Єдиний унікальний номер 741/326/18
Провадження № 2/741/302/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 02 листопада 2018 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Жирка О.В.

та позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати - ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина на належний їй житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна частка (пай) члена колишнього КСП ім. Леніна. Вона (позивач), та її рідні брати - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є спадкоємцями ОСОБА_3 першої черги за законом. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 спадщину після смерті матері не прийняли, а вона (позивач) звернулася із заявою про прийняття спадщини до Носівської районної державної нотаріальної контори. Нотаріус відмовила їй (позивачу) у видачі свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно у зв'язку і відсутністю документів, які б підтверджували родинні відносини з померлою, правовстановлюючих документів на житловий будинок та через те, що сертифікат про право на земельну частку (пай) містить підчистки та дописки, які не застережені та не завірені у встановленому законом порядку.

ОСОБА_1 просила суд:

- встановити факт, що вона є дочкою ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2;

- визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3;

- визнати за нею право власності на земельну частку (пай) площею 4,12 в умовних кадастрових гектарах, яке належало ОСОБА_3 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) НОМЕР_2, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, які зазначені у позовній заяві, та просила їх задовольнити.

У судове засідання відповідач не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення, просив розгляд справи проводити без його участі.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача за наявними у справі доказами, оскільки відсутні підстави для його відкладення або оголошення перерви.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дали показання про те, що вони проживали по сусідству з ОСОБА_3 та добре її знали. У селі всі називали її ОСОБА_3, вона працювала у колгоспі. У ОСОБА_3 було троє дітей: дочка ОСОБА_1 та сини ОСОБА_4, ОСОБА_2. Похованням ОСОБА_3 займалися її діти.

Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, вивчивши і дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 10).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

У судовому засіданні встановлено, що за життя ОСОБА_3 заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 26 квітня 2018 року (а.с. 62), а тому спадкоємство після її смерті здійснюється за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

У судовому засіданні встановлено, що у ОСОБА_3 було троє дітей: дочка ОСОБА_1 та сини ОСОБА_4, ОСОБА_2, що підтверджується обставинами, викладеними у позовній заяві.

З копії спадкової справи № 635/2009 до майна померлої ОСОБА_3 (а.с. 58-60) вбачається, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті своєї матері.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується обставинами, викладеними у позовній заяві, та копією свідоцтва про смерть (а.с. 11).

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 та на право на земельну частку (пай) у землі, що знаходиться в колективній власності колишнього КСП ім. Леніна, у зв'язку із тим, що:

- у матеріалах спадкової справи відсутні будь-які документи, які б посвідчували факт того, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3, оскільки у свідоцтві про її (позивача) народження матір'ю зазначено «ОСОБА_3»;

- у матеріалах спадкової справи відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок АДРЕСА_1;

- у сертифікаті на право на земельну частку (пай) НОМЕР_2 є виправлення та дописки, які не застережені підписом та печаткою відповідної на те посадової особи і не завірені печаткою установи, яка його видала.

З матеріалів справи (а.с. 15; 16) вбачається, що у свідоцтві про народження ОСОБА_1 матір'ю вказана ОСОБА_3.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК суд розглядає справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами.

Добуті по справі докази суд визнає належними і допустимими, та такими, що підтверджують те, що померла ОСОБА_3 була матір'ю ОСОБА_1

Заявник позбавлена можливості в іншому порядку встановити зазначений факт.

Встановлення цього факту має для заявника юридичне значення, так як дозволить їй, як спадкоємцю першої черги за законом, реалізувати своє право на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині встановлення факту родинних відносин є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями і спорудами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 був збудований у 1959 році, що підтверджується записом у технічному паспорті на житловий будинок (а.с. 24).

Абзацом 2 п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, встановлено, що не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

Згідно Закону УРСР «Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР» від 2 червня 1968 року кожна сільська рада вела погосподарські книги. В загальній частині особового рахунку записувались прізвище, ім'я, по-батькові голови сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку.

Іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості на той час діючим законодавством передбачена не була, за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримання, спадкування.

Правові норми нового ЦК України 2003 року, які регулюють набуття права власності на нерухоме майно, не поширюються на дані відносини, оскільки закон не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує відповідальність особи (ст. 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України).

З введенням в дію Закону України «Про власність» 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15 квітня 1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства.

З довідки виконавчого комітету Носівської міської ради Чернігівської області № 54/2 від 27 лютого 2017 року (а.с. 18) та № 158 від 21 вересня 2009 року (а.с. 21) вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 згідно записів погосподарського обліку належав ОСОБА_3.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 за життя набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що на спадковий житловий будинок виготовлена технічна документація (а.с. 22-25).

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині також є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності на земельну частку (пай) площею 4,12 в умовних кадастрових гектарах, яке належало ОСОБА_3 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) НОМЕР_2, суд виходить з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 23 серпня 1996 року на підставі рішення Носівської районної державної адміністрації № 155 від 1 липня 1996 року на ім'я ОСОБА_3 було видано сертифікат НОМЕР_2 на право на земельну частку (пай) розміром 4,12 в умовних кадастрових гектарах, як члену колишнього КСП імені Леніна, який був зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів за № 304 від 24 серпня 1996 року, що підтверджується його копією (а.с. 19) та повідомленням відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 21 червня 2017 року (а.с. 27).

У зазначеному сертифікаті є виправлення та дописки, а саме закреслено «ОСОБА_3» та написано «ОСОБА_3», які не застережені підписом та печаткою відповідної на те посадової особи і не завірені печаткою установи, яка його видала.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Керуючись ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 273, 315, 319, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2:

- право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 59,7 кв. м, житловою площею 23,2 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами;

- право на земельну частку (пай) розміром 4,12 в умовних кадастрових гектарах, яке належало ОСОБА_3 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) НОМЕР_2, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за № 304 від 24 серпня 1996 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Киреєв