ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/798/18 Справа № 214/405/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Прасолов В.М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретаря судового засідання - Чубіної А.В.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач- ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 30 червня 2016 року, яке ухвалене суддею Прасоловим В.М. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 06 липня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

(в подальшому змінена назва на Акціонерне товаристо комерційний банк «ПриватБанк», надалі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 ( змінила прізвище на ОСОБА_2 про стягнення заборгованість за кредитним договором №061-МК від 07.02.2006 року у сумі 340516 грн. 17 коп.

В обґрунтування позову зазначив, що АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 (надалі відповідач ) 07.02.2006 року уклали кредитний договір №061-МК., згідно, якому АТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 85000 грн. на термін до 07.02.2011 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 30 червня 2016 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №061-МК від 07.02.2006 року у сумі 340516 грн. 17 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 5107 грн. 67 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні вимог в повному обсязі.

Зокрема, не заперечуючи проти укладення кредитного договору з позивачем у лютому 2006 року, згідно, якому банк надав їй кредитні кошти у розмірі 85000 грн. терміном дії до 07.02.2011 року, зазначає, що в певний період часу за станом здоров'я вона не змогла сплати декілька щомісячних платежів, через, що утворилася заборгованість. Вказує, що згодом звернулася до банку з наміром отримати кредитні канікули та реструктуризацію заборгованості, однак отримала відмову, після чого позивач почав нараховувати їй подвійні відсоткові ставки штрафних санкцій, застосувавши до неї подвійну цивільно-правову відповідальність. Зазначає, що в 2016 році банк звернувся до суду з позовом до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором, після чого вона звернулася за правовою допомогою до адвоката який став представляти її інтереси в суді, який ввів її в оману, повідомивши, що рішення суду винесено на її користь, саме рішення вона не отримувала. Пізніше їй стало відомо про те, що її представник намагався оскаржити заочне рішення, звернувшись до суду з заявою про перегляд заочного рішення, а після отримання відмови, намагався сам оскаржити рішення в апеляційному порядку. Стверджує, що жодної кореспонденції не отримувала і її адвокат діяв без її згоди. Про оскаржуване рішення дізналася випадково коли до неї прийшли представники виконавчої служби для здійснення опису майна.

Відповідач вказує на те, що суд не застосував ст.549 ЦК України, що вказує на порушення судом ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Зазначає, що повністю не згода з розмірами та розрахунками, вказуючи на те, що сума штрафних санкцій у декілька разів більша ніж сума заборгованості за кредитом. Посилаючись на правові позиції, вказує на те, що суд повинен був застосувати строки позовної давності навіть без її заяви, оскільки це передбачено Законом України «Про захист прав споживачів», а вона була позбавлена такої можливості, оскільки жодного разу не була присутня під час судового засідання.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача АТ КБ «ПриватБанк», просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зокрема зазначає, що відповідно до ч.3 ст.551 ЦК зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка і не можуть бути застосовані до сум, які нараховуються, згідно ч.2 ст.625 ЦК і мають іншу правову природу. Проценти, які підлягають сплаті, згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Окрім того, звертає увагу на те, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача і його представника про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції, однак відповідач, знаючи про наявність справи не скористалася правом заявити клопотання про застосування строку позовної давності.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1. 07.02.2006 року уклали кредитний договір №061-МК., згідно якому АТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати відповідачці кредит у розмірі 85000 грн. на термін до 07.02.2011 року, а відповідачка зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідачка зобов'язання за вказаним договором не виконала.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідача станом на 12.01.2016 року виникла заборгованість в розмірі 340516 грн. 17 коп., яка складається з: 69697 грн. 93 коп. - заборгованість за кредитом; 122837 грн. 44 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 147981 грн. 10 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Вказані факти й обставини встановлені судом на підставі письмових доказів: розрахунок (а.с.5-6), кредитний договір (а.с.7-8), додаток № 1 (а.с.9), додаток № 2 (а.с.9зворот), додаток № 3 (а.с.10), додаткова угода № 1 (а.с.10зворот), додаткова угода № 2 (а.с.11), довідка (а.с.13), банківська ліцензія (а.с.15), свідоцтво (а.с.15зворот), Статут (а.с.16).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 керувався вимогами статей 525, 526, 546,631, 1049, 1050, 1054 ЦК України, й виходив з того, що банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши кредит, тоді, як відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконувала належним чином, у зв'язку із чим утворилася заборгованість в розмірі 340516,17 грн., яка підлягає стягненню у повному обсязі.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, крім того згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі невиконання зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч.1 ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Визначаючи розмір пені у сумі 1478981,10 грн., суд першої інстанції погодився з позовними вимогами позивача щодо нарахування пенні за несвоєчасне невиконання зобов'язань за договором строком за 5 років.

Однак, з таким висновком суду повністю погодитись не можливо, оскільки він зроблений без врахування правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-100цс14 від 03 вересня 2014 року, згідно якої, частина 3 статті 551 ЦК України, з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, надає суду право зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Так, з п.4.7. кредитного договору №061-МК видно, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, комісії, неустойки-пені, штрафів за даною угодою встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Згідно п.4.1 зазначеного кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п.2.2.3, 3.1, 3.2, 3.3 цього договору, строків повернення кредиту, передбачених п.п.1.3, 2.2.3, 2.3.1, 2.2.8, 3.3 цього договору, винагороди та комісії, що передбачено п.п.3.5, 3.7 цього договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню у розмірі 0,2 % від суми непогашеного платежу за кожний день прострочення платежу, але не більш подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеня.

Пунктом 4.2 цього договору встановлено, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п.4.1 даного договору здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинне було бути виконано позичальником.

Отже, наведені умови кредитного договору встановлюють нарахування неустойки протягом трьох років, тоді, як позивач нарахував пеню за п'ять років, на що суд не звернув уваги, тому з огляду на викладене колегія суддів вважає можливим за викладених обставин зменшити розмір пені за укладеним між сторонами кредитним договором №061-МК від 07 лютого 2006 року, з 147981,10 до 91400,25 грн., тобто за 3 роки (з 28.12.2012 по 07.12.2015), задовольнивши таким чином апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 частково.

Доводи відповідача про порушення строків позовної давності колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки позивачем цей строк не пропущено.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність, це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, відповідно до ч.1 ст.259 ҐК України може бути збільшена за домовленістю сторін.

Як зазначалось вище, п.4.7 Умов договору строк позовної давності за цим кредитним договором був збільшений сторонами до 5-ти років (а.с.8).

Нормами ст.261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Положеннями ст.126 ЦПК України встановлено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно умов зазначеного договору строк виконання зобов'язань спливав 07 лютого 2011 року, тому, з урахуванням п.4.7 кредитного договору, строк позовної давності - 5 років, спливав 07 лютого 2016 року, тоді, як позивач звернувся до суду 22 січня 2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідністьвисновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2016 року в частині стягнення пені змінити, зменшивши розмір стягнутої судом пені з 147 981,10 грн до 91400,25 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: