Дата документу 06.11.2018 Справа № 320/2136/14-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/2136/14 Головуючий у 1-й інстанції: Міщенко Т.М.
Провадження № 22-ц/807/79/18 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Полякова О.З.

суддів Кухаря С.В.,

Крилової О.В.

при секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 квітня 2018 року за заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 жовтня 2014 року позов задоволено.

У березні 2018 року Банк подав до суду заяву про поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

В обґрунтування доводів заяви зазначено, що про рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 жовтня 2014 року позивачу стало відомо лише нещодавно, в зв'язку з чим Банк позбавлений можливості пред'явити до виконання виконавчого листа виданого на підставі вищевказаного рішення суду. З цих підстав просить визнати поважними причини пропуску строку пред'явлення виконавчих листів виданих на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 02.10.2014 року про стягнення на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 квітня 2018 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ПАТ «Дельта Банк» подав апеляційну скаргу. Зазначає, що в межах проведення ліквідаційної процедури було здійснено перевірку незавершених проваджень по справах про стягнення заборгованості з боржників в судовому порядку і виявлено, що виконавчий лист по справі не пред'являвся до виконання через чисельні звільнення працівників банку після запровадження тимчасової адміністрації в банку, а також початку ліквідаційної процедури, зокрема, юрисконсультів, що були відповідальними за супровід даної справи в судах та органах виконавчої служби. З цих підстав просить скасувати ухвалу суду,постановити нове рішення, яким задовольнити заяву.

Вислухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено наявність поважних причин, які об'єктивно перешкоджали реалізації його права на виконання судового рішення, тобто відсутні обставини, які можна вважати такими, що унеможливлювали своєчасне пред'явлення виконавчого листа до виконання, оскільки заявником отримано виконавчий лист 17.11.2014 року, проте він не звертався до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, а тому відсутні поважні причини поновлення вказаного строку.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Згідно з ч.1 ст.22 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 24 вказаного Закону передбачає, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутись із заявою про поновлення пропущеного строку до суду, який видав відповідний документ, або до суду за місцем виконання.

Згідно ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Встановлення в законі строків на пред'явлення виконавчих листів до виконання також спрямовано на забезпечення вказаного принципу. Безпідставне поновлення строку може порушити принцип правової визначеності.

Разом з тим, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України»).

Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків порушує законні права та інтереси сторін і суперечить принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13 ).

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 жовтня 2014 року позов задоволено.

На виконання вказаного рішення суду 07 листопада 2014 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області було видано виконавчий лист: про стягнення суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 364828 грн. 39 коп.

17 листопада 2014 року представником ПАТ КБ "Дельта Банк" було отримано вказаний вище виконавчий лист, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.105).

В обґрунтування поважності причин пропуску строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, заявник зазначив, що під час актуалізації справи щодо стягнення заборгованості за кредитним договором укладеного з ОСОБА_3 стало відомо про існування рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02.11.2014 року, яким позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені в повному обсязі. Рішення суду до теперішнього часу не виконане.

Колегія суддів, погоджується з висновком судом першої інстанції, про те, що заявляючи вимогу про поновлення пропущеного строку, ПАТ «Дельтабанк» не наводить жодних поважних причин, що стали перешкодою для передачі рішення для примусового виконання в порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», тим більш, враховуючи отримання виконавчого листа ще 17.11.2014.

Єдиною та необхідною правовою підставою для поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання є наявність в особи поважних причин його пропуску. При цьому, поважність причин є оціночною категорією та повинна визначатися, виходячи з наявності реальних обставин, які фактично унеможливили вчинення особою відповідної процесуальної дії вчасно, тобто в межах строків, установлених законодавством.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції викладених в оскаржуваній ухвалі.

Порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали суду допущено не було.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 квітня 2018 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова є остаточною,касаційному оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 08 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: