Номер провадження: 22-ц/785/1618/18
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.

за участі секретаря - Сідлецької Ю.С.

з участю: представника товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року (суддя Сувертак І.В.) у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

11.12.2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі-Товариство) звернулось із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 19 263, 48 доларів США.

Позов обґрунтовано тим, що 27.12.2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступник ПАТ «ОТП Банк», далі-Банк) та ОСОБА_5 (у подальшому змінила прізвище на «Пушина») укладено кредитний договір зі строком дії до 27.12.2016 року з наступним змінами та додатками, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 35 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами.

27.12.2006 року, у забезпечення виконання кредитного договору від 27.12.2006 року між Банком та ОСОБА_2, із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладені договори поруки.

05.06.2014 року, за договором факторингу між Банком та ОСОБА_6, до ОСОБА_6 перейшло право вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27.12.2006 року та договорами поруки від 27.12.2006 року, а саме: 18 069, 09 доларів США еквівалент 397 986,27 гривень заборгованості по кредиту і 1 194,39 доларів США еквівалент 26 307,40 гривень заборгованості по процентам.

Посилаючись на те, що позичальник ОСОБА_2 порушила умови договору і допустила заборгованість з повернення кредиту та процентів, поручителі позичальника несуть солідарну відповідальність разом із позичальником за невиконання або неналежне виконання останнім умов договору, ОСОБА_6 просило позов задовольнити.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24.11.2016 року позов задоволено частково: суд стягнув солідарно з ОСОБА_2 та її поручителя ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 405 030,19 гривень еквівалент 19 263, 48 доларів США станом на 08.06.2015 року, а також судовий збір з кожного по 3 182,20 гривень; суд відмовив ОСОБА_6 у позові до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у солідарному порядку в розмірі 405 030,19 гривень.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду від 24.11.2016 року змінити і відмовити ОСОБА_6 у позові до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27.12.2006 року, посилаючись на незаконність рішення суду у частині вимог до ОСОБА_2, відсутність первинної бухгалтерської документації і неправильність розрахунків заборгованості.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника ОСОБА_2 зазначає наступне: первинні документи складені позивачем на дату підписання позову, тоді як мають бути складені під час здійснення господарської операції або після її закінчення; розрахунки заборгованості не відповідають вимогам, які пред'являються до первинних документів, зокрема Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України від 30.12.1998 року №566; надані позивачем розрахунки заборгованості є неналежними та недопустимими доказами, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Представник позивача ОСОБА_6, відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу не подали.

У засіданні колегії суддів представник ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги і надала витяги з особового рахунку на ім'я ОСОБА_2 про здійснені операції по рахунку за період з 2006 року по 2017 рік.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносин)

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами наступні обставини.

27.12.2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступник ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_5 (ОСОБА_2) укладено кредитний договір зі строком дії до 27.12.2016 року з наступним змінами та додатками, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 35 000 доларів США зі сплатою 13,99% річних за користування грошовими коштами (а.с.14-26,38,39,42-44,80-83 т.1).

У забезпечення виконання кредитного договору від 27.12.2006 року між Банком та ОСОБА_2, 27.12.2006 року укладені договори поруки із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.27-29,35,36 т.1).

05.06.2014 року, за договором факторингу між Банком та ОСОБА_6, до ОСОБА_6 перейшло право вимоги за кредитним договором від 27.12.2006 року та договорами поруки від 27.12.2006 року, а саме: 18 069, 09 доларів США еквівалент 397 986,27 гривень заборгованості по кредиту і 1 194,39 доларів США еквівалент 26 307,40 гривень заборгованості по процентам (а.с.6,7,49-76 т.1.

За висновком судово-почеркознавчої експертизи від 06.10.2016 року, підпис від імені ОСОБА_3 у примірнику договору поруки від 27.12.2006 року між Банком та ОСОБА_3 виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою, при цьому, досліджений підпис від імені ОСОБА_3 виконаний із наслідуванням підпису (підписам) ОСОБА_3, ймовірніше за все, по «пам'яті» (а.с.166-170 т.1).

Представник ОСОБА_6 надала суду апеляційної інстанції довідку про те, що позичальник ОСОБА_2 в період з 05.06.2014 року по 03.10.2017 року не здійснювала погашень заборгованості по кредитному договору від 27.12.2006 року.

На підтвердження факту наявності заборгованості у розмірі 19 263, 48 доларів США еквівалент 405 030,19 гривень, з яких: 18 069, 09 доларів США еквівалент 397 986,27 гривень заборгованості по кредиту і 1 194,39 доларів США еквівалент 26 307,40 гривень заборгованості по процентам надано витяг з особового рахунку на ім'я ОСОБА_2

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов про стягнення заборгованості із позичальника ОСОБА_2 виходив з того, що між сторонами існує зобов'язання з кредитного договору і ОСОБА_2, як позичальник, яка порушила умови договору і допустила заборгованість з повернення кредиту та процентів, зобов'язана відшкодувати заборгованість за договором ОСОБА_6, якому Банк відступив право вимоги за кредитним договором (а.с.184-187 т.1).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у цій частині зважаючи на наступне.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 526 ч.1, 530 ч.1, 610 ч.1, 612 ч.1 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ст. 1054 ч.1, 1048 ч.1 ЦК України).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж (ст. ст. 1077 ч.1, 1078 ч.1, 1082 ч. ЦК України).

У позичальника і відповідача ОСОБА_2 існує зобов'язання із кредитного договору від 27.12.2006 року про повернення кредиту та процентів за користування кредитним коштами.

Станом на 08.06.2015 року у відповідачки ОСОБА_2 виникла заборгованості по кредитному договору від 27.12.2006 року у розмірі 19 263, 48 доларів США еквівалент 405 030,19 гривень, з яких: 18 069, 09 доларів США еквівалент 397 986,27 гривень заборгованості по кредиту і 1 194,39 доларів США еквівалент 26 307,40 гривень заборгованості по процентам.

05.06.2014 року, за договором факторингу між Банком та ОСОБА_6, до ОСОБА_6 перейшло право вимоги за кредитним договором від 27.12.2006 року.

25.09.2015 року ОСОБА_6 повідомило позичальника ОСОБА_2 про укладення договору факторингу і перехід прав вимоги за кредитним договором від 27.12.2006 року до ОСОБА_6 (а.с.8,10 т.1).

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернулось із позовом про захист порушеного права шляхом стягнення, зокрема із позичальника ОСОБА_2, заборгованості за кредитним договором від 27.12.2006 року.

Зважаючи на те, що між сторонами існує зобов'язання з кредитного договору від 27.12.2006 року, ОСОБА_2, як позичальник, яка порушила умови кредитного договору, допустивши заборгованість з повернення кредиту та процентів, зобов'язана відшкодувати заборгованість за договором ОСОБА_6, якому Банк, відповідно до договору факторингу, відступив право вимоги за кредитним договором від 27.12.2006 року.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника ОСОБА_2 у скарзі про те, що: первинні документи складені позивачем на дату підписання позову, тоді як мають бути складені під час здійснення господарської операції або після її закінчення; розрахунки заборгованості не відповідають вимогам, які пред'являються до первинних документів, зокрема Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України від 30.12.1998 року №566; надані позивачем розрахунки заборгованості є неналежними та недопустимими доказами, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях?- не заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідачка ОСОБА_2 або її представники, всупереч ст. 76, 81 ЦПК України (ст. ст. 57,60 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції), належними та допустимими доказами не довели суду того, що станом на 08.06.2015 року у неї відсутня заборгованість перед Банком з повернення кредиту та відсотків.

Не спростовано відповідачкою ОСОБА_2 і розрахунок заборгованості станом на 08.06.2015 року, наданий ОСОБА_6 (а.с.6,7).

Суду апеляційної інстанції, на вимогу представника відповідачки, ОСОБА_6 надано витяг з особового рахунку на ім'я ОСОБА_2 за період з 2006 по 2017 роки, з якого вбачається, що відповідачка має заборгованість за кредитним договором від 27.12.2006 року з повернення кредиту та відсотків.

Витяг з особового рахунку на ім'я ОСОБА_2 за період з 2006 по 2017 роки є первинним документом, який складається під час здійснення господарської діяльності і ведеться протягом всього часу здійснення господарської діяльності до часу її закінчення та відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» й Положенню про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України від 30.12.1998 року №566.

Зазначені докази відповідачка ОСОБА_2 або її представники не спростували.

Аргументи відповідачки ОСОБА_2 і її представників про те, що надані позивачем розрахунки заборгованості є неналежними та недопустимими доказами, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Зважаючи на те, що відповідачка ОСОБА_2 не довела факту відсутності у неї заборгованості перед позивачем, разом з тим, позивач підтвердив факт наявності заборгованості, відсутні підстави для ствердження про порушення ОСОБА_6 її прав, свобод чи інтересів.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

(ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості з ОСОБА_2, рішення суду відповідає обставинам справи та вимогам закону, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу у частині стягнення заборгованості із ОСОБА_2 і залишає рішення суду у цій частині без змін з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

Рішення суду у частині вирішення вимог, заявлених до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 колегія суддів, в силу ст. 367 ч.1 ЦПК України, не перевіряла, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рішення суду від 24.11.2016 року, у встановленому законом порядку, не оскаржили.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги представника ОСОБА_2, остання не має право на відшкодування судових витрат у вигляді судового збору, сплачених за подачу апеляційної скарги.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року у частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором і судових витрат на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови апеляційного суду складено 17.04.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Г.Я. Колесніков

Є. С. Сєвєрова