ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1586/18 Справа № 205/4592/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Нижний А.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

10 червня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що позивачу було завдано моральну шкоду внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень відповідачем, що встановлено вироком суду. Просив стягнути на його користь зі ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, в розмірі 50000,00 грн. (а.с.2-6).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) - 10 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено, також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.153-154).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.157-159).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25.02.2016 року № 187/629/15-к встановлено, що 08 серпня 2014 року о 17 год. 00 хвилин ОСОБА_2, знаходячись поблизу будівельного майданчику, а саме: автошлях «Дніпродзержинськ-Шульговка», 37 кілометр Петриківського району Дніпропетровської області, де здійснювалися підготовчі роботи з будівництва звірівницької ферми по розведенню норки ТОВ «ВБК Агропромінвест», в процесі сварки з ОСОБА_1, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел, спрямований на умисне спричинення легких тілесних ушкоджень, тримаючи в руках штикову лопату, умисно наніс нею ОСОБА_1 один удар в область обличчя, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді забитої рани обличчя справа, струсу головного мозку, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день).

У зв'язку з викладеними обставинами вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25.02.2016р. № 187/629/15-к ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України (а.с.30-32).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керуючись ст. 1177, 1195, 23, 1167, 1168 ЦК України та п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", виходив із того, що саме в наслідок протиправних дій відповідача позивачеві завдана моральна шкода. Визначаючи розмір моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд першої інстанції прийняв до уваги моральні страждання, які він зазнав та інші негативні наслідки, що підтверджуються матеріалами справи та вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та друга статті 23 ЦК України).

Частина перша статті 1167 ЦК України визначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Аналогічні роз'яснення викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», із змінами та доповненнями.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн., врахувавши засади розумності, справедливості та ступінь душевних страждань позивача, завданих йому у зв'язку з дестабілізацією психічного стану, необхідністю докладати зусилля для тривалого відновлення фізичного здоров'я та психічної рівноваги, нормалізації життєвих стосунків та подолання душевних страждань, пов'язаних із погіршенням його зовнішнього вигляду та наслідків перенесеної травми обличчя, а також перенесених душевне хвилювання та занепокоєння за дітей та рідних під час госпіталізації.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд 1 інстанції безпідставно стягнув з відповідача моральну шкоду, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є потерпілим у кримінальній справі, а відповідача вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25.02.2016р. № 187/629/15-к визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а отже позивач має право на відшкодування моральної шкоди, не зважаючи на обставини, які, на думку апелянта, спровокували конфлікт.

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи, приведені в апеляційних скаргах зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни судового рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: