Номер провадження 2/754/2721/18
РІШЕННЯ

Іменем України

20 березня 2018 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Клочко І.В.

за участю

секретаря судового засідання Шевчук М.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_7, про усунення перешкод та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги вмотивовані наступним.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є власниками квартири АДРЕСА_2, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.10.2004 року.

У належну позивачам квартиру був зареєстрований їх спільний син ОСОБА_2, відповідач по справі.

Як зазначають позивачі, відповідач не проживає у належній позивачам квартирі з 2008 року, що підтверджується відповідними актами. Крім того, відповідач придбав у власність квартиру АДРЕСА_1, в якій на даний час і проживає.

На прохання позивачів зареєструвати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (у належній відповідачу квартирі) відповідач не вчиняє жодних дій, мотивуючи свою поведінку неможливістю зняття з військового обліку, чим ставить у фінансову залежність позивачів по сплаті квартирної платні та комунальних послуг.

З огляду на викладене, позивачі вимушені були звернутись до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою судді від 14.12.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У зв'язку з прийняттям ЗУ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147-VIII, внесено зміни до ЦПК України, які набрали чинності 15.12.2017 року.

Відповідно до пп.9 п.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017 р., який набрав чинності з 15.12.2017 р.) справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 07.02.2018 року призначено підготовче засідання по справі.

В підготовчому засіданні від 07.02.2018 року представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 було подано письмову заяву про визнання позову.

19.02.2018 року на стадії підготовчого провадження до суду надійшла заява ОСОБА_7 про залучення її до справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

Ухвалою суду від 20.03.2018 року залучено до участі у справі ОСОБА_7 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

В підготовчому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 підтримали позовні вимоги за викладених в позові обставин та просили суд про їх задоволення.

Представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в підготовчому засіданні підтримав позовні вимоги за викладених в позові обставин та просив суд про їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 в підготовчому засіданні визнали позовні вимоги, про що в матеріалах справи міститься окрема письмова заява. Відповідач ОСОБА_2 зазначив, що з 2008 року переїхав зі спірної квартири до своєї дружини, а потім вони придбали у власність квартиру. Добровільно знятися з реєстрації у спірній квартирі не має може, у зв'язку з неможливістю зняття з військового обліку.

Представник третьої особи ОСОБА_7 - ОСОБА_3 в підготовчому засіданні подав до суду заяву про визнання позову, відповідно до змісту якої не заперечував щодо задоволення позову.

Розглянувши заяви учасників справи, оглянувши надані сторонами докази, судом встановлено наступне.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 19.10.2004 року (а.с. 8), квартира АДРЕСА_2, загальною площею 78,00 кв.м., складається з трьох кімнат, житловою площею 41,30 кв.м., та інших приміщень, належить на праві приватної власності позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 у рівних частках.

Один з власників спірної квартири ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, наявною в матеріалах справи. Єдиним спадкоємцем після померлого ОСОБА_8 є його дружина ОСОБА_7, третя особа по справі.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у вищезазначеній квартирі, але не проживає у ній з 2008 року, крім того, даний факт підтверджується актами від 06.12.2017 року та 14.03.2018 року, наявними в матеріалах справи.

Судом також встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_3, на підставі договору купівлі-продажу від 29.06.2017 року (а.с. 12), що також підтверджується копією виписки з Держанвого реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.06.2017 року (а.с. 13).

Згідно ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Виходячи зі змісту ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно з ч. 1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд дійшов до переконання про прийняття заяви відповідача про визнання позову та ухвалення рішення про задоволення позову за результатами підготовчого засідання, відповідно до вимог ч.ч.3, 4 ст. 200, ч.4 ст. 206 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 319, 391, 405 ЦК України, ст. 72 ЖК УРСР, керуючись ст.ст.1-18, 76, 77-81, 95, 200, 206, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_7, про усунення перешкод та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - повністю.

Усунути перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_2.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 10.04.2018 року.

Суддя