___________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 1512/2-1272/11
Провадження № 4-с/520/19/18
УХВАЛА

11.12.2018 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Кирикової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2, за участю заінтересованої особи ОСОБА_3, про визнання незаконною бездіяльность державного виконавця та скасування постанови про повернення виконавчого листа,

В С Т А Н О В И В :

23 жовтня 2017 року до Київського районного суду міста ОСОБА_1 надійшла скарга Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2, за участю заінтересованої особи ОСОБА_3, про визнання незаконною бездіяльность державного виконавця та скасування постанови про повернення виконавчого листа, в якій скаржник просить суд:

- визнати незаконною бездіяльність головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції у Одеській області ОСОБА_2 по виконавчому провадженню № 51541252 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 15.12.2016 року;

- скасувати постанову головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції у Одеській області ОСОБА_2 по виконавчому провадженню № 51541252 від 15.12.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Скаргу мотивовано тим, що 15 грудня 2016 року головним державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції у Одеській області ОСОБА_2 було винесено постанову повернення виконавчого документа стягувачу по виконавчому провадженню № 51541252.

Разом з тим, заявник вважає, що вказана постанова була винесена державним виконавцем з грубим порушенням вимог ст. 10, 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: не було належним чином реалізовано всі примусові заходи виконання рішення суду.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 25 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі за вказаною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 про визнання незаконною бездіяльность державного виконавця та скасування постанови про повернення виконавчого листа. Призначити справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Одночасно у вказаній ухвалі запропоновано державному виконавцю подати у строк до 07 грудня 2017 року письмові заперечення проти скарги, посилання на докази, якими він обґрунтовується, а також належним чином завірену копію виконавчого провадження ВП №51541252 у відношенні оскаржуваної постанови.

Вказана копія ухвали суду державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 отримана 17.11.2017 року, що підтверджується поштовим рекомендованим повідомленням про вручення, наявним в матеріалах справи.

Станом на 15.05.2018 року до суду належним чином завірена копія виконавчого провадження ВП №51541252 у відношенні оскаржуваної постанови до суду не надходила.

У скарзі представник скаржника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заявив вимогу про витребування доказів, в якій просив суд витребувати з Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області матеріали виконавчого провадження №51541252.

Ухвалою Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 15 травня 2018 року було витребувано з Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області та Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження №51541252.

Вказана копія ухвали суду була отримана представником Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення наявним в матеріалах справи (а.с.41), повернутим до суду у травні 2018 року.

06 червня 2018 року на адресу суду надійшов лист з Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області за вих. №15/14344 від 05.06.2018 року, яким повідомлено, що матеріали виконавчого провадження зберігаються в архіві Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області.

З урахування вищевикладеного, з метою повного, всебічного та обєктивного розгляду справи, оскільки станом на 19 червня 2018 року ухвала суду від 15.05.2018 року не виконана Другим Київським ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, та наявною інформацією про наявність витребуваних судом документів в архіві Другого Київського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, Київським районним судом міста ОСОБА_1 19 червня 2018 року було постановлено ухвалу, якою знов витребувано з архіву Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження №51541252.

Крім того зазначеної ухвалою суду було розяснено, що у разі неможливості подати витребувані докази до суду, повідомити суд про неможливість подати докази із зазначенням причин протягом пяти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суд про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, винні особи несуть відповідальність, передбачену законом, у тому числі суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом, а також судом може бути розцінено, як втрата інтересу до поданої суду заяви.

Вказана копія ухвали суду від 19 червня 2018 року була отримана архівом Другого Київського ВДВС м. Одеси 06 липня 2018 року, що підтверджується поштивим повідомленням про вручення копії ухвали суду наявним в матеріалах справи на а.с.53.

Однак станом на 11 грудня 2018 року до Київського районного суду міста ОСОБА_1 витребувані документи ухвалами суду від 15 травня 2018 року та від 19 червня 2018 року не надходили, а також не повідомлено при причини не подання цих доказів, у звязку з чим судом вимушено були відкладені судові засідання по цій справі призначені на 10 серпня 2018 року, 09 жовтня 2018 року.

У звязку з чим, 11 грудня 2018 року Київським районним судом міста ОСОБА_1 було постановлено окрему ухвалу, якою доведено до відома начальника ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області про ухилення Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області, а також архіву Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області від виконання ухвал Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 15 травня 2018 року та від 19 червня 2018 року постановлених в рамках розгляду цивільної справи №1512/2-1272/11, для належного реагування та вжиття відповідних заходів.

У судове засідання призначене на 11 грудня 2018 року представник скаржника не зявився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, однак 15 травня 2018 року на електронну скриньку суду надійшла заява від представника ПАТ «Родовід Банк», в якій останній скаргу підтримав, просить суд задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності.

Інші сторони по справі у судове засідання не зявились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи швидкоплинність процесу із розгляду даної категорії справ, а також положення ст. 450 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд даної скарги за відсутності нез'явившихся осіб.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста ОСОБА_1 перебувала цивільна справа №1512/2-1272/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За наслідком розгляду вказаної справи, 25 березня 2011 року Київським районним судом міста ОСОБА_1 було ухвалено заочне рішення яким позов ПАТ «РОДОВІД БАНК» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 140658 доларів 61 цент США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 1109796 гривень 43 копійки, а також стягнуті судові витрати по справі.

Рішення Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 25 березня 2011 року по справі №1512/2-1272/11 набрало законної сили 05 квітня 2011 року.

15 серпня 2011 року Київським районним судом міста ОСОБА_1 було видано стягувачеві ПАТ «РОДОВІД БАНК» виконавчий лист №1512/2-1272/11 у відношенні ОСОБА_3 про стягнення з останньої в солідарному порядку на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» заборгованості за кредитним договором в сумі 140658 доларів 61 цент США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 1109796 гривень 43 копійки.

Також з наданих до суду доказів, судом встановлено, що на підставі вказаного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження ВП №51541252, яке перебувало на виконанні в Київському відділі державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції.

15 грудня 2016 року головним державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в рамках виконавчого провадження ВП №51541252 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, якою повернуто ПАТ «РОДОВІД БАНК» виконавчий лист №1512/2-1272/11, виданий 15 серпня 2011 року Київським районним судом міста ОСОБА_1 у відношенні ОСОБА_3 на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі викладеного, судом встановлено, що рішення Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 25 березня 2011 року по справі №1512/2-1272/11, яке набрало законної сили 05 квітня 2011 року, на цей час є не виконаним.

Судове рішення (постанова, ухвала) це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов'язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов'язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов'язаної особи та обов'язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов'язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов'язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов'язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України, Судові рішення ухвалюються іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, є «обовязковість рішень суду».

Також згідно ч.1, 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Звертаючись до суду з даною скаргою ПАТ «РОДОВІД БАНК» посилається на порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження на примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах у межах повноважень та у спосіб, визначеними цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Вирішуючи дане питання суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.80ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вже зазначалось судом, з метою повного, всебічного та обєктивного розгляду справи, встановлення усіх обставин по справі, судом були постановлені ухвали суду від 15 травня 2018 року та від 19 червня 2018 року, яким було витребувано з Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області, а також з архіву вказаної державної виконавчої служби, належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №51541252 у відношенні оскаржуваної постанови.

Однак, вказані ухвали суду Другим Київським відділом державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області не виконані та залишені поза увагою, у звязку з чим 11 грудня 2018 року Київським районним судом міста ОСОБА_1 було постановлено окрему ухвалу, якою доведено до відома начальника ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області про ухилення Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області, а також архіву Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області від виконання ухвал Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 15 травня 2018 року та від 19 червня 2018 року постановлених в рамках розгляду цивільної справи №1512/2-1272/11, для належного реагування та вжиття відповідних заходів.

Відповідно до ч.10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для зясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що Другим Київським відділом державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області не виконані ухвали Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 15 травня 2018 року та від 19 червня 2018 року та не надані витребувані судом докази, які необхідні для вирішення цієї справи, а також не надання цих доказів державним виконавцем Поляковим О.Г., дії якого визнаються протиправними, суд вважає, що останнім не підтверджено, що під час винесення оскаржуваної постанови ним було дотримано усі вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та під час здійснення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження ВП №51541252 було належним чином реалізовано всі примусові заходи виконання рішення суду, а відтак не спростовані доводи скаржника викладені в скарзі.

Одночасно суд вважає посилання представника скаржника ПАТ «РОДОВІД БАНК» в обґрунтування скарги також не обґрунтованими, оскільки представником в порушення ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано до суду жодних доказів, на підставі яких суд мав би можливість пересвідчитись, що державним виконавцем було винесено оскаржувану постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві з грубим порушенням вимог ст. 10, 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: не було належним чином реалізовано всі примусові заходи виконання рішення суду.

Судом враховується, що скаржник був обізнаний про постановлені судом ухвали від 15 травня 2018 року та від 19 червня 2018 року, якими було витребувано належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №51541252 у відношенні оскаржуваної постанови, а також обізнаний про невиконання Другим Київським відділом державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області вказаних ухвал суду.

Однак, в свою чергу представник скаржника ПАТ ОСОБА_5» будучи стороною виконавчого провадження ВП №51541252 та маючи повноваження і право на ознайомлення з матеріалами вказаного виконавчого провадження, не здійснив свій обовязок з надання до суду доказів на підтвердження своїх вимог і заперечень викладених в обґрунтування скарги, а також не надав доказів на підтвердження не можливості надання цих доказів.

Відповідно до ч.3 ст.451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльності були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обовязку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обовязок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи встановлені обставини, суд доходить висновку, що скарга Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2, за участю заінтересованої особи ОСОБА_3, про визнання незаконною бездіяльность державного виконавця та скасування постанови про повернення виконавчого листа є необґрунтованою, а від так задоволенню не підлягає.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.ст. 81, 84, 89, 352, 354, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» суд,

У Х В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2, за участю заінтересованої особи ОСОБА_3, про визнання незаконною бездіяльность державного виконавця та скасування постанови про повернення виконавчого листа залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Калініченко Л. В.