ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 грудня 2018 року

м.Харків

справа № 2-8839/2011

провадження № 22-ц/818/1409/18

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС», в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Дзержинському районі м.Харкова, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про забезпечення позову у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС», в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Дзержинському районі м.Харкова, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 08 грудня 2011 року, постановлену під головуванням судді Гетьмана Р.А., в залі суду міста Харкова, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС», в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Дзержинському районі м.Харкова, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 4 789,26 грн.

Разом з позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» була подана заява про забезпечення позову.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 08 грудня 2011 року заяву про забезпечення позову задоволено. До розгляду цивільної справи по суті в межах суми заборгованості за кредитним договором від 28.07.2008 року, накладено арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження. Обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 та відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у вказаній частині. Просив вирішити питання розподілу судових витрат.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що цивільним процесуальним законом України не передбачено право суду обмежувати особу у праві виїзду за межі України при застосуванні заходів забезпечення позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Ухвала Дзержинського районного суду м.Харкова від 08 грудня 2011 року в частині накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, - не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Задовольняючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову в частині тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції, керуючись приписами п.5 ч.1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянам України", вважав за необхідне забезпечити позов у вищезазначений спосіб.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону.

Судом встановлено, що у листопаді 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС», в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Дзержинському районі м.Харкова, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 4 789,26 грн., а також з ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС», в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Дзержинському районі м.Харкова та ОСОБА_1 солідарно 200 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 08 лютого 2012 року позов задоволено (а.с.30-31).

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 вересня 2014 року за заявою позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» скасовано заходи забезпечення позову, що були вжиті ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 08.12.2011 року, в частині накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження (а.с.41).

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали), суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали), суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені цим Кодексом.

Частиною 2 ст.152 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали) встановлено види забезпечення позову. Зокрема позов може бути забезпечено:

-накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

-забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії;

-забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

-зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

-зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали) види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Законом не передбачено тимчасового обмеження виїзду за кордон відповідача у цивільній справі за ухвалою суду при вирішенні питання про забезпеченні позову.

Крім того згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (зі змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в України, оформлення документів для виїзду за кордон, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так п. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 377-1 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали).

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про вжиття заходів забезпечення позову шляхом обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у вказаній частині.

Ухвала суду в частині накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження в апеляційному порядку не оскаржувалась.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 352,40 грн., сплачений апелянтом при поданні апеляційної скарги (а.с.56).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, п. 9 Перехідних Положень ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 08 грудня 2011 року в частині обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - скасувати.

Відмовити Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 12.12.2018 року.