ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року м. Чернівці

справа № 718/2119/17

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанська Н. К.

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.

секретар Андрушків С.П.

за участю: прокурора Герегова В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лужанскької селищної ради Кіцманського району Чернівецької області про визнання права власності, за апеляційною скаргою виконувача обовязки керівника Кіцманської місцевої прокуратури ОСОБА_2 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 жовтня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Олексюк Т.І.,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Лужанскької селищної ради Кіцманського району Чернівецької області про визнання права власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу їй належав житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, розташований по вул. Довбуша,41 в смт. Лужани Кіцманського району Чернівецької області, який було реконструйовано в столярний цех.

Будівлі розташовані на земельній ділянці площею 0,1813 га за цільовим призначенням для роздрібної торгівлі та комерційних послуг (для обслуговування магазину з продажу товарів повсякденного вжитку), згідно з державним актом серії ЯЕ №176210 виданого 15 червня 2007 року, кадастровий номер :02:002:0419, власником якої є позивач.

На вказаній земельній ділянці нею без належного дозволу та без належно затвердженого проекту збудовано столярний цех літ.А площею 131,10 кв.м. та столярний цех літ.В площею 132,40 кв.м., склад літ.Б, сарай літ.Г, гараж літ.Е №1,2 огорожа.

Вважає, що будівлі зведені без порушень архітектурних, будівельних, санітарних та протипожежних норм, а тому просила визнати за нею право власності на дані будівлі.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 жовтня 2017 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на столярний цех літ. А площею 131,10 кв.м. та столярний цех літ. В площею 132,40 кв.м., склад літ. Б, сарай літ. Г, гараж літ. Е, огорожу №1,2, що розташовані по вул. Довбуша,41 в смт. Лужани Кіцманського району Чернівецької області.

На вказане рішення в.о. керівника Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області в інтересах держави та Мамаївської сільської ради подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що ОСОБА_1 було самовільно побудовано столярний цех літ. А площею 131,10 кв.м. та столярний цех літ. В площею 132,40 кв.м., склад літ. Б, сарай літ. Г, гараж літ. Е, огорожу №1,2, без належної проектної документації, а тому висновок суду про те, що визнання позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб є помилковим.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що самочинне будівництво відповідає будівельним нормам та правилам, а також відсутні відомості про звернення позивача до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття об'єкта до експлуатації.

Судом першої інстанції розглянуто спір з неналежним відповідачем, без будь-яких доказів того, що саме Лужанською селищною радою допущено будь-яке порушення прав позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду

скасуванню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги визнані відповідачем і таке визнання позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Проте з таким висновком суду не може погодитись колегія суддів апеляційного суду.

За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст. 373 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч.1 ст.376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним.

Водночас згідно із ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 4 ст.376 ЦК України).

З контексту ч.ч. 3, 4 ст. 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Аналіз норм ч. 3ст. 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення ч. 1ст. 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1813 га, розташованої по вул. Довбуша,41 в смт. Лужани Кіцманського району Чернівецької області за цільовим призначенням для роздрібної торгівлі та комерційних послуг (для обслуговування магазину з продажу товарів повсякденного вжитку), кадастровий номер :02:002:0419, відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії серії ЯЕ №176210 виданого 15 червня 2007 року (а.с.5).

На даній земельній ділянці ОСОБА_1 самовільно побудувала столярний цех літ. А площею 131,10 кв.м. та столярний цех літ. В площею 132,40 кв.м., склад літ. Б, сарай літ. Г, гараж літ. Е, огорожу №1,2.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції не врахував, що спірне нерухоме майно є самочинним будівництвом.

Так, будівництво будь-якого об'єкта має відповідати вимогам законодавства, містобудівної документації, а також містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки (Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності»). Контроль же за додержанням законодавства та містобудівної документації при забудові територій здійснюють виконавчі комітети сільських, селищних, міських рад. Ці повноваження виконавчих комітетів місцевих рад передбачені статтею 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»та статтею 14 Закону України «Про основи містобудування».

Судовий розгляд щодо визнання права власності є правовим способом визначення відповідності самочинно збудованого об'єкта вимогам законодавства, а також тієї містобудівної документації, умовам і обмеженням забудови, які діють на відповідній території, та допускається лише з залученням органу, який, здійснюючи контроль, визначить відповідність об'єкта самочинного будівництва вимогам чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що будівництво столярного цеху літ. А площею 131,10 кв.м. та столярного цеху літ. В площею 132,40 кв.м., складу літ. Б, сараю літ. Г, гаража літ. Е, огорожі №1,2 виконано без дозволу на виконання будівельних робіт і позивач у передбаченому законом порядку не звертався до уповноваженого органу.

Повідомлення (реєстрація декларації) про початок виконання будівельних робіт щодо вказаного об'єкта до органу державного архітектурно-будівельного контролю не подавалось.

Суд першої інстанції також не взяв до уваги ту обставину, що позивачка, здійснивши самочинне будівництво, порушила інтереси держави.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Самочинне будівництво є порушенням встановлених державою правил та норм здійснення будівництва, що призводить до нераціональної забудови населених пунктів, невідповідності збудованих об'єктів нерухомості встановленим вимогам законодавства, що є порушенням прав територіальної громади, а також питань безпеки під час експлуатації вже збудованого об'єкта, екологічної та санітарно-епідеміологічної безпеки.

Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Підставою представництва прокурором у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Вчинення позивачем протиправних дій у вигляді самочинного будівництва порушує зазначені вище інтереси держави.

Крім того, судом не враховано, що позивач обрав неналежний та неефективний спосіб правового захисту.

Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб передбачений законом, зокрема ст.16 ЦК України, або у спосіб не передбачений законом, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Положення про державну архітектурно-будівельну інспекцію України», затвердженого постановою КМУ № 294 від 9 липня 2014 року, «Порядку здійснення державного архітектурно - будівельного контролю», затвердженого постановою КМУ №553 від 23 травня 2011 року, «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою КМУ від 13 квітня 2011 року №461, зі змінами, внесеними Постановою КМУ №750 від 08 вересня 2015 року» органом, який здійснює прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, є Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, які на підставі акту готовності об'єкта до експлуатації видають відповідний сертифікат.

Рішення інспекції про відмову у видачі сертифікату може бути оскаржено до суду.

Однак в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 зверталася до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в порядку визначеному законодавством та отримала відмову.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, ч.1 ст.3 ЦПК України (в редакції 2004 року). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Отже, суд першої інстанції вирішив справу з порушенням вимог норм матеріального та процесуального права.

Приймаючи до уваги обставини справи, підстав для задоволення позову про визнання права власності на самовільно збудовані: столярний цеху літ. , столярний цех літ. В склад літ. Б, сарай літ. Г, гараж літ. Е, огорожі №1,2 не вбачається.

Враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову на підставі п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 13 ст.141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається із звіту про незалежну оцінку, ринкова вартість збудованих споруд становить 287173 грн (а.с.14-24).

При поданні позовної заяви ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 2033 грн (а.с.1).

При поданні апеляційної скарги прокуратура Чернівецької області сплатила судовий збір в розмірі 3491,04 грн.

Отже, з ОСОБА_1 на користь держави слід стягнути судові витрати за подання позовної заяви в розмірі 838,73 грн., а також з ОСОБА_1 на користь прокуратури Чернівецької області слід стягнути судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 3491,04 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376 , 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу виконувача обовязків керівника Кіцманської місцевої прокуратури ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 жовтня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Лужанскької селищної ради Кіцманського району Чернівецької області про визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Чернівецької області витрати з оплати судового збору в сумі 3491,04 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 838,73 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 14 грудня 2018 року

Головуючий /підпис/ ОСОБА_3

Судді: /підпис/ ОСОБА_4

/підпис/ ОСОБА_5

З оригіналом згідно: ОСОБА_3