ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/5822/18 Головуючий суддя І інстанції Єрмак Н.В.
Провадження № 22-ц/818/84/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: Бурлака І.В., Кіся П.В.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на свою користь на утримання дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісяця, посилаючись на те, що відповідач є батьком їх дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги у вихованні та утриманні дитини не надає, у зв'язку з чим позивач вимушена звернутися до суду.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 16 серпня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву.

У відзиві на позовну заяву зазначено, що він згоден сплачувати аліменти в меншому розмірі - 1/5 частини від його доходів, але стягнення 1/3 частини його доходів є для нього непосильним.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви (11.05.2018 року) до досягнення повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

В іншій частині позову відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на тверду грошову суму, яка підлягає індексації відповідно до закону, в розмірі 1000 грн. щомісячно з дня подачі заяви (11.05.2018 року) до досягнення повноліття дитини.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказано, що на сьогоднішній день відповідач є безробітним та на його утриманні знаходиться батько похилого віку. Зазначено, що відповідач має незадовільний стан здоров'я.

На час розгляду по суті апеляційної скарги від учасників справи відзиву не надійшло.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області було ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

Згідно із підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, у даному випадку Апеляційний суд Харківської області, продовжував здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до пункту 8 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03 жовтня 2018 року в газеті «Голос України» № 185 (6940) було повідомлено про початок роботи Харківського апеляційного суду, внаслідок чого Апеляційний суд Харківської області припинив здійснювати правосуддя.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 31 ЦПК України справа надійшла на розгляд до Харківського апеляційного суду.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на те, що спір у даній справі виник з приводу стягнення суми, розмір якої є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом також встановлено, що неповнолітня дитина мешкає разом з позивачем.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що виходячи з вимог розумності та справедливості, суд задовольняє позов та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З огляду на законодавчо закріплений обов'язок батьків утримувати свою дитину, обґрунтованим є висновок суду про необхідність стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої доньки.

Що стосується розміру та способу стягнення вказаних платежів суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Так, позивачем було обрано спосіб стягнення аліментів у частині від заробітку платника аліментів.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі з копією позову (а. с. 17).

ОСОБА_3 суду першої інстанції 23.07.2018 було надано відзив на позовну заяву, в якому він посилався на знаходження на його утриманні батька, однак доказів у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження вказаних обставин суду не надав, маючи для цього процесуальну можливість.

Також, 23.07.2018 ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про витребування інших доказів, які стосуються майнового стану позивача.

Доказів щодо своїх статків суду не надав (а. с. 26-27).

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи відповідача про його безробітність як на підставу зменшення розміру та способу стягнення аліментів - за їх безпідставністю.

З наданої ним копії листа трудової книжки вбачається, що звільнення відбулось за власним бажанням працівника 03.08.2018 (а. с. 40).

Тобто, відповідач звільнився з роботи за власним бажання коли йому вже було достеменно відомо про пред'явлення до нього позову про стягнення аліментів.

Такі дії відповідача колегія суддів розцінює як спробу відповідача штучно створити умови для зменшення розміру аліментів, що не відповідає найкращим інтересам дитини.

Згідно Довідки Подільської районної філії Київського міського центру зайнятості №1249 від 04.09.2018 ОСОБА_3 зареєстрований як такий, що шукає роботу з 04.09.2018 (а. с. 39).

Вказаний доказ відхиляється колегією суддів, оскільки відповідач на час ухвалення оскаржуваного рішення не перебував на обліку в Подільській районній філії Київського міського центру зайнятості.

Пояснення ОСОБА_6 відхиляються, оскільки суд апеляційної інстанції позбавлений можливості встановити особу, що їх надала, а вказаний документ не посвідчений належним чином, а саме нотаріально (а. с. 41).

Не приймається у якості доказу надана відповідачем копія фіскального чека на придбання медикаментів, оскільки він датований 02.09.2018, - тобто покупка вчинена після ухвалення оскаржуваного рішення, та такий документ не містить інформації стосовно особи покупця, або особи в інтересах якої здійснена покупка (а. с. 42).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 12.12.2018.

Головуючий -

В.Б. Яцина

Судді -

І.В. Бурлака.

П.В. Кісь.