Дата документу 06.11.2018 Справа № 336/5275/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№336/5275/17 Головуючий у 1 інстанції: Галущенко Ю.А.
№ 22-ц/807/47/18 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар Бабенко Т.І.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до територіальної громади в особі Запорізької міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_5, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до територіальної громади в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. померла її баба по лінії батька ОСОБА_6, після її смерті відкрилася спадщина за законом на квартиру АДРЕСА_1.

Спадщину після смерті ОСОБА_6 фактично прийняв її син ОСОБА_7, який був зареєстрований та проживав разом із спадкодавцем на момент смерті ОСОБА_6, документально право власності на успадковану квартиру не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. помер ОСОБА_7, вона є спадкоємцем за законом після його смерті.

У встановлений законом шестимісячний строк вона прийняла спадщину після смерті дядька ОСОБА_7, подавши заяву до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори.

При оформленні спадщини у нотаріальному порядку виявилось, що оригінал правовстановлюючого документа на спадкову квартиру втрачений, у видачі дубліката їй було відмовлено, а тому захистити її майнові права в інший, позасудовий спосіб, є неможливо.

На підставі зазначеного просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2017 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_5

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2017 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в який, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що постійно проживав з бабою ОСОБА_6 та дядьком ОСОБА_7 з 2006 року однією сім'єю.

Після смерті баби спадщину прийняв по заповіту дядько ОСОБА_8, який був зареєстрований у квартирі, але не оформив спадщину.

ОСОБА_3 вважає себе спадкоємцем ОСОБА_7 , тому що проживав з ним однією сім'єю більше п'яти років з серпня 2006 року до часу відкриття спадщини, хоча і був зареєстрований за іншою адресою.

В судове засідання апелянт та його представник не з'явилися,але судова колегія вважала можливим розглянути справу у їх відсутність.

Так, представником апелянта подана заява про відкладення розгляду справи з посиланням на відсутність у межах м. Запоріжжя, але жодними доказами не підтверджено ані відсутність представника апелянта у м. Запоріжжі, ані поважність причин від'їзду на дату слухання справи.

Сам апелянт утримався від отримання судової повістки за зазначеним ним місцем проживання.

С статтею 131 ЦПК визначений обов'язок учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) та про причини неявки в судове засідання

Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Крім вказаного, відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку,

Справа тривалий час перебуває у провадженні суду, тому відкладення розгляду справи з підстав неявки до суду осіб. що повідомлені про час та місце розгляду справи, але не обґрунтували та не підтвердили поважність причин своєї неявки, порушуватиме розумні строки розгляду справи.

Заслухавши у засіданні Запорізького апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 13.05.1992 р.,нотаріально посвідченого державним нотаріусом П'ятої державної Запорізької нотконтори Шевченко Є.М. за № 1-908,ОСОБА_6 на праві власності належала АДРЕСА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_3 р.ОСОБА_6 померла, відкрилася спадщина за заповітом від 02.03.1993 р.,яким ОСОБА_6 заповіла все своє майно ОСОБА_7та ОСОБА_10

Спадкоємець за заповітом ОСОБА_10помер раніше спадкодавця 25.10.2007 р.,його правонаступники спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6не приймали.

Спадкоємець за заповітом ОСОБА_7фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6,оскільки був зареєстрований та проживав разом із спадкодавцем на момент смерті,документально право власності на успадковану квартиру не оформив,що встановлено з матеріалів спадкової справи № 36-2015 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 р. ОСОБА_6

Суд першої інстанції правильно застосував до спірних відносин положення ст. 1268 ЦК України, за якими спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відтак, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що ОСОБА_7, який постійно проживав разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї,прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6за заповітом,яка належала йому з часу відкриття спадщини.

Крім того,в силу положень ч.2 ст.1223 ЦК України,ОСОБА_7 як спадкоємець за законом першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України ,прийняв спадщину,яка не була прийнята спадкоємцями ОСОБА_4

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 р., не залишивши заповіту, після чого відкрилася спадщина за законом, до складу якої входить фактично успадкована ним в цілому квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до досліджених судом першої інстанції матеріалів спадкової справи № 36-2014р, 20.02.2014 р. позивач ОСОБА_4як племінниця спадкодавця та спадкоємиця по праву представництва подала до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті дядька ОСОБА_7, тобто прийняла спадщину у встановлений законом строк.

Інші спадкоємці по праву представництва ОСОБА_3та ОСОБА_5 спадщину після смерті ОСОБА_7.у встановлений законом строк не прийняли.

Враховуючи, що ОСОБА_4 єдина із спадкоємців після смерті ОСОБА_7 прийняла спадщину, суд першї інстанції визнав за нею право власності на майно.

Натомість постановою нотаріуса від 13.12.2017 р.ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що оригінал правовстановлюючого документу щодо належності спадкового майна спадкодавцю відсутній.

Суд першооої інстанції правильно послався на роз'яснення п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», за якими свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відтак суд першої інстанції зробив правильний висновок, що вимоги спадкоємця про визнання права власності на спадкове майно можуть бути предметом розгляду судом після завершення процедури нотаріального розгляду письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством,яка завершується винесенням нотаріусом відповідної постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи надані позивачем докази та досліджені судом обставини справи, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов.

Жодних належних доказів на підтвердження зазначеного у апеляційній скарзі факту прийняття спадщини ОСОБА_3 не надано.

Так, він не був зареєстрованим за адресою, за якою відкрилася спадщина, посилаючись на те, що протягом тривалого часу він проживав у спадковій квартирі, апелянт разом з тим не зазначив жодних поважних причин з яких він не був зареєстрований у цій квартирі, тож не надав підтверджень того, що він вселився (вселявся) у квартиру з дотриманням встановленого законом порядку та згодою власника (власників).

Не надано апелянтом і інших будь-яких доказів проживання у спірній квартирі протягом тривалого часу до смерті спадкодавців.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 на те, що він прийняв спадщину не знайшло свого підтвердження. Жодних поважних причин, які перешкоджали б апелянтові зареєструвати у встановленому порядку своє проживання разом зі спадкодавцем, або оформити спадщину у встановлені законом строки шляхом звернення до нотаріальної контори, апелянтом також не зазначено.

За таких обставин суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 8 листопада 2018 року

Головуючий: О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков