АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м. Київ

Справа № 22-3403 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Шереметьєва Л.А.

Унікальний номер № 760/22737/16-ц Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Пікуль A.A., Невідомої Т.О.

при секретарі Телятник І.М.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою адвоката Жури Олександра Михайловича який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 січня 2018 року у справі за позовом Обслуговуючого кооперативу «Темп-2» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року Обслуговуючий кооператив «Темп-2» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

В своєму позові позивач просив з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з відповідачів солідарно 8 904, 81 грн. заборгованості за надані житлово - комунальні послуги, 2 835, 84 грн. інфляційних втрат та 465, 35 грн. річних у зв'язку з несвоєчасним виконанням зобов'язання по їх сплаті.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 04 листопада 1962 року був створений Житлово- будівельний кооператив «Темп-2», назва якого 06 грудня 2004 року відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР №186 від 30 квітня 1985 року була змінена на Обслуговуючий житлово - будівельний кооператив «Темп-2».

13 лютого 2015 року загальними зборами членів Обслуговуючого житлово- будівельного кооперативу «Темп-2» було прийнято рішення про його ліквідацію з правом передачі всіх активів, прав та обов'язків до іншої неприбуткової організації відповідного виду - Обслуговуючого кооперативу «Темп-2».

Передача прав та обов'язків від ОЖБК «Темп-2» до ОК «Темп-2» відбулася 01 червня 2015 року.

На момент передачі відповідачі мали заборгованість за надані житлово-комунальні послуги перед ОЖБК «Темп-2» за період до 01 червня 2015 року в розмірі 421, 84 гр. , які були передані ОК «Темп-2».

З 08 листопада 2011 року відповідачі зареєстровані та проживають у АДРЕСА_1, користуються комунальними послугами, однак з жовтня 2011 року плату за надані послуги вносять нерегулярно.

Відповідно до даних КП «Головний інформаційно - обчислювальний центр» станом на 05 липня 2017 року заборгованість відповідачів за надані житлово-комунальні послуги становить 8 904, 81 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 січня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь Обслуговуючого кооперативу "Темп-2" 8 904,81грн. заборгованості, 2 835, 84 грн. інфляційних втрат, 465,35грн. річних та 1 378, 00 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції адвокат Жура О.М. який діє в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість, не повне з'ясування та встановлення обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт послалась на те, що суд першої інстанції дійшов до хибного висновку, що ОЖБК "Темп-2" був ліквідований та одночасно з ліквідацією відбулась передача всіх активів юридичної особи іншій неприбутковій організації - ОК «Темп-2».

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги як належний письмовий доказ по справі передавальний акт від 01 червня 2015 року, затверджений рішенням загальних зборів членів ОК «Темп-2» від 01 червня 2015 року, за яким основні активи були "передані" від ОЖБК «Темп-2» до ОК «Темп-2», оскільки жодним чином не відповідає нормам права і в силу ст. 77 та ст. 79 ЦПК України є неналежним та недостовірним доказом, який відповідно не повинен братися судом до уваги.

Крім того апелянт наголошує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОК «Темп-2» не є виконавцем, виробником або постачальником цих послуг, оскільки будь-яких доказів, які це підтверджують суду не надано. Також, будь-яких доказів про оплату зазначених послуг позивачем замість відповідача на користь виконавців або постачальників цих послуг суду не надано. А отже, ОК «Темп-2» в частині позовних вимог щодо центрального опалення, гарячого водопостачання, водовідведення гарячої води, холодного водопостачання є неналежним позивачем.

Апелянт звертає увагу на те, що помилковість висновків суду першої інстанції полягає в тому, що не застосовані норми матеріального права щодо виконавця та виробника житлово-комунальних послуг, а також щодо балансоутримувача і управителя будинком. І всупереч твердженням суду першої інстанції позивач не є а ні виконавцем, а ні виробником житлово-комунальних послуг, а також не є ні балансоутримувачем, ні управителем АДРЕСА_1

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції незаконно та необґрунтовано відмовив у клопотанні про зупинення провадження у справі, оскільки рішення суду у справі 760/890/18 (за позовом ОСОБА_6 до ОК «Темп-2») може прямо вплинути на результат розгляду справи, оскільки у випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_6 основні і єдині докази по справі за позовом ОК «Темп-2» будуть визнанні недійсними.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга адвоката Жури Олександра Михайловича який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 січня 2018 року розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

04.04.2018 року адвокат Джас І.В. яка діє в інтересах Обслуговуючого кооперативу «Темп-2» подала відзив на апеляційну скаргу в якому просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Разом з тим подала заперечення на клопотання апелянта про зупинення провадження у справі, просила відмовити у задоволенні вказаного клопотання, посилаючись на те, що відповідач зловживає своїми процесуальними правами з метою затягнути розгляд справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач ОСОБА_4 згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав від 27 квітня 2016 року є власником квартири АДРЕСА_1.

Згідно довідки ф. №3 від 28 лютого 2016 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровані у вказаній квартирі та користуються комунальними послугами.

Житловий будинок № АДРЕСА_1 до 2014 року знаходилася на балансі, в управлінні та обслуговуванні ОЖБК «Темп-2», який надавав житлово-комунальні послуги згідно із Законами України «Про житлово- комунальні послуги» та «Про кооперацію» всім мешканцям будинку.

Рішенням загальних зборів членів кооперативу № 1 від 13 лютого 2015 року ОЖБК «Темп-2» був ліквідований з передачею всіх активів юридичної особи іншій неприбутковій організації - ОК «Темп-2».

Передавальним актом від 01 червня 2015 року, затвердженим рішенням загальних зборів членів ОК «Темп-2» від 01 червня 2015 року, основні активи були передані від ОЖБК »Темп-2» до ОК »Темп-2».

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки відповідачі нерегулярно вносили плату за надані житлово-комунальні послуги, що призвело до виникнення заборгованості.

Колегія суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає оскільки ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачами належним чином не виконувались зобов'язання по сплаті за надані комунальні послуги.

Відповідно до п. 1 та 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань, згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

У ч. 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення власником (співвласниками) на утримання на балансі відповідного майна; 2) утримувати на балансі майно, визначене договором з власником (співвласниками); 3) вести бухгалтерську, статистичну та іншу, передбачену законодавством, звітність відповідно до законодавства;4) забезпечувати управління майном власними силами або укладати договір з юридичною особою на управління майном; 5) забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил;6) забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про кооперацію», для досягнення мети своєї діяльності кооператив набуває та використовує майно, фінансові та інші ресурси. Кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом.

Згідно до ч. 1 ст. 29 закону України «Про кооперацію» визначає, що кооператив ліквідується за рішенням загальних зборів членів кооперативу.

Згідно до ч. 6 ст. 29 закону України «Про кооперацію» майно кооперативу, що залишилося після задоволення вимог кредиторів кооперативу, здійснення виплат членам кооперативу паїв та виплат на паї, кооперативних виплат, оплати праці, розрахунків з кооперативним об'єднанням, членом якого він є, розподіляється між членами кооперативу у порядку, визначеному статутом.

Відповідно п. 20.6 статуту ОЖБК «Темп-2» у разі ліквідації неприбуткового кооперативу його активи повинні бути передані іншій неприбутковій організації відповідного виду або зараховані до доходу бюджету.

Відповідно до ч. 7 ст. 29 закону України про кооперацію майно неподільного фонду не підлягає поділу між його членами і передається за рішенням ліквідаційної комісії іншій кооперативній організації - Такі ж самі положення визначені у п. 20.7 статуту ОЖБК «Темп-2» від 19.08.2008р. та положенням ПК України.

П. 20.6 статуту ОЖБК «Темп-2» передбачає передачу всіх активів такому ж кооперативу, а враховуючи приписи ст. 2 закону України про кооперацію, - обслуговуючому кооперативу.

За п. 8.3 статуту ОЖБК «Темп-2» неподільний фонд формується за рахунок вступних внесків та відрахувань від доходу кооперативу.

Враховуючи статут ОЖБК «Темп-2» в редакції 19.08.2008р., 09.03.1970р., цілями і напрямками діяльності було будівництво житлового будинку (АДРЕСА_1 та надання комунальних послуг, обслуговування будинку. Таким чином, до неподільного фонду входить і неподільне майно, визначене у п. 7.3 статуту ОЖБК «Темп-2» в редакції 19.08.2008р.

До активів будь-якої організації входить усе чим володіє підприємство (готівка, дебіторська заборгованість, обладнання та майно підприємства).

Таким чином, відповідно до передавального акту від 01.06.2015р., п. 20.6 статуту до ОК «Темп-2» як до неприбуткової організації було передано активи ОЖБК «Темп-2»: житловий комплекс, земельна ділянка, дебіторська, кредиторська заборгованості.

Колегія суддів вважає, що наданий позивачем передавальний акт від 01 червня 2015 року, затверджений рішенням загальних зборів членів ОК «Темп-2» від 01 червня 2015 року є належним та достовірним доказом, відповідно до якого, основні активи були передані від ОЖБК «Темп-2» до ОК «Темп-2».

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 та ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Як правильно встановив суд першої інстанції, відповідно до п. 1.1 Договору про надання послуг № 3690 від 24 березня 2015 року, укладеного між КП "Головний інформаційно-обчислювальний центр» та ОК "Темп-2", нарахування та розщеплення коштів за спожиті комунальні послуги здійснює КП «ГІОЦ».

Оплата за надані комунальні послуги здійснюється на поточні рахунки КП «ГІОЦ», яка після її розщеплення спрямовується даною організацією на рахунки комунальних підприємств та організацій (щодо постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, опалення), балансоутримувача та/або управителя.

Виготовлення рахунків за житлово-комунальні послуги (формування та друк) в м. Києві здійснюється Комунальним підприємством «Головний інформаційний обчислювальний центр» на підставі даних, які подає ОК «Темп-2». Рахунки споживачам послуг шляхом розміщення їх у поштових скриньках мешканців будинку.

Будь-якого іншого способу вручення рахунків законодавством не передбачено.

Під час розгляду справи відповідачі не спростовували факт отримання рахунків на оплату за житлово-комунальні послуги, однак заперечували право на стягнення позивача кошти за надані послуги.

Колегією суду встановлено, що надані відповідачам Обслуговуючим кооперативом «Темп-2» послуги оплачувались не в повному обсязі, так як відповідно до розрахунку заборгованості відповідачі за надані житлово-комунальні послуги з січня 2014 року станом на липень 2017 року заборгували 8 904, 81 грн. (а.с. 154-156). Під час розгляду справи, боржники у підтвердження не правильного розрахунку заборгованості, індексу інфляції , 3 % річних не надали жодних належних доказів.

Оскільки правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовими зобов'язаннями, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність для стягнення заборгованості з урахуванням інфляційних витрат та 3% річних.

Апелянт вказує, що заборгованість повинна була стягнута ліквідаційною комісією до припинення ОЖБК «Темп-2» юридичної особи, натомість жодних повідомлень або вимог від ліквідаційної комісії боржникам направлено не було.

Дані твердження апелянта спростовуються матеріалами справи, оскільки було направлено письмові повідомлення разом із квитанціями про оплату комунальних послуг всім мешканцям будинку, що були додані до матеріалів справи. Крім того, сам відповідач надав суду квитанцію про оплату за комунальні послуги, датовану до 01.06.2015р., в якій до дати підписання передавального акту зазначалася юридична особа ОК «Темп-2», що підтверджено самим відповідачем та незалежною юридичною організацією КП ГІОЦ, яка здійснює перевірку оплат та нарахувань споживачам послуг на підставі договору від 24.03.2015р., що є доказом по справі.

Згідно матеріалів справи, відповідач здійснював оплату комунальних послуг та послуг з утримання будинку та прибудинкової території за новими квитанціями на ОК «Темп-2», і це відповідачем не спростовано. Тому твердження апелянта про неотримання повідомлень про ліквідацію, спростовується матеріалами справи, в тому числі й наданими нами квитанціями про оплату.

Колегією суду встановлено, що надання позивачем комунальних послуг підтверджується наявними в матеріалах справи доказами а саме: довідкою № 12 від 21 березня 2015 року про наявність договорів, анкетних даних споживача теплової енергії від 30 квітня 2015 року та від 31 грудня 2015 року, актом звіряння розрахунків за теплову енергію від 29 лютого 2016 року, актом прийому-передачі будинку від 01 червня 2015 року, актом приймання - передачі дебіторської заборгованості від 01 червня 2015 року, актом приймання - передачі кредиторської заборгованості від 01 червня 2015 року, списком мешканців/ власників та орендарів станом на 01 червня 2015 року, списком мешканців/власників, що мають пільги та субсидії, станом на 01 червня 2015 року, договором № 3690 від 24 березня 2015 року про надання послуг, укладеного з КП «ГІОЦ», договором поруки від 02 червня 2015 року, укладеного з ПАТ "Київенерго", договором поруки від 29 травня 2015 року, укладеного з ПАТ «Київенерго», ухвалою Господарського суду міста Києві від 06 квітня 2016 року в справі № 5011-48/17369-2012, відповіддю ПАТ «Київенерго» № 050КСК/15/11/20775 від 06 грудня 2017 року та № 202/507 від 14 листопада 2017 року, відповіддю ПАТ «Київводоканал» № 5395/18/36/02-17 від 14 листопада 2017 року, повідомленнями позивача від 01 червня 2015 року та від 19 травня 2017 року, повідомленнями позивача від 01.06.2015р. та від 19.05.2017р. про зміну управителя та балансоутримувача житлового будинку (а.с. 56,58-74,193, 223-224).

Таким чином, ОК «Темп-2» є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1

Колегія суду вважає, що доводи апелянта про те, що відсутні докази оплати ОК «Темп-2» за житлово-комунальні послуги замість відповідачів на користь виконавців або постачальників, є безпідставними та необгрунтованими.

Апелянт на підтвердження своїх доводів про те, що ОК «Темп-2» є неналежним позивачем не надала будь-яких доказів на підтвердження надання комунальних послуг у вказаний період часу іншими суб'єктами господарювання, на балансі та управлінні яких знаходився житловий будинок № АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що доказів, які б відповідали вимогам ст. ст. 76-79 ЦПК України, в обґрунтування своїх заперечень проти вимог позивача та його права вимагати сплати заборгованості за надані послуги, відповідачі суду не надали.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на ст. 29 Закону України «Про кооперацію» не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для скасування рішення суду.

Крім того, апелянт заявляв клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи за позовом ОСОБА_6 до ОК «Темп-2» про визнання недійсним рішень, прийнятих на засіданні загальних зборів членів Обслуговуючого кооперативу «Темп-2» 01 червня 2015 року, а саме про визнання протоколу та передавального акту від 01.06.2015 року.

Колегія суддів відхиляє вказане клопотання, оскільки вважає, що зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду та правильно вирішити даний спір. Крім того, не надано доказів про відкриття провадження у даній справі а сам факт звернення ОСОБА_6 до суду не є перешкодою для вирішення даного спору.

В силу ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, коли суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи і дав їм належну оцінку, тому оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, так як відповідає нормам матеріального і процесуального права, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Колегія суддів вважає, що посилання апелянта на незаконність і необґрунтованість ухваленого рішення, порушення норм матеріального права, на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 січня 2018 року є законним і обґрунтованим, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката Жури Олександра Михайловичазалишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2018 року.

Головуючий

Судді