РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3401/18

пр. № 2-о/759/254/18

01 листопада 2018 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді - Величко Т.О.

при секретарях: Забелі А.В.

за участі заявника: ОСОБА_1

представника заявника: ОСОБА_3

представника заінтересованої особи: Посмітна В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві ОСОБА_1, заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби у м. Києві про встановлення факту постійного проживання на території України, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2018 року до суду надійшла заява ОСОБА_1, заінтересована особа: заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби у м. Києві про встановлення факту постійного проживання на території України.

У вимогах заяви заявниця просить: встановити юридичний факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки Соціалістичної Республіки Вєтнам, на території України станом 29 січня 1990 року і по даний час.

Вимоги обгрунтовані тим, що 12 січня 1990 року між Педагогічним інститутом № 1 м. Ханой та госпродрахунковою багатогалузевою організацією Товариство «Час і молодь» було підписано договір про співробітництво. Відповідно до цієї угоди, у 1990 році до України, разом з іншими громадянами В'єтнаму, для здійснення робіт по договору про співробітництво, прибула ОСОБА_1, про що зазначено в тимчасовій посвідці на постійне проживання. В період з 1990 року по 1994 Заявник проживала за наступною адресою: АДРЕСА_1.

Заявник зазначила, що факт проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою може підтвердити власник квартири НОМЕР_1 - ОСОБА_6 (місце проживання за адресою: АДРЕСА_2). Починаючи з 1994 року, ОСОБА_1 почала працювати у Національній академії наук України та проживати в гуртожитку АДРЕСА_3. В тому ж році, а саме 25 березня 1994 року, Заявник отримала ордер на житлову площу у гуртожитку. Станом на день подання заяви, ОСОБА_1 продовжує працювати у Національній академії наук України та проживати в гуртожитку АДРЕСА_3.

Встановлення зазначеного факту, як вказано в заяві, необхідне для подальшого звернення до відділу міграційної служби для оформлення громадянства України.

Ухвалою суду від 13.03.2018 року заяву залишення без руху. Ухвалою суду від 03.07.2018 року відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні заявниця та її представник заяву підтримали та просили її задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні заперечила проти задоволення заяви на тій підставі, що заявниця не надала жодного документу, який підтверджує вище зазначений факт, надали до суду письмові пояснення, посилаючись на те, що як вбачається із змісту заяви, заявник просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, громадянки Соціалістичної Республіки Вєтнам, на території України з 29.01.1990 року по даний час. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено який факт просить встановити та з якою метою. Встановлення такого факту обумовлено тим, що це необхідно заявнику для набуття нею громадянства України за територіальним походженням відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство». При цьому, заявник не зазначила причини неможливості одержання документів що посвідчують цей факт. Стаття 4 Конституції України визначає, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Представник заінтересованої особи зазначив, що встановленню підлягає лише факт постійного проживання заявниці до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до закону України «Про правонаступництво». Конституція СРСР займала перше місце серед актів, що визначали тоді правовий статус іноземців в СРСР. У Конституції СРСР 1977 року вперше на конституційному рівні були визначені вихідні початку правового статусу іноземця в СРСР. Гарантуючи права і свободи, Конституція СРСР 1977 року одночасно покладала на іноземних громадян і осіб без громадянства, що знаходяться на території СРСР обов'язок поважати Конституцію СРСР і додержувати радянських законів. Особливе значення мав Закон СРСР «Про правове становище іноземних громадян в СРСР» (далі - Закон СРСР), який був прийнятий 24.06.1981 і введено в дію з 01.01.1982. Стаття 5 Закону СРСР давала поняття постійно проживаючих іноземних громадян та тих, які тимчасово перебули.

Представник заінтересованої особи зазначив, що як вбачається з додатків до заяви про встановлення факту постійного проживання на території України, поданих заявницею, ОСОБА_1 прибула до України згідно з запрошенням Госпрорахункової організації «Час і молодь» для виконання робіт за договором на період з 15.06.1990 року по 15.06.1995 року, місце проживання в СРСР готель «Спутник». В подальшому Управління міжнародних зв'язків Президиума НАН України кожного року зверталось листами до органів МВС з проханнями продовжити реєстрацію перебування в м. Києві, як такій, що знаходилась на стажуванні в НАН України.

Керуючись Законом України «Про іміграцію» від 07.06.2001 №2491-111, постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 «Про затвердження порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на іміграцію і поданнями про його скасування на виконання прийнятих рішень». Порядку оформлення і видачі посвідки на постійне проживання, ОСОБА_1 22.10.2003 була документована посвідкою на постійне проживання НОМЕР_2 УГІРФО ГУМВС України в м. Києві за результатом розгляду її заяви про отримання посвідки на постійне проживання від 25.06.2003 та справки посольства СРВ від 17.06.2033 № VI-03/СNТР про те, що останнє не заперечує проти надання українськими компетентними органами ОСОБА_1 права на постійне проживання.

Представник заінтересованої особи зазначив, що у зв'язку із втратою зазначеної посвідки ОСОБА_1 була документована посвідкою НОМЕР_3 від 18.05.2004. Відповідно до положень Закону та пункту 25 Порядку №215 заявнику необхідно подати до міграційної служби, зокрема, документ, що підтверджує факт постійного проживання на території України. У разі відсутності такого документу подається відповідне рішення суду (пункт 44 Порядку). Проте з наданих матеріалів вбачається, що заявниця отримала посвідку на постійне проживання лише 22.10.2003 року, тобто період постійного проживання в Україні заявниці починається з моменту отримання дозволу на іміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання. Відтак, станом до 24 серпня 1991 року ОСОБА_1 тимчасово перебувала на території України на час навчання (проходження стажування в НАН України).

Відповідно до Конституції України правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок.

Вислухавши сторони, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви за наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України суд встановлює факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

В судовому засіданні встановлено, що 12 січня 1990 року між Педагогічним інститутом № 1 м. Ханой та госпродрахунковою багатогалузевою організацією Товариство «Час і молодь» було підписано договір про співробітництво. Відповідно до цієї угоди, у 1990 році до України, разом з іншими громадянами В'єтнаму, для здійснення робіт по договору про співробітництво.

Заявниця та її представник в судовому засіданні надали пояснення та просили заяву задовольнити.

Зокрема громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України та особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (1636-1 ) (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень та передбачено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає:а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

З матеріалів справи вбачається, що заявниця отримала посвідку на постійне проживання лише 22.10.2003 року, тобто період постійного проживання в Україні заявниці починається з моменту отримання дозволу на іміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання. Відтак, станом до 24 серпня 1991 року ОСОБА_1 тимчасово перебувала на території України на час навчання (проходження стажування в НАН України).

ОСОБА_1 та її представник не надала суду доказів, що ОСОБА_1 станом на 13 листопада 1991 року постійно проживала на території України. Також суду не надано доказів, що за такий тривалий проміжок часу заявниця мала зареєстроване місце проживання на території України, проходила лікування в будь-яких лікувальних установах, а тому, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 77-81, 263-265, 293, 315 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби у м. Києві про встановлення факту постійного проживання на території України - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Святошинський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.О. Величко