Справа № 361/3630/16-ц Головуючий у І інстанції Селезньова Т. В.
Провадження № 22-ц/780/1760/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 30 25.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши в приміщенні Апеляційного суду Київської області у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_6 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

У червні 2016 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 28 січня 2013 року на 25 км + 300 м автодороги «Київ Чернігів» на території Броварського району Київської області сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, в результаті якої водій та пасажир автомобіля «Шевролет Авео» ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження, пасажир ОСОБА_8 загинув, а сам автомобіль, який належить ОСОБА_4, дістав механічні пошкодження.

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 4 червня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На момент настання страхової події цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ДАФ» за договором обов'язкового страхування (поліс) № АВ/2734122 від 18 квітня 2012 року була застрахована в ОСОБА_9 «Українська транспортна страхова компанія».

ОСОБА_4 просила суд стягнути з ОСОБА_9 «Українська транспортна страхова компанія» на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням належного їй автомобіля, 50 000 грн. (в межах ліміту відповідальності страховика), а решту непокритої страховим відшкодуванням шкоди в розмірі 60 753,03 грн. стягнути із ОСОБА_6 Вказала, що сума завданого їй збитку загалом становить 110 753,03 грн. і складається із визначеного в товарознавчому дослідженні № 1127 розміру шкоди від пошкодження автомобіля 102 323,03 грн., а також з витрат на проведення оцінки вартості шкоди (відновлювального ремонту) 1 230 грн., витрат за зберігання автомобіля на стоянці 7 200 грн. (з розрахунку 300 грн. на місяць). Крім того, просила стягнути із ОСОБА_6 10 000 грн. моральної шкоди, яка полягає в душевних переживаннях у звязку з пошкодженням автомобіля, позбавленням можливості ним користуватись, порушенням звичайного способу та устрою життя, у витратах часу на захист своїх прав та в переживаннях з приводу необхідності зберігати та ремонтувати пошкоджений автомобіль, у відчутті незахищеності, у порушенні сну, у вимушеному відкладенні чи скасуванні запланованих справ та виниклих у звязку з цим проблемах по роботі.

У свою чергу ОСОБА_5 просив стягнути із ОСОБА_6 на його користь 11 400 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, яка складається з витрат на проведення ним соціально-психологічного дослідження для визначення шкоди немайнового характеру в розмірі 400 грн., витрат на медичне страхування - 400 грн., витрат на правову допомогу в кримінальній та цивільній справі 10 000 грн., витрат на евакуацію транспортного засобу на стоянку 600 грн. Зазначив, що у кримінальному провадженні, де він мав статус потерпілого, було заявлено позов про відшкодування даних витрат з ОСОБА_9 «Українська транспортна страхова компанія», проте його позовні вимоги в цій частині було залишено без задоволення з тих підстав, що ці витрати не підлягають до стягнення із страховика, тому він предявляє позов до заподіювача шкоди ОСОБА_6

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_4 50 000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 47 914 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 7 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 54 914 грн.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 11 400 грн. відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_9 «Українська транспортна страхова компанія», через представника адвоката ОСОБА_10, подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині стягнення з нього суми матеріальної шкоди, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог зазначило, що позивач ОСОБА_4 лише 15 квітня 2015 року звернулася до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, порушуючи вимоги п. 35.1 ст. 35 та п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо строків подання такої заяви, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Крім того, позивач має право вимагати відшкодування збитків за рахунок особи, яка їх заподіяла.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_11 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Вважає посилання відповідача безпідставними, оскільки положеннями ст. 36.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській справі або кримінальній справі, перебіг зазначеного строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Враховуючи, що відразу після ДТП страховика було повідомлено про страховий випадок, вина ОСОБА_6 установлена вироком суду 4 червня 2015 року і на той час закон лише передбачав повідомлення про страховий випадок, висновок суду про задоволення позову в цій частині є правильним.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що положення ст. 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правила п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни предявленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У звязку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 28 січня 2013 року на 25 км + 300 м автодороги «Київ Чернігів» на території Броварського району Київської області сталась ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, в результаті якої водій отримав тілесні ушкодження, пасажир ОСОБА_8 загинув, а сам автомобіль, який належить ОСОБА_4, дістав механічні пошкодження.

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 4 червня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12 серпня 2015 року вирок суду в частині визнання ОСОБА_6 винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України залишено без змін, змінено вирок в частині розгляду позовних вимог потерпілих. Зокрема, стягнуто з ОСОБА_9 «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 588 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На момент настання страхової події цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ДАФ» за договором обов'язкового страхування (поліс) № АВ/2734122 від 18 квітня 2012 року була застрахована в ОСОБА_9 «Українська транспортна страхова компанія».

За умовами полісу, ліміт відповідальності страховика за даним договором становить 100 000 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоровю, та 50 000 грн. за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, франшиза 500 грн.

Згідно звіту про оцінку КТЗ № 1127 від 20 березня 2015 року, складеного ТОВ «ЄвроАсистанс», матеріальний збиток, завданий власнику КТЗ «Шевролет Авео», д.н.з. НОМЕР_3, в результаті його пошкодження в ДТП, складає 102 323,03 грн.

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_4 понесла витрати на проведення оцінки вартості шкоди (відновлювального ремонту) у розмірі 1 230 грн., що підтверджується рахунком фактурою від 20 березня 2016 року та квитанцією про оплату від 25 березня 2013 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та стягуючи зі страхової компанії суму невиплаченого страхового відшкодування, суд першої інстанції виходячи з встановленого факту настання страхового випадку, своєчасного подання до страховика повідомлення про ДТП, вини страхувальника у вчиненні ДТП, подання позивачем до страховика після ухвалення вироку в кримінальному провадженні відносно страхувальника заяви про страхове відшкодування та розміру завданих збитків, дійшов висновку про те, що ОСОБА_9 «Українська транспортна страхова компанія» повинне відшкодувати шкоду, завдану майну потерпілого, в межах ліміту відповідальності.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновками суду з огляду на наступне.

За змістом ст. 979 ЦК України, ст. 16 Закону України № 85/96-ВР «Про страхування», за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій сторонці (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату в строк, встановлений договором.

Згідно із ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

На спірні правовідносини поширюється дія Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV), який регулює відносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону № 9161-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 14 цього Закону МТСБУ заяву про страхове відшкодування.

В абз. 5 п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV зазначено, що в разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Закон № 1961-IV (п. 36.2 ст. 36) зобов'язує страховика (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування або вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 37 цього Закону підставами для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, спеціальний Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент ДТП та дії договору обов'язкового страхування) передбачав чіткі дії потерпілого для отримання відповідних сум страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, ДТП сталася 28 січня 2013 року і позивач ОСОБА_5 вчасно звернувся до ОСОБА_9 «Українська транспортна страхова компанія» із заявою (повідомлення) про ДТП, у результаті чого 30 січня 2013 року була заведена страхова справа № 90.

Встановлено, що ОСОБА_4 лише 15 квітня 2015 року подала страховику заяву про виплату їй страхового відшкодування за даним страховим випадком.

Згідно відповіді ОСОБА_9 «Українська транспортна страхова компанія» від 26 червня 2015 року № 463-ю ОСОБА_4 відмовлено у виплаті страхового відшкодування з посиланням на п. 37.1.4 Закону, тобто пропуск строку подання відповідної заяви.

Таким чином матеріали справи містять дані про звернення ОСОБА_5 до страхової компанії із заявою (повідомленням) про настання страхового випадку, але докази звернення ОСОБА_4 до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування у встановлений однорічний строк з моменту ДТП у справі відсутні.

Як у запереченні на позов, так і в апеляційній скарзі ОСОБА_9 «Українська транспортна страхова компанія» посилається на те, що позивачами не було своєчасно подано заяву про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, тому відмова страхової компанії у виплаті страхового відшкодування є обґрунтованою.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не врахував, що положеннями п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону № 1961-IV передбачено, що підставою для відмови у страховій виплаті є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, при цьому цей строк підлягає обчисленню саме з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а не з моменту постановлення вироку, яким встановлена вина особи, яка заподіяла шкоду, у звязку з цим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_9 «Українська транспортна страхова компанія».

Крім того, суд не надав належної оцінки тому факту, що сама ОСОБА_4 повідомлення про ДТП не подавала, матеріали не містять даних, що вона уповноважила ОСОБА_5 для здійснення відповідних дій від свого імені, а вироком суду, який змінено в апеляційному порядку, було вирішено лише вимоги ОСОБА_5 до страхової компанії щодо відшкодування витрат, повязаних з ДТП.

Посилання представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_11 на положення ст. 36.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є безпідставними з огляду на те, що указана норма стосується саме дій страховика щодо строку для прийняття ним рішення про здійснення виплати страхового відшкодування, а не строку для подання потерпілою особою заяви про виплату такого відшкодування (ст. 35 Закону).

За таких обставин рішення суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_9 «Українська транспортна страхова компанія» не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а відтак, відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволені позову.

Згідно пункту 2 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Оскільки позивач ОСОБА_4 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України ОСОБА_9 «Українська транспортна страхова компанія» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, компенсуються документально підтверджені судові витрати, а саме 1982,30 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2018 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Компенсувати приватному акціонерному товариству «Українська транспортна страхова компанія» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1982,30 гривень сплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М. Кулішенко

ОСОБА_3