КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/219/2018 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Каракоця ОлександраРомановича на рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року, ухвалене у складі судді Васильченка О.В. в приміщенні Подільського районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_3, про стягнення коштів за договором банківського вкладу та зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором банківського вкладу, -

В С Т А Н О В И В :

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд міста Києва, Апеляційний суд Київської області та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За змістом повідомлення, розміщеного в газеті «Голос України», днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Київським апеляційним судом.

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа - ОСОБА_3, про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором банківського вкладу від 16.03.2009 року у розмірі 4 061 920 грн. 23 коп., з яких 2 469 253 грн. 43 коп. - сума вкладу, 1 592 666 грн. 80 коп. - нараховані відсотки.

Посилається на те, що 16.03.2009рокуміж ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір №SAMDN7661, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав, а Банк прийняв грошові кошти (вклад) на строк вкладу, що встановлено Договором.

Строк дії вказаного депозитного договору складав 12 місяців з можливістю автоматичної пролонгації, дострокового розірвання, а також з можливістю поповнення вкладу. 15.10.2017 року між ОСОБА_3, як первісним кредитором, і ОСОБА_2, як новим кредитором, укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор відступив новому кредитору право вимагати від ПАТ КБ «Приватбанк» виконання грошових зобов'язань в загальному розмірі 4 061 920 грн. 23 коп., які виникли на підставі депозитного договору від 16.03.2009 року і складаються із суми вкладу та суми процентів по вкладу, нарахованих по 15.10.2017 включно.

ОСОБА_2 посилався на те, що 15.10.2017 року первісний кредитор передав йому за актом приймання-передачі документи, які підтверджують право вимоги до боржника, підстави його виникнення і суму, а саме: договір №SAMDN7661 (вклад «Депозит VIP») від 16.03.2009 року, додаткову угоду від 16.03.2009 року до договору №SAMDN7661, квитанцію №146977431 Tr.NСАGRAGR69543 від 16.03.2009 року, виписку з депозитного рахунку від 03.09.2014 року №19314808, розрахунок процентів та загальної суми заборгованості станом на 15.10.2017 року.

У подальшому ОСОБА_3 сповістив Банк про відступлення права вимоги, направивши йому повідомлення про відступлення права вимоги від 19.10.2017 року та примірник підписаного договору відступлення права вимоги, в якому первісний кредитор просив якнайшвидше сплатити вклад та проценти на користь нового кредитора та зазначив реквізити його банківського рахунку. Позивач зазначив, що 23.10.2017 року він направив відповідачу заяву про сплату грошових коштів та просив негайно сплатити на його банківський рахунок 4 061 920,23 грн., які є вкладом та нарахованими процентами за депозитним договором, укладеним між відповідачем і первісним кредитором.

Однак, ПАТ КБ «Приватбанк» не виконав свого грошового зобов'язання.

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договором банківського вкладу.

Посилається на те, що згідно п. 1.2 договору відступлення права вимоги, укладеного 15.10.2017 року між ОСОБА_3 (первісний кредитор) і ОСОБА_2 (новий кредитор) до нового кредитора переходить право вимагати від ПАТ КБ «Приватбанк» виконання грошових зобов'язань боржника в загальному розмірі 4 061 920,23 грн., які виникли на підставі договору №SAMDN7661 від 16.03.2009 рокуміж первісним кредитором та ПАТ КБ «Приватбанк», які складаються з суми вкладу та нарахованих відсотків по вкладу за період по 15.10.2017 року включно.

Право вимоги первісного кредитора до боржника, підстави його виникнення і відповідні нараховані суми підтверджуються згідно п. 1.3. договору відступлення права вимоги: договором № SAMDN7661 (вклад «Депозит VIP») від 16.03.2009 року; додатковою угодою від 16.03.2009року до договору № SAMDN7661 від 16.03.2009 року; квитанцією № 146977431 від 16.03.2009року; випискою з депозитного рахунку від 03.09.2014 року; розрахунком процентів та загальної суми заборгованості станом на 15.10.2017 року. Вказані документи, за твердженням ПАТ КБ «Приватбанк», за своєю формою не можуть вважатись достатнім підтвердженням існування правовідносин між ним і первісним кредитором та підтвердженням права вимоги коштів у розмірі 4 061 920, 23 грн., оскільки документи не є оригіналами.

ПАТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, а перелічені документи не підтверджують існування правовідносин між ПАТ КБ «Приватбанк» і первісним кредитором.

За таких обставин ПАТ КБ «Приватбанк» вважає, що договір відступлення права вимоги від 15.10.2017 року не відповідає вимогам, встановленим ст. 203 ЦК України і має бути визнаний недійсним.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_3, про стягнення коштів за договором банківського вкладу - задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 2 469 253,43 грн. - депозитний вклад, 1 592 666,80 грн. - проценти за період з 17.03.2014 року по 15.10.2017 року за договором №SAMDN7661 від 16.03.2009року, а всього стягнуто4 061 920 грн. 23 коп.

У задоволенні зустрічного позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором банківського вкладу - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Каракоць Олександр Романович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк», задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», судові витрати стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк».

Посилається на те, що суд не надав належної оцінки доказам, які надав позивач за первісним позовом та помилково послався на їх начебто оригінальність та відсутність сумніву у достовірності укладення договору банківського вкладу та внесення коштів у розмірі 2 469 253,43 грн. на банківський рахунок. Зокрема, у судовому засіданні 12.04.2018 року суду позивачем було надано лише копію квитанції від 16.03.2009 року на суму 345 170,23 грн., а суд зазначив у рішенні, що надано оригінал. До того ж суд вказав, що представником позивача був наданий для огляду оригінал виписки по рахунку від 03.09.2014 року № 1931480, не зважаючи на те, що надана виписка взагалі не містить жодного підпису уповноваженої особи банку та жодного відбитку печатки банку, тому не може бути взагалі ані оригіналом, ані копією документу. Крім того, виписка датована 03.09.2014 року, але станом на вересень 2014 року Кримська філія ПАТ КБ «Приватбанк» вже не здійснювала на території АР Крим банківських операцій, надання будь - яких виписок, довідок, розрахунків заборгованості, оскільки датою фактичного припинення діяльності відокремлених підрозділів «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк» було 02.06.2014 року. Під час розгляду справи було виявлено та з'ясовано, що позивач за первісним позовом не має жодного оригіналу документу та надав суду лише копії, тому представник ПАТ КБ «Приватбанк» наголошував суду на відсутність оригіналів та відповідно відсутність у позивача належних та допустимих доказів, які б підтверджували дійсність вимоги, яка була відступлена новому кредитору на підставі відповідного договору. Судом не взято до уваги, що первісний кредитор - ОСОБА_3 не змінював місце своєї реєстрації та проживання, а саме: АДРЕСА_1, тому він мав усі права та можливості звернутися з метою отримання компенсаційної виплати за банківським вкладом до Фонду захисту вкладників, який був створений з метою проведення компенсаційних виплат вкладникам (кримським клієнтам за договорами банківських вкладів, які були укладені банківськими установами, у тому числі ПАТ КБ Приватбанк» на території АР Крим до моменту окупації Криму). Зазначає, що в результаті перевірки було виявлено, що 06.01.2016 року на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» надійшло судове рішення Гагарінського районного суду м. Севастополя від 20.10.2015 року, яким стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 суму коштів у розмірі 6 926 815,83 рос. руб., яка є різницею між загальною сумою банківського вкладу і нарахованих відсотків та сумою, яку було отримано ОСОБА_3 від Автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників». Таким чином, ОСОБА_3 двічі відступлено право вимоги за договором банківського вкладу: у 2014-2015 році Автономній некомерційній організації «Фонд захисту вкладників», якою вже була здійснена йому виплата та 15 жовтня 2017 року новому кредитору ОСОБА_2.

ОСОБА_2 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що позивач надав та судом першої інстанції у судовому засіданні було оглянуто саме оригінал договору від 16.03.2009 року та додаткові угоди до нього, оригінал квитанції про внесення грошових коштів від 16.03.2009 року та оригінал виписки з депозитного рахунку від 03.09.2014 року, а не їх копії, як стверджує представник банку. Твердження представника банку про те, що надана позивачем виписка не є оригіналом безпідставні, оскільки банк видав позивачу саме цю виписку і саме в такому вигляді, в якому позивач надав її для огляду суду. Крім того, банк не надав жодного доказу на спростування факту укладення між банком та ОСОБА_3 депозитного договору, право вимоги за яким відступлено, а також не надав доказу на спростування факту внесення ОСОБА_3 грошових коштів на депозитний рахунок саме в тій сумі, яку вказав позивач. Зазначаючи про недійсність відступлення ОСОБА_3 ОСОБА_2 вимоги за депозитним договором, банк не надав жодного доказу на підтвердження виплати ним процентів по вкладу та повернення вкладу ОСОБА_3 Рішення Гагарінського районного суду м. Севастополя від 20.10.2015 року не повинно прийматись апеляційним судом як новий доказ, оскільки як вказує представник банку вказане рішення надійшло на адресу банку 06.01.2016 року, а із зустрічним позовом про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договором банківського вкладу банк звернувся ще в січні 2018 року та на виконання вимог ч.2 ст.83 ЦПК України зобов'язаний був подати всі докази, яким він обґрунтовував свої позовні вимоги, разом із поданням позовної заяви. Необізнаність спеціаліста, який супроводжує судову справу банку щодо існування доказу є результатом недбалого ставлення представника банку до виконання своїх професійних обов'язків і не надає скаржнику права подавати нові докази на будь - якій стадії судового процесу. Крім того, рішення Гагарінського районного суду м. Севастополя від 20.10.2015 року є нелегітимним, оскільки винесене після набрання чинності Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Депозитний договір було укладено ОСОБА_3 не з Кримською філією, а з самим ПАТ КБ «Приватбанк», який і повинен відповідати за своїми зобов'язаннями відповідно до чинного законодавства та зберігати всю надану своїми філіями інформацію щодо клієнтів банку.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «Приватбанк» підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Представник ОСОБА_2 заперечив проти апеляційної скарги, посилаючись на обставини викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа - ОСОБА_3, про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором банківського вкладу від 16.03.2009 року у розмірі 4 061 920 грн. 23 коп., з яких 2 469 253 грн. 43 коп. - сума вкладу, 1 592 666 грн. 80 коп. - нараховані відсотки, посилаючись на те, що 23.10.2017 року він направив відповідачу заяву про сплату грошових коштів та просив негайно сплатити на його банківський рахунок 4 061 920,23 грн., які є вкладом та нарахованими процентами за депозитним договором, укладеним між відповідачем і первісним кредитором, однак, на даний час ПАТ КБ «Приватбанк» не виконав свого грошового зобов'язання.

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договором банківського вкладу.

Посилається на те, що право вимоги первісного кредитора до боржника, підстави його виникнення і відповідні нараховані суми підтверджуються згідно п. 1.3. договору відступлення права вимоги: договором № SAMDN7661 (вклад «Депозит VIP») від 16.03.2009 року; додатковою угодою від 16.03.2009 року до договору №SAMDN7661 від 16.03.2009року; квитанцією № 146977431 від 16.03.2009 року; випискою з депозитного рахунку від 03.09.2014року; розрахунком процентів та загальної суми заборгованості станом на 15.10.2017 року. Проте, вказані документи за своєю формою не можуть вважатись достатнім підтвердженням існування правовідносин між ним і первісним кредитором та підтвердженням права вимоги коштів у розмірі 4 061 920, 23 грн., оскільки документи не є оригіналами та згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, а перелічені документи не підтверджують існування правовідносин між ПАТ КБ «Приватбанк» і первісним кредитором.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 підтверджено належними та допустимими доказами факт відступлення ОСОБА_3 права вимоги за договором №SAMDN7661 (вклад «Депозит VIP») від 16.03.2009 року на користь позивача ОСОБА_2 і розмір відступленої грошової вимоги за договором №SAMDN7661 (вклад «Депозит VIP») від 16.03.2009 року - 4 061 920, 23 грн.

Докази виплати банком грошових коштів ОСОБА_3 до моменту укладення договору відступлення права вимоги від 15.10.2017 року в матеріалах справи відсутні.

Суд погодився із заявленою ОСОБА_2 сумою заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк» за договором №SAMDN7661 (вклад «Депозит VIP») від 16.03.2009року, розмір якої станом на 15.10.2017 року становить 4 061 920 грн. 23 коп. (вклад 2 469 253 грн. 43 коп. + проценти за період з 17.03.2014 року по 15.10.2017 року - 1 592 666 грн. 80 коп.), оскільки розрахунок здійснений відповідно до умов вищевказаного договору банківського вкладу і узгоджується з умовами договору відступлення права вимоги від 15.10.2017року.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували факт укладення між ним та ОСОБА_3 договору банківського вкладу, відкриття рахунків за цим договором, надходження грошових коштів до банку для зарахування на депозитний рахунок та які б підтверджували припинення депозитних зобов'язань відповідача у зв'язку з їх виконанням.

Не спростував ПАТ КБ «Приватбанк» і факту відступлення ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 права вимоги за депозитним договором та розміру депозитних зобов'язань банку, заявленого позивачем.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції виходив з того, що договір відступлення права вимоги від 15.10.2017 року вчинений особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, при цьому його зміст не суперечить ні нормам ЦК України, ні іншим актам цивільного законодавства, ні інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а волевиявлення сторін є вільним і відповідає їх внутрішній волі. Крім того, вказаний договір спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, про що свідчить, зокрема, передача первісним кредитором новому кредитору документів на підтвердження відступленого права вимоги, повідомлення первісним кредитором боржнику про відступлення права вимоги та пред'явлення новим кредитором до боржника вимоги про виконання зобов'язання.

Доказів невідповідності договору відступлення права вимоги від 15.10.2017 року нормам частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України ПАТ КБ «Приватбанк» не надав, а обставини, на які він посилався, зокрема відсутність оригіналів документів, які б підтверджували право вимоги, не знайшли свого підтвердженняв судовому засіданні, оскільки ОСОБА_2 надав оригінали вказаних документів суду для огляду. Відсутність у ОСОБА_3 права грошової вимоги за договором банківського вкладу на дату укладення договору про відступлення права грошової вимоги банк не довів, натомість наявні у матеріалах справи документи свідчать про відступлення дійсного, реально існуючого права вимоги ОСОБА_3за договором банківського вкладу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір № SAMDN7661 (вклад «Депозит VIP») від 16.03.2009 (а.с. 8-9).

Відповідно до квитанції № 146977431 від 16.03.2009 року ОСОБА_3 перерахував відповідачу кошти в сумі 345 170 грн. 23 коп. для зарахування на рахунок НОМЕР_2 за договором № SAMDN7661 (вклад «Депозит VIP») від 16.03.2009 року і йому була видана електронна ощадна книжка НОМЕР_1 (а.с. 11).

За умовами договору № SAMDN7661 (вклад «Депозит VIP») від 16.03.2009 року ОСОБА_3 розмістив на депозитному рахунку в ПАТ КБ «Приватбанк» вклад у сумі 345 170 грн. 23 коп. під 18 % річних строком на 12 місяців з 16.03.2009 року по 16.03.2010 включно. Умовами вказаного договору передбачено неодноразове автоматичне продовження його строку без явки клієнта до банку при відсутності заяви клієнта про повернення вкладу.

Із даних виписки по рахунку від 03.09.2014 року № 19314808 вбачається, що ОСОБА_3 станом на 16.03.2014року має 2 469 253 грн. 43 коп. на депозитному рахунку за договором №SAMDN7661 (вклад «Депозит VIP») від 16.03.2009року(а.с. 12-21).

Відповідно до розрахунку процентів та загальної суми заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк» за договором №SAMDN7661 (вклад «Депозит VIP») від 16.03.2009 року, сума процентів по вкладу за період з 17.03.2014року по 15.10.2017 року становить 1 592 666 грн. 80 коп., а загальна сума заборгованості відповідача станом на 15.10.2017 року становить 4 061 920 грн. 23 коп. (проценти за період з 17.03.2014 року по 15.10.2017 року 1 592 666 грн. 80 коп. + сума вкладу 2 469 253 грн. 43 коп.) (а.с.22). Розрахунок здійснений відповідно до умов договору №SAMDN7661 (вклад «Депозит VIP») від 16.03.2009року.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги, за яким передається новому кредиторові.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що за договором відступлення права вимоги від 15.10.2017року ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 право вимоги за договором №SAMDN7661 (вклад «Депозит VIP») від 16.03.2009 року, а саме право вимагати від ПАТ КБ «Приватбанк» виконання грошових зобов'язань в загальному розмірі 4 061 920 грн. 23 коп., які складаються із суми вкладу та суми процентів по вкладу, нарахованих по 15.10.2017 року включно, а також право звертатися в досудовому, позасудовому та судовому порядку з вимогою виконання відповідачем грошового зобов'язання та інші права, які відповідно до законодавства України належать кредитору у зобов'язанні (а.с. 6).

Зматеріалів справи вбачається, що в день укладення договору відступлення права вимоги від 15.10.2017року ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 за актом приймання-передачі документів від 15.10.2017 року документи, які підтверджують право вимоги до відповідача, підстави його виникнення і суму, а саме: договір № SAMDN7661 (вклад «Депозит VIP») від 16.03.2009року, додаткову угоду від 16.03.2009рокудо договору №SAMDN7661, квитанцію №146977431 Tr.NСАGRAGR69543 від 16.03.2009року, виписку з депозитного рахунку від 03.09.2014 року №19314808, розрахунок процентів та загальної суми заборгованості станом на 15.10.2017 року (а.с. 7).

Таким чином, на підставі договору відступлення права вимоги від 15.10.2017 року позивач набув прав кредитора у зобов'язанні, що виникло на підставі договору №SAMDN7661 (вклад «Депозит VIP») від 16.03.2009 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3

Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України, договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003року № 516, встановлено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до п. 8 глави 2 розділу ІІІ Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 14.08.2003 року №337, яка діяла на час укладення договору №SAMDN7661, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Відповідно до ч. 3 ст. 1060 ЦК України за договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу.

У п. 16 договору № SAMDN7661 (вклад «Депозит VIP») від 16.03.2009 року закріплено право сторін достроково розірвати цей договір, повідомивши про це іншу сторону за два банківські дні до дати розірвання договору, що за умовами вказаного пункту договору має наслідком повернення вкладу та сплату процентів.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України (в редакції на час укладення договору № SAMDN7661) договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Судом встановлено, що у жовтні 2017 року первісний кредитор ОСОБА_3 направив ПАТ КБ «Приватбанк» примірник договору відступлення права вимоги від 15.10.2017 року та повідомлення від 19.10.2017 року про відступлення права вимоги за договором № SAMDN7661 (вклад «Депозит VIP») від 16.03.2009року, в якому, зокрема, просив якнайшвидше сплатити вклад і проценти на користь ОСОБА_2 на банківський рахунок останнього (а.с. 23, 24), а ОСОБА_2 направив ПАТ КБ «Приватбанк» заяву про сплату грошових коштів від 23.10.2017 року, в якій також просив негайно сплатити на його банківський рахунок вклад та проценти за договором № SAMDN7661 (вклад «Депозит VIP») від 16.03.2009 року у загальному розмірі 4 061 920 грн. 23 коп. (а.с. 26). Таким чином, вкладник скористався передбаченим у депозитному договорі правом та ініціював дострокове розірвання договору.

Повідомлення первісного кредитора ОСОБА_3 та заяву нового кредитора ОСОБА_2 ПАТ КБ «Приватбанк» одержав, але не розглянув їх по суті та не виплатив грошові кошти за договором банківського вкладу.

Факт невиплати вкладу та процентів за вищевказаним договором новому кредитору ОСОБА_2 або первісному кредитору ОСОБА_3 представник ПАТ КБ «Приватбанк» визнав та не заперечував.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідноч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно доч. 2 ст. 1066 ЦК України банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Відповідно до ч.1 ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

У судовому засіданні представник позивача надав суду першої інстанції для огляду оригінали депозитного договору № SAMDN7661 (вклад «Депозит VIP») від 16.03.2009рокута додаткової угоди до нього від 16.03.2009 року, квитанції № 146977431 від 16.03.2009року, виписки по рахунку від 03.09.2014 року №1931480, тому суд дійшов правильного висновку продостовірність укладення договору №SAMDN7661 (вклад «Депозит VIP») від 16.03.2009 року та внесення коштів ОСОБА_3 на депозитний рахунок у банку.

Cуд не прийняв до уваги твердження представника ПАТ КБ «Приватбанк» про передачу ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 права вимоги за відсутності оригіналів документів, які підтверджують право вимоги за вказаним депозитним договором, оскільки такі оригінали були надані позивачем суду для огляду.

В судовому засіданні судом першої інстанції також оглянуті оригінали договору відступлення права вимоги від 15.10.2017 року, акта приймання-передачі документів за цим договором від 15.10.2017 року, розрахунок процентів та загальної суми заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 15.10.2017року.

Тобто, позивачем підтверджено належними та допустимими доказами факт відступлення ОСОБА_3права вимоги за договором №SAMDN7661 (вклад «Депозит VIP») від 16.03.2009рокуна користь позивача ОСОБА_2 і розмір відступленої грошової вимоги за договором №SAMDN7661 (вклад «Депозит VIP») від 16.03.2009року - 4 061 920, 23 грн.

Докази виплати банком грошових коштів ОСОБА_3 до моменту укладення договору відступлення права вимоги від 15.10.2017 року в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищевикладене,суд дійшов правильного висновку, що грошова вимога за договором №SAMDN7661 (вклад «Депозит VIP») від 16.03.2009 року реально існувала на час укладення договору відступлення права вимоги від 15.10.2017 року.

Суд перевірив та погодився із заявленою ОСОБА_2 сумою заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк» за договором №SAMDN7661 (вклад «Депозит VIP») від 16.03.2009року, розмір якої станом на 15.10.2017 року становить 4 061 920 грн. 23 коп. (вклад 2 469 253 грн. 43 коп. + проценти за період з 17.03.2014 року по 15.10.2017 року - 1 592 666 грн. 80 коп.), оскільки розрахунок здійснений відповідно до умов вищевказаного договору банківського вкладу і узгоджується з умовами договору відступлення права вимоги від 15.10.2017року.

Всупереч ст. 81 ЦПК України представник ПАТ КБ «Приватбанк» не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували факт укладення між ним та ОСОБА_3 договору банківського вкладу, відкриття рахунків за цим договором, надходження грошових коштів до банку для зарахування на депозитний рахунок та які б підтверджували припинення депозитних зобов'язань відповідача у зв'язку з їх виконанням.

Не спростував ПАТ КБ «Приватбанк» і факту відступлення ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 права вимоги за депозитним договором та розміру депозитних зобов'язань банку, заявленого позивачем.

Доводи ПАТ КБ «Приватбанк» про наявність підстав для визнання договору відступлення права вимоги від 15.10.2017 року недійсним не знайшли свого підтвердження враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, на яку посилався ПАТ КБ «Привтабанк»в обґрунтування позовних вимог, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідноч.ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом встановлено, що договір відступлення права вимоги від 15.10.2017рокувчинений особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, при цьому його зміст не суперечить ні нормам ЦК України, ні іншим актам цивільного законодавства, ні інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а волевиявлення сторін є вільним і відповідає їх внутрішній волі. Крім того, вказаний договір спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, про що свідчить, зокрема, передача первісним кредитором новому кредитору документів на підтвердження відступленого права вимоги, повідомлення первісним кредитором боржнику про відступлення права вимоги та пред'явлення новим кредитором до боржника вимоги про виконання зобов'язання. Отже, підстави для визнання договору відступлення права вимоги від 15.10.2017 року недійсним відсутні.

Доказів невідповідності договору відступлення права вимоги від 15.10.2017 року нормам частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України ПАТ КБ «Приватбанк» не надав, а обставини, на які він посилався, зокрема відсутність оригіналів документів, які б підтверджували право вимоги, не знайшли свого підтвердженняв судовому засіданні, оскільки ОСОБА_2 надав оригінали вказаних документів суду для огляду. Відсутність у ОСОБА_3 права грошової вимоги за договором банківського вкладу на дату укладення договору про відступлення права грошової вимоги банк не довів, натомість наявні у матеріалах справи документи свідчать про відступлення дійсного, реально існуючого права вимоги ОСОБА_3за договором банківського вкладу.

Інших підстав для визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 15.10.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» не зазначив.

Невидача ПАТ КБ «Приватбанк» суми вкладу та нарахованих процентів є такою, що позбавляє позивача права володіти та розпоряджатися належними йому на праві власності грошовими коштами та є порушенням прав власника, визначених ст.41 Конституції України та ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, а також прав споживача фінансових послуг банку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов вірного висновку, що договір відступлення права вимоги від 15.10.2017 року відповідає вимогам закону, є дійсним та породжує права і обов'язки сторін, обумовлені ним, а зустрічний позов ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання вказаного договору недійсним не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги, що на підтвердження існування права вимоги за договором банківського вкладу і суми на депозитному рахунку, право вимоги якої було відступлено за договором суд дослідив не оригінали, а копії документів, колегія суддів не приймає до уваги.

В судовому засіданні в апеляційному суді представник ОСОБА_2 пояснив, що суду для огляду було надано саме оригінал договору №SAMDN7661 (вклад «Депозит VIP») від 16.03.2009 року та додаткової угоди до нього від 16.03.2009 року, оригінал квитанції про внесення коштів №146977431 від 16.03.2009 року та оригінал виписки з депозитного рахунку від 03.09.2014 року, оригінал договору про відступлення права вимоги від 15.10.2017 року, оригінал акту приймання - передачі документів за цим договором від 15.10.2017 року, розрахунок процентів та загальної суми заборгованості, про що відповідно зазначено в рішення суду. Крім того, зазначив, що позивач надав суду для огляду виписку по рахунку від 03.09.2014 року, яку йому видав банк.

Факт видачі виписки після дати, яку банк вказує як дату припинення філії, жодним чином не впливає на дійсність такої виписки і достовірність наведеної в ній інформації, оскільки виписка була підготовлена операційним центром NPSПат КБ «Приватбанк» та видана ОСОБА_3 у м. Києві. Крім того, банком не надано доказів, що діяльність Кримської філії станом на дату видачі виписки (03.09.2014 року) була припинена та ОСОБА_5, за чиїм підписом видана виписка, не обіймав посаду Начальника департаменту по координації роботи з клієнтами Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк», або що вказана посада в банку була скорочена.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України не надав суду доказів на спростування факту укладення між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 депозитного договору, право вимоги за яким відступлено та доказів на спростування факту внесення ОСОБА_3 грошових коштів на депозитний рахунок саме в тій сумі, яку вказав позивач ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги щодо недійсності вимоги за депозитним договором відступленої ОСОБА_3 ОСОБА_2 колегія суддів оцінює критично, оскільки банк не надав доказів на підтвердження повернення вкладу та виплати процентів за вкладом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми депозиту у розмірі 2 469 253,43 грн. та відсотків за договором банківського вкладу у розмірі 1 592 666,80 грн., оскільки наведені докази беззаперечно підтверджують факт відкриття ОСОБА_3 у ПАТ КБ «Приватбанк» депозитного рахунку, внесення грошових коштів на цей рахунок, після відступлення права вимоги за депозитним договором позивач (новий кредитор) звертався до банку з вимогою про розірвання цього договору і повернення вкладу та відсотків, проте ці вимоги банком виконані не були.

Заперечень щодо визначеного судом розміру банківського вкладу та нарахованих на нього відсотків банк суду не надав.

Згідно ч.3 ст.95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Твердження ПАТ КБ «Приватбанк» про те, що у зв'язку з окупацією території Автономної Республіки Крим банк не може перевірити інформацію щодо спірного договору колегія суддів не приймає до уваги, оскільки договір банківського рахунку був укладений безпосередньо з ПАТ КБ «Приватбанк» як юридичною особою, а не як з Кримською філією, тому у банку має бути наявна вся необхідна інформація за вказаним договором.

Картковий рахунок позивача був відкритий не у філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк», а у ПАТ КБ «Приватбанк», яке є юридичною особою і повинно відповідати за своїми зобов'язаннями.

Під час відкриття карткового рахунку позивача філія «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк» діяла в інтересах ПАТ КБ «Приватбанк», тому згідно із статтями 526, 631, 651, 653, 1066 ЦК України зобов'язання із обслуговування цього карткового рахунку має виконувати саме ПАТ КБ «Приватбанк» як юридична особа. Ліквідація філій або припинення у будь - який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків за укладеним і дійсним договором.

Доводи апеляційної скарги, що за законодавством Російської Федерації та відповідно до рішення Центрального Банку вказаної держави від 21 квітня 2014 року і рішень судів Російської Федерації відповідальність за повернення грошових коштів за вкладами покладено на автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників», колегія суддів не приймає до уваги, оскільки згідно ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Доводи апеляційної скарги про вірогідність отримання позивачем залишку з його карткового рахунку від автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників» та одночасно від ПАТ КБ «Приватбанк» безпідставні та не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки банк не надав суду доказів про отримання ОСОБА_2 коштів від вказаної автономної некомерційної організації.

Доводи апеляційної скарги, що рішенням Гагарінського районного суду м. Севастополя від 20.10.2015 року стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 суму коштів у розмірі 6 926 815,83 рос. руб., яка є різницею між загальною сумою банківського вкладу і нарахованих відсотків та сумою, яку було отримано ОСОБА_3 від АНО «Фонд захисту вкладників» колегія суддів не приймає до уваги, оскільки матеріали справи не містять, а представник банку не надав суду докази відповідно до статей 77-78 ЦПК України про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 коштів за депозитним договором на підставі вказаного рішення. Крім того, рішення Гагарінського районного суду м. Севастополя від 20.10.2015 року є нелегітимним, враховуючи, що воно ухвалене після набрання чинності Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2018 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.