Справа №403/184/18 провадження № 4-с/403/13/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року смт.Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Атаманової С.Ю.,

при секретарі судового засідання Дорошенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в смт.Устинівка скаргу заявника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Перлина степу» (позивач), заінтересовані особи: ОСОБА_2 та Фермерське господарство «Абара Геннадій Анатолійович» (відповідачі), про визнання дій державного виконавця Устинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_3 неправомірними, скасування повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та зобовязання державного виконавця виконати ухвалу Устинівського районного суду Кіровоградської області від 14.06.2018 року у справі №403/184/18,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» (стягувач за виконавчим документом), в порядку ст.447 ЦПК України звернувся до суду зі скаргою на дії, рішення державного виконавця Устинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (далі - Устинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області) ОСОБА_3, що полягають у неправомірному поверненні стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документа - ухвали Устинівського районного суду Кіровоградської області від 14.06.2018 року про забезпечення позову шляхом заборони субєктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо земельної ділянки, належної ОСОБА_2, постановленої у цивільній справі №403/184/18 за позовом ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» до ОСОБА_2 та Фермерського господарства «Абара Геннадій Анатолійович» про визнання договору оренди землі недійсним та визнання поновленим договору оренди землі. На обґрунтування поданої до суду скарги, представник заявника зазначає про те, що повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 14.09.2018 року, складене державним виконавцем Басай О.В. з посиланням на ч.1 ст.157 ЦПК України, п.3 ч.1, ч.2 ст.4, ч.4 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» є необгрунтованим, оскільки ухвала суду від 14.06.2018 року відповідає вимогам до виконавчого документу, передбаченим ст.4 вказаного Закону, державний виконавець не був позбавлений можливості довести до відома боржників ОСОБА_2 та ФГ «Абара Геннадій Анатолійович» резолютивну частину даної ухвали суду та відповідно до ст.18 Закону «Про виконавче провадження» зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень; неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, в тому числі здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у звязку з виконавчим провадженням. Крім того, в порушення вимог ст.ст.42, 43 Закону державним виконавцем при винесенні повідомлення про повернення стягувачу виконавчого документа останньому не було повернуто сплачений ним авансовий внесок за організацію та проведення виконавчих дій по примусовому виконанню ухвали суду про забезпечення позову від 14.06.2018 року, а саме повідомлення було отримане представником ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» лише 18.09.2018 року, що свідчить про порушення державним виконавцем Басай О.В. строків повернення виконавчого документу стягувачу, передбачених ст.4 Закону України «Про виконавче провадження». З урахуванням прийнятої до судового розгляду за ухвалою суду від 03 жовтня 2018 року скарги зі зміненими вимогами, представник заявника прохала суд визнати неправомірними дії державного виконавця Устинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області ОСОБА_3, що полягають у неправомірному поверненні стягувачу без прийняття до виконання ухвали Устинівського районного суду Кіровоградської області про забезпечення позову від 14.06.2018 року у цивільній справі №403/184/18, як виконавчого документа; скасувати повідомлення державного виконавця Басай О.В. від 14.09.2018 року за №3666 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та зобовязати державного виконавця Басай О.В. виконати дане судове рішення.

В судове засідання по розгляду скарги представник заявника не зявилась. Згідно письмової заяви прохала розглянути справу без участі представника ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» та підтримала викладені в скарзі вимоги в повному обсязі. Зазначила про не отримання ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» від виконавчої служби листів щодо повернення авансового внеску та про неповернення на дату подання заяви сплаченого стягувачем авансового внеску (а.с.94).

В судове засідання заінтересовані особи ОСОБА_2 та ФГ «Абара Геннадій Анатолійович» не зявились. Про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялись належним чином у порядку, передбаченому ст.ст.128, 130 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомили. Заяв та (або) клопотань, в тому числі про відкладення судового розгляду скарги, до суду не подали. Представників для участі у судовому засіданні не направили. З огляду на викладене, відповідно до положень ч.1 ст.223, ч.2 ст.450 ЦПК України розгляд скарги проведений судом без участі ОСОБА_2 та ФГ «Абара Геннадій Анатолійович».

В судове засідання по розгляду скарги державний виконавець Басай О.В., як субєкт оскарження, не зявився. Згідно поданих до суду письмових заяв від 24.10.2018 року, 16.11.2018 року та 12.12.2018 року про розгляд скарги без його участі, державний виконавець, заперечуючи проти задоволення скарги в повному обсязі, вказує на те, що однією з вимог до виконавчого документа, передбаченою п.3 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», є повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи, однак в ухвалі, як виконавчому документі, заходи примусового виконання рішення необхідно застосувати до субєктів державної реєстрації прав, оскільки боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обовязок щодо виконання рішення. Крім цього, відповідно до резолютивної частини ухвали відповідачами зазначені ОСОБА_2 та ФГ «Абара Геннадій Анатолійович», що суперечить вимогам ч.2 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», де визначено, що у разі, якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обовязок чи право стягнення є солідарним. Також ухвала суду не відповідає вимогам, передбаченим ч.4 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі, щодо відсутності чіткого визначення особи, якій необхідно довести резолютивну частину рішення, як боржнику, що унеможливить виконання рішення. Скаргу в частині неповернення ним авансового внеску стягувачу вважав безпідставною, оскільки самим стягувачем в заяві про прийняття виконавчого документу до виконання не було зазначено реквізити рахунку, на який державний виконавець повинен повернути авансовий внесок в разі повернення виконавчого документу без прийняття до виконання та невикористаний авансовий внесок в разі прийняття виконавчого документу до виконання. Також зазначив про неодноразове звернення з листами до ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» про надання реквізитів рахунку для повернення невикористаних авансових внесків та повернення платіжним дорученням №123 від 07.12.2018 року грошових коштів стягувачу на поданий ним рахунок, у звязку з чим вважає скаргу в частині неповернення державним виконавцем авансового внеску неактуальною (а.с.69, 78, 95).

Дослідивши зміст поданої заявником скарги та доданих до неї документів, письмових заяв державного виконавця, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом по справі встановлено, що ухвалою Устинівського районного суду Кіровоградської області від 14.06.2018 року, поданий під час підготовчого провадження у цивільній справі №403/184/18 позов ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» до ОСОБА_2 та Фермерського господарства «Абара Геннадій Анатолійович» про визнання договору оренди землі недійсним та визнання поновленим договору оренди землі, був забезпечений шляхом вжиття судом передбаченого п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України, з урахуванням положень п.17 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, заходу його забезпечення, а саме: забороною субєктам державної реєстрації прав вчиняти реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 6,4391 га, кадастровий номер :02:000:0229, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Степанівської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області, яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія КР №030853, виданого 15.05.2007 року Устинівською районною державною адміністрацією Кіровоградської області. В даній ухвалі суду також було зазначено: найменування (для юридичних осіб), прізвище, імя та по батькові (для фізичних осіб) сторін - позивача ТОВ «Агрофірма «Перлина степу», відповідачів: ОСОБА_2 та ФГ «Абара Геннадій Анатолійович», їх місцезнаходження (для юридичних осіб) та місце проживання (для фізичних осіб); ідентифікаційні коди юридичних осіб; дату народження та реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача ОСОБА_2; порядок набрання ухвалою законної сили та строк предявлення ухвали, як виконавчого документа, до виконання (а.с.12-17).

29.08.2018 року представник позивача ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» (стягувач) звернувся із письмовою заявою до Устинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області про примусове виконання ухвали суду про забезпечення позову від 14.06.2018 року, однак повідомленням старшого державного виконавця Бурі О.В. від 04.09.2018 року за №3271 вказана ухвала суду, як виконавчий документ, була повернута стягувачу без прийняття до виконання з підстави несплати ним авансового внеску у розмірі, передбаченому законом для виконання рішень про забезпечення позову (а.с.19-20, 42-43).

На виконання вимог ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» щодо забезпечення витрат органів державної виконавчої служби, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій з примусового виконання ухвали суду від 14.06.2018 року, з метою усунення обставини, що стала підставою для повернення виконавчого документу стягувачу, ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» згідно платіжного доручення №644 від 11.09.2018 року був сплачений авансовий внесок в сумі 7446 грн. 00 коп., що відповідає двом мінімальним розмірам заробітної плати, які підлягають сплаті у разі примусового виконання рішення про забезпечення позову, за яким боржником виступає юридична особа, та повторно 12.09.2018 року подана письмова заява до Устинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області про примусове виконання ухвали суду про забезпечення позову від 14.06.2018 року разом з документом про оплату авансового внеску (а.с.21, 44-45).

14.09.2018 року за вих.№3666 державним виконавцем Устинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області ОСОБА_3 за результатами розгляду заяви ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» щодо примусового виконання ухвали Устинівського районного суду Кіровоградської області №2-з/403/8/18 від 14.06.2018 року, на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» було складено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, в якому зазначено про те, що: 1) однією з вимог до виконавчого документа, передбаченою п.3 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», є повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи, однак в ухвалі заходи примусового виконання рішення необхідно застосувати до субєктів державної реєстрації прав, оскільки боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обовязок щодо виконання рішення; 2) відповідно до резолютивної частини ухвали відповідачами зазначені ОСОБА_2 та ФГ «Абара Геннадій Анатолійович», що суперечить вимогам ч.2 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено, що у разі, якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обовязок чи право стягнення є солідарним, але у даному випадку рішення ухвалено проти кількох відповідачів; 3) відповідно до ч.4 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину рішення, про що складає відповідний акт, а тому у випадку відкриття виконавчого провадження, державний виконавець буде позбавлений можливості довести до відома боржника резолютивну частину рішення, так як чітко не визначено особу, якій необхідно довести текст рішення, що унеможливлює його виконання (а.с.23-25).

Зазначене повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 14.09.2018 року було отримано особисто представником ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» 18.09.2018 року в приміщенні Устинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області, про що зазначено в поданій до суду скарзі.

З огляду на дату повідомлення від 14.09.2018 року, винесеного державним виконавцем Басай О.В., про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, та дату подання заявником ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» скарги разом з доданими до неї копіями документів до Устинівського районного суду Кіровоградської області - 21.09.2018 року, що підтверджується штампом реєстрації вхідної кореспонденції суду (а.с.1), суд приходить до висновку про дотримання заявником ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» визначеного п.«а» ч.1 ст.449 ЦПК України десятиденного строку, встановленого законом для подання скарги до суду, починаючи з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Даючи оцінку аргументам, наведеним учасникам судового процесу, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення скарги, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право заявника, як сторони виконавчого провадження, - стягувача на неупереджене, ефективне та своєчасне виконання державним виконавцем ухвали про забезпечення позову, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом п.2 ч.1 ст.3, ч.1 ст.5 Закону примусовому виконанню підлягають рішення на підставі ухвал судів у цивільних справах у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до ст.7 вказаного Закону державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Згідно положень ч.1, п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За змістом ч.1 ст.4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та обєктивності; обовязковості виконання рішень; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Таким чином, системний аналіз даних правових норм дозволяє дійти висновку про те, що державний виконавець, як визначений законом субєкт, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень, зобовязаний здійснити дії з примусового виконання судового рішення не лише на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження», але й відповідно до положень інших законів та нормативно-правових актів, а також у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом, керуючись при цьому принципами верховенства права, законності та обовязковості виконання рішень.

Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом, та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк предявлення рішення до виконання. У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обовязок чи право стягнення є солідарним.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.1 ст.13 Закону).

Таким чином, одним із видів рішень, що приймаються державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження є повідомлення.

Відповідно до п.6 ч.4 ст.4 Закону України виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Зі змісту даної правової норми слідує, що повернення виконавчого документа стягувачу без виконання з підстави, передбаченої п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» допускається виключно у двох випадках: невідповідності виконавчого документа вимогам даної статті щодо зазначення в ньому обов'язкових відомостей та не подання стягувачем заяви про примусове виконання рішення відповідно до ст.26 Закону.

Разом з тим, як вбачається зі змісту дослідженого судом повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 14.09.2018 року, складеного державним виконавцем Басай О.В., останнім зазначені вище вимоги Закону не були дотримані, а ухвала суду про забезпечення позову від 14.06.2018 року була безпідставно повернута стягувачу без виконання всупереч покладеному на державного виконавця обовязку виконати судове рішення у визначений у ньому спосіб.

Так, за змістом вказаного повідомлення підставою повернення стягувачу ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» виконавчого документа - ухвали Устинівського районного суду Кіровоградської області від 14.06.2018 року про забезпечення позову державним виконавцем зазначено п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», що передбачає невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею.

Разом з тим, судом встановлено, що ухвала суду про забезпечення позову від 14.06.2018 року відповідає всім вимогам, передбаченим ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в ній зазначені: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала - ухвала від 14 червня 2018 року, Устинівський районний суд Кіровоградської області, суддя Атаманова С.Ю.; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ - 14 червня 2018 року, справа №403/184/18, провадження №2-з/403/8/18; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи, а саме: позивач (стягувач) ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Перлина степу», місцезнаходження: вул.Суворова, буд.№23 с.Степанівка Устинівського району Кіровоградської області; відповідачі (боржники) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2; Фермерське господарство «Абара Геннадій Анатолійович», місцезнаходження: вул.Молодіжна, буд.№10 с.Седнівка Устинівського району Кіровоградської області; 4) ідентифікаційні коди юридичних осіб в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника (для фізичних осіб - платників податків), а саме: ідентифікаційний код ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 36390157, ідентифікаційний код ФГ «Абара Геннадій Анатолійович» в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 35712274, реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_2 НОМЕР_1; 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень - заборонити субєктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 6,4391 га, кадастровий номер :02:000:0229, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Степанівської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області, яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія КР №030853, виданого 15.05.2007 року Устинівською районною державною адміністрацією Кіровоградської області; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню) - зазначено, що ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від оскарження і відкриття виконавчого провадження; 7) строк предявлення рішення до виконання - протягом трьох років відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому висновок державного виконавця про те, що в ухвалі суду про забезпечення позову від 14.06.2018 року боржником визначено саме субєктів державної реєстрації прав, не відповідає дійсному змісту даної ухвали, є субєктивним та необгрунтованим тлумаченням державним виконавцем її змісту всупереч вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки судом жодним чином не було визначено субєктів державної реєстрації прав на нерухоме майно, як сторони виконавчого провадження - боржника, а лише зазначений вид забезпечення позову - заборона вчинення ними реєстраційних дій щодо земельної ділянки, що не означає автоматичного набуття субєктом реєстрації статусу боржника.

При цьому суд звертає увагу, що в самому повідомленні про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 14.09.2018 року, державним виконавцем Басай О.С. зазначено найменування та відомості про боржників: ОСОБА_2 та ФГ «Абара Геннадій Анатолійович», а тому його посилання в цьому ж повідомленні на визначення судом, як боржника, саме субєктів державної реєстрації прав та відсутності відомостей про них, суперечить іншій частині, складеного ним же повідомлення, де боржниками державним виконавцем визначені інші особи.

Безпідставним також при поверненні стягувачу виконавчого документа є посилання державного виконавця на положення ч.4 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких державний виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину рішення, про що складає відповідний акт, а тому у випадку відкриття виконавчого провадження, державний виконавець буде позбавлений можливості довести до відома боржника резолютивну частину рішення, так як чітко не визначено особу, якій необхідно довести текст рішення, що унеможливлює його виконання. В даному випадку положення ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» взагалі не можуть бути застосовані при вирішенні питання про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, оскільки за змістом п.6 ч.4 ст.4 Закону, на який посилається державний виконавець у повідомленні від 14.09.2018 року, чітко та імперативно визначено випадок, за наявності якого виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання, а саме: не відповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, тобто саме ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», а не будь-якою іншою правовою нормою, в тому числі і нормою ч.4 ст.63 Закону.

Крім того, при поверненні виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання помилковим є висновок державного виконавця про те, що рішення ухвалено проти кількох відповідачів із посиланням на положення ч.2 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено, що у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обовязок чи право стягнення є солідарним.

Ухвала суду від 14.06.2018 року про забезпечення позову була постановлена на користь одного позивача (стягувача), однак не була постановлена проти кількох відповідачів, оскільки вжитий судом захід забезпечення позову - заборона субєктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо належної ОСОБА_2 земельної ділянки, не передбачав обовязку відповідачів ОСОБА_2 та ФГ «Абара Геннадій Анатолійович» виконати дане судове рішення шляхом заборони вчинення саме ними певних дій або шляхом передачі ними майна чи сплати грошових коштів на користь позивача ТОВ «Агрофірма «Перлина степу». Таким чином, в ухвалі суду про забезпечення позову від 14.06.2018 року дійсно зазначені два відповідачі, однак ухвала суду постановлена на користь одного позивача і в ній не зазначено про солідарний обовязок відповідачів, оскільки вжитий судом захід забезпечення позову, передбачений п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України, не повязаний із покладенням на відповідачів обовязку вчинення на користь позивача будь-яких дій.

Крім того, висновок державного виконавця про те, що в ухвалі суду боржником визначено субєктів державної реєстрації прав з посиланням на п.3 ч.1 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження", суперечить його ж висновку про те, що рішення ухвалено проти кількох відповідачів, якими він зазначає ОСОБА_2 та ФГ «Абара «ОСОБА_4», а не субєктів державної реєстрації прав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до організаційної системи державної реєстрації прав належать субєкти державної реєстрації прав - державні реєстратори прав на нерухоме майно.

Згідно положень ч.1 ст.10 Закону державним реєстратором є: громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з субєктом державної реєстрації прав; нотаріус; державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

За змістом п.17 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 (з наступними змінами), у разі надходження до субєкта державної реєстрації прав або нотаріуса рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, державний реєстратор, уповноважена особа невідкладно реєструє таке рішення чи заяву в базі даних заяв, що в подальшому під час розгляду державним реєстратором відповідної заяви про державну реєстрацію прав є підставою для зупинення ним за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав проведення державної реєстрації такого права з обовязковим посиланням на зареєстроване у базі даних заяв рішення суду.

Отже, чинним законодавством України детально регламентовані дії субєкта державної реєстрації прав у разі надходження до нього рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили.

При цьому суд звертає увагу субєкта оскарження, що до загальних засад цивільного судочинства належать: судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність (п.п.5, 6 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України).

Згідно положень ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обовязковість судового рішення.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику суду як джерело права.

Відповідно до прецедентної практики Європейського Суду з прав людини ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Case of Immobiliare Saffi v.Italy) від 28.07.1999 року, заява №22774/93), а виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись для цілей ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як невід'ємна частина судового розгляду (п.43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява №60750/00).

Таким чином, вжитий судом захід забезпечення позову відповідає вимогам нормативно-правових актів та є обовязковим для виконання державним виконавцем, як державним реєстратором, під час примусового виконання судового рішення - ухвали суду від 14.06.2018 року, що відповідає передбаченим ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» засадам виконавчого провадження - верховенству права, обовязковості виконання рішень та законності.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених під час розгляду скарги обставин, суд приходить до висновку про те, що дії державного виконавця Басай О.В. під час повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання шляхом складення відповідного повідомлення від 14.09.2018 року, не відповідали вимогам закону щодо обовязку державного виконавця вжити заходів з примусового виконання судового рішення на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами та нормативно-правовими актами, а також ухвалою Устинівського районного суду Кіровоградської області від 14.06.2018 року, яка підлягає примусовому виконанню, а тому є неправомірними.

Крім того, судом під час розгляду скарги встановлено, що спочатку підставою для повернення 04.09.2018 року стягувачу без прийняття до виконання ухвали суду про забезпечення позову від 14.06.2018 року була несплата ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» авансового внеску, і будь-яких інших невідповідностей виконавчого документу вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» старшим державним виконавцем Буря О.В. встановлено не було (а.с.19-20).

Разом з тим, не дивлячись на подальшу сплату заявником ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» авансового внеску в сумі 7446 грн. 00 коп. та повторного звернення до Устинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області із заявою про примусове виконання ухвали суду від 14.06.2018 року з наданням документу на підтвердження фінансування витрат виконавчого провадження, субєктом оскарження ОСОБА_3 14.09.2018 року було винесено повідомлення про повернення стягувачу без прийняття до виконання вказаної ухвали суду із зазначенням вже зовсім інших підстав такого повернення та без вирішення питання про повернення стягувачу ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» сплаченого ним авансового внеску (а.с.23-25).

Відповідно до п.8 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим.

Тобто, у разі сплати авансового внеску стягувачем у передбаченому Законом розмірі, ухвала суду про забезпечення позову від 14.06.2018 року підлягала прийняттю державним виконавцем до виконання, як така, що відповідає вимогам ст.4 вказаного Закону, а не поверненню стягувачу з підстав, не зазначених в повідомленні старшого державного виконавця Бурі О.В. від 04.09.2018 року, яким вже було перевірено відповідність виконавчого документу вказаним вимогам Закону.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно положень п.2 ч.1, ч.ч.2, 3 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» авансовий внесок належить до коштів виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 ч.1 цієї статті.

При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок (ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п.3 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (у редакції наказу від 29.09.2016 року №2832/5, далі - Інструкції) при поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання з підстав, передбачених ч.4 ст.4 та ч.3 ст.5 Закону, сплачений ним авансовий внесок повертається одночасно з винесенням повідомлення.

Разом з тим, всупереч наведеним вище правовим нормам, державним виконавцем Басай О.В. при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №3666 від 14.09.2018 року жодним чином не було вирішено питання про повернення йому суми сплаченого авансового внеску в розмірі 7446 грн. 00 коп., що свідчить про порушення прав стягувача ТОВ «Агрофірма «Перлина степу», як сторони виконавчого провадження, який безпосередньо здійснив фінансування витрат, повязаних з примусовим виконанням ухвали суду від 14.06.2018 року, на дату прийняття державним виконавцем оскаржуваного рішення.

Таким чином, з урахуванням того, що авансовий внесок безпосередньо належить до витрат виконавчого провадження, повязаних саме з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, однак державним виконавцем Басай О.В. не було вчинено жодних дій, повязаних з виконанням судового рішення - ухвали про забезпечення позову від 14.06.2018 року, суд приходить до висновку про те, що не повернення державним виконавцем авансового внеску стягувачу при поверненні вказаної ухвали суду без прийняття до виконання, не відповідало вимогам законності виконавчого провадження та було неправомірним.

При цьому твердження субєкта оскарження, викладені в поданих до суду заявах від 24.10.2018 року, 16.11.2018 року та 12.12.2018 року, про безпідставність скарги заявника, як стягувача, щодо неповернення державним виконавцем суми сплаченого ним авансового внеску у звязку з тим, що стягувачем не було зазначено в заяві про прийняття виконавчого документу до виконання реквізитів рахунку, на який державний виконавець повинен повернути авансовий внесок в разі повернення виконавчого документу без прийняття до виконання та невикористаний авансовий внесок в разі прийняття виконавчого документу до виконання, не приймаються судом до уваги, як такі, що прямо суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та свідчать про довільне, субєктивне тлумачення державним виконавцем Басай О.В. правових норм, які визначають порядок примусового виконання судових рішень, що є непримустим в діяльності субєктів, уповноважених державою на його здійснення з метою гарантування кожному учаснику судового провадження виконання судового рішення, як складової права на справедливий суд.

Так, відповідно до п.5 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний розяснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обовязки.

За змістом положень п.1 ч.1, ч.3 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Відповідно до п.2 розділу 2 Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 року №2432/5, під час реєстрації виконавчого документа відповідальна особа (приватний виконавець або його помічник) зобовязана(ий) внести до Системи, крім інших, такі відомості: реквізити рахунків стягувача та боржника (за наявності).

Таким чином, посилання державного виконавця Басай О.В. на неможливість своєчасного повернення заявнику ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» сплаченого ним авансового внеску через не зазначення стягувачем в заяві про примусове виконання ухвали суду від 14.06.2018 року резвізитів рахунку для його повернення, є безпідставним та таким, що не відповідає передбаченим законом вимогам до змісту вказаної заяви, оскільки не належить до обовязкових відомостей, які підлягають внесенню до автоматизованої системи виконавчого провадження; жодним чином не стосується обовязку стягувача зазначати в заяві про примусове виконання тих чи інших реквізитів, якщо вони не повязані з отриманням стягнутих з боржника коштів, і постановлена судом ухвала від 14.06.2018 року про забезпечення позову не є судовим рішенням майнового характеру.

При цьому судом приймається до уваги, що субєктом оскарження не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним передбаченого п.5 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» обовязку розяснити стягувачу ТОВ «Агрофірма «Перлина степу», як стороні виконавчого провадження, необхідність надання відповідної інформації з метою повернення сплаченого ним авансового внеску та вжиття відповідних заходів щодо його повернення, в тому числі, шляхом направлення (вручення) стягувачу відповідних повідомлень, спрямованих на отримання від нього платіжних реквізитів.

З огляду на викладене, судом не приймаються до уваги доводи, викладені державним виконавцем Басай О.В. в поданих до суду заявах від 16.11.2018 року та від 12.12.2018 року про неодноразове звернення з листами до ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» з метою надання останнім, як стягувачем, відповідних реквізитів для повернення сплаченої ним суми авансового внеску, оскільки, виходячи із засад змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, обовязку доведення субєктом оскарження згідно положень ч.1 ст.81 ЦПК України тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, державним виконавцем Басай О.В. не було надано суду доказів на підтвердження зазначених в заяві обставин, а згідно ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

За вказаних обставин, з урахуванням дати прийняття державним виконавцем Басай О.В. рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання - 14.09.2018 року та імперативних вимог ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», п.3 розділу VI Інструкції, які передбачають обовязок органу державної виконавчої служби повернути стягувачу сплачений ним авансовий внесок одночасно з винесенням повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, що за наявності відповідних підстав має бути здійснено протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, твердження субєкта оскарження про неактуальність скарги ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» в частині неповернення державним виконавцем сплаченого ним авансового внеску у звязку з перерахуванням грошових коштів на рахунок стягувача за платіжним дорученням №123 від 07.12.2018 року, не приймаються судом до уваги, оскільки повернення стягувачу авансового внеску після спливу більше двох з половиною місяців з дати повернення ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» без прийняття до виконання ухвали Устинівського районного суду Кіровоградської області від 14.06.2018 року, як виконавчого документу, не може вважатись правомірним та не змінює факту існування порушення права стягувача, як сторони виконавчого провадження, що полягало у неповерненні сплаченого ним авансового внеску, на час повернення йому субєктом оскарження виконавчого документа без прийняття до виконання та на дату звернення до суду зі скаргою в порядку ст.447 ЦПК України.

Щодо твердження представника заявника про порушення державним виконавцем Басай О.В. строку повернення виконавчого документу стягувачу, передбаченого ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», суд приходить до висновку про його безпідставність, оскільки вказаною правовою нормою передбачено повернення виконавчого документа стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, що з огляду на дати звернення ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» до Устинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області 12.09.2018 року (дата пред'явлення документу) та винесення державним виконавцем Басай О.В. оскаржуваного повідомлення від 14.09.2018 року, отриманого представником стягувача особисто 18.09.2018 року, свідчить про дотримання субєктом оскарження строку повернення виконавчого документу стягувачу, оскільки з урахуванням системного аналізу положень ч.4 ст.4 та ч.1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» зазначений вище трьохденний строк обчислюється саме з дня предявлення стягувачем виконавчого документу для примусового виконання і до дати прийняття державним виконавцем рішення у формі повідомлення про його повернення стягувачу без прийняття до виконання, а не до дати безпосереднього отримання стягувачем повернутого виконавчого документу.

Відповідно до розяснень п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобовязати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому суд не має права зобовязувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення скарги заявника ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» про визнання неправомірними дій державного виконавця Басай О.В. щодо складання повідомлення про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання за №3666 від 14.09.2018 року, скасування вказаного повідомлення та зобовязання державного виконавця усунути допущене порушення шляхом вчинення дій, спрямованих на виконання ухвали суду від 14.06.2018 року на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених Законом України «Про виконавче провадження» та ухвалою суду від 14.06.2018 року, як судового рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до розяснень п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ураховуючи, що провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід'ємною частиною (стадією) судового провадження по конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ні розділом VII ЦПК, ні Законом України від 8 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" (частина перша статті 3) не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то за подання скарги судовий збір не сплачується.

Приймаючи до уваги зазначене, та з урахуванням того, що інші судові витрати, повязані з розглядом скарги, відсутні, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 89, 258, 259, 260, 261, 263, 353, 354, 450, 451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Перлина степу», заінтересовані особи: ОСОБА_2 та Фермерське господарство «Абара Геннадій Анатолійович», про визнання дій державного виконавця Устинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_3 неправомірними, скасування повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та зобовязання державного виконавця виконати ухвалу Устинівського районного суду Кіровоградської області від 14.06.2018 року у справі №403/184/18 - задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Устинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_3 щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №3666 від 14.09.2018 року по примусовому виконанню ухвали Устинівського районного суду Кіровоградської області від 14.06.2018 року про забезпечення позову у цивільній справі №403/184/18 за позовом ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» до ОСОБА_2 та ФГ «Абара Геннадій Анатолійович» про визнання договору оренди землі недійсним та визнання поновленим договору оренди землі.

Скасувати винесене державним виконавцем Басай О.В. повідомлення №3666 від 14.09.2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Зобовязати державного виконавця Басай О.В. виконати ухвалу Устинівського районного суду Кіровоградської області від 14.06.2018 року про забезпечення позову у цивільній справі №403/184/18 на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження» та резолютивною частиною ухвали суду від 14.06.2018 року.

Судові витрати, повязані з розглядом скарги, відсутні.

Згідно ст.453 ЦПК України державному виконавцю Басай О.В. повідомити суд і заявника про виконання даної ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому даної ухвали суду.

Відповідно до п.п.15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Кропивницького апеляційного суду або через Устинівський районний суд Кіровоградської області.

Повний текст ухвали складений 13 грудня 2018 року.

Суддя Устинівського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_5