АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи № 752/15977/17

Апеляційне провадження 22-ц/796/3657/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Махлай Л.Д.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Борисенко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 лютого 2018 року, ухвалене під головуванням судді Шевченко Т.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_3, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням у гуртожитку шляхом виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація, Комунальне підприємство «ЖЕО -111» про визнання недійсними розпорядження та ордеру, визнання права користування житловим приміщенням у гуртожитку,

в с т а н о в и л а :

у/н справи № 752/15977/17 № а/п 22-ц/796/3657/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко Т.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
у серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив усунути перешкоди у здійсненні ним права користування кімнатою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 з вказаної кімнати.

В обгрунтування своїх вимог зазначав, що він працює на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві з 2004 року. 25.01.2016 року Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією йому було видано ордер № 016470 на право зайняття службового приміщення, що складається з однієї кімнати АДРЕСА_1 на час роботи на посаді на сім`ю з трьох осіб, включаючи дружину ОСОБА_3 та сина ОСОБА_6 . Ордер виданий на підставі розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 19.01.2016 р. № 16. 12.10.2016 року він разом з сім`єю зареєструвалися у вказаному житловому приміщенні, проте використовувати його за призначенням не має змоги, оскільки в кімнаті фактично проживає відповідач без законних на те підстав, який відмовляється добровільно залишити жиле приміщення.

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому просив визнати недійсним розпорядження N 16 від 19.01.2016 року про видачу ордеру Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в м. Києві на кімнату АДРЕСА_1, визнати недійсним ордер на заняття службового жилого приміщення № 016470 від 25.01.2016 року, виданого Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією на вказану кімнату, а також визнати за ним право користування спірною кімнатою.

В обгрунтування зустрічного позову зазначав, що на час видачі ордеру спірне житлове приміщення не було вільним. В даній кімнаті він проживає протягом тривалого часу, про що відомо КП "ЖЕО - 111". Він працює у Печерському РВ управління поліції в м. Києві НПУ та був вселений у спірну кімнату на підставі договору найму жилого приміщення № 7/Д/45-Д/2010/Тсп від 30.12.2009 pоку, укладеного між КП "Житловик" та УДСО при ГУ МВС України в м. Києві.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23.02.2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 19.01.2016 року № 16 «Про затвердження рішення Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції міста Києва про надання службового житлового приміщення". Визнано недійсним ордер на жиле приміщення, виданий Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією 25.01.2016 року № 016470 на ім'я ОСОБА_1 на право зайняття жилого приміщення, жилою площею 13,60 кв. м, яке складається з однієї кімнати АДРЕСА_1. В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд застосував до спірних правовідносин постанову Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1986 року № 208 «Про затвердження примірного положення про гуртожитки», яка втратила чинність відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.2015 року № 582. Порушень закону при видачі ордеру не було. 07.09.2015 року було складено акт про те, що спірна кімната є вільною та зазначена кімната була опечатана. Ордер виданий 25.01.2016 року на вільне житлове приміщення. Право тимчасового користування спірною кімнатою у відповідача припинилося задовго до видачі ордеру. Договір найму від 30.12.2009 року є припиненим з 16.04.2011 року. ОСОБА_2 зареєстрований у Вінницькій області, документів, які надають йому право користування цією кімнатою не надав, а зайняв кімнату у січні 2016 року, коли його повідомили про те, що кімната опечатана. Кімната має вигляд нежилої, а ремонт відповідач почав робити після видачі ордера. Свідок ОСОБА_12 надав покази, з яких вбачається, що відповідач у спірній кімнаті не проживає, проте його покази не занесені до журналу судового засідання. Свідок ОСОБА_8 - комендант гуртожитку показала, що відповідач не проживав у спірній кімнаті. Суд мав критично поставитися до показань свідка ОСОБА_9, який вказав, що відповідач проживає у гуртожитку, оскільки цей свідок є заінтересованою особою, та крім того, його покази носять суперечливий характер. Розпорядження про включення спірної кімнати до службового житла незаконним не визнано, а відповідач вселявся у гуртожиток без визначення номеру кімнати. Суд відступив від висновку Верховного Суду України від 10.06.2015 року № 6-83 цс 15 у подібних правовідносинах та не вказав підстав для такого відступу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_10 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду. Вказує на те, що на час видачі ордеру житлове приміщення має бути вільним як юридично так і фактично. Керівництву Голосіївської районної адміністрації в м. Києві було відомо про проживання відповідача у спірній кімнаті, оскільки йому на адресу цієї кімнати надсилалися листи. Крім того, позивач отримавши ордер не вселився у спірну кімнату протягом 30 днів, а з даним позовом звернувся лише 04.08.2017 року, що свідчить про те, що він втратив право користування цією кімнатою. Відповідач був вселений до спірної кімнати на підставі спільного рішення КП «Житловик» та УДСО при ГУ МВС України в м.Києві та постійно мешкав у цій кімнаті, про що підтвердили свідки.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_11 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_10 підтримав відзив на апеляційну скаргу та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 8 п. 1 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Судом першої інстанції встановлено, що гуртожиток по АДРЕСА_2 знаходиться у комунальній власності на балансі КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" ЖЕО -111.

30.12.2009 року КП "Житловик" та УДСО при ГУ МВС України в м. Києві уклали договір № 7/Д/45-Д/2010/Тсп найму жилого приміщення, за умовами якого наймодавець передав, а наймач прийняв для тимчасового проживання своїх працівників жилі приміщення (кімнати) загальною площею 1142,3 кв.м та нежилі приміщення (кухні, коридори, кімнати для сушіння, туалети, кімнати для умивання) площею 446 кв.м в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 (II та III поверхи повністю).

Згідно списку працівників Печерського ВДСО УДСО при ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_2 на підставі цього договору найму надано 1 ліжко-місце у вказаному гуртожитку у кімнаті НОМЕР_1.

На виконання розпорядження Київської міської державної адміністрації від 10.12.2011 року № 1112 "Про питання організації управління районами в місті Києві" до сфери управління Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації було передано майно від КП "Житловик", у тому числі гуртожиток на АДРЕСА_1

Розпорядженням Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.11.2015 року № 628 "Про включення до числа службових жилих приміщень" кімната НОМЕР_1 у гуртожитку по АДРЕСА_2 була включена до числа службових жилих приміщень Голосіївського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві.

Рішенням керівництва Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 27.11.2015 року "Про надання службових жилих приміщень" кімнату НОМЕР_1 у гуртожитку по АДРЕСА_2 було вирішено надати ОСОБА_1 на родину з трьох осіб.

Голосіївське управління поліції Головного управління Національної поліції м. Києві листом від 21.12.2015 року № 53/507 звернулося до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації з проханням затвердити рішення керівництва "Про надання службових жилих приміщень", а саме кімнату у гуртожитку по АДРЕСА_2 ОСОБА_1, старшому інспектору Голосіївського УП ГУНП у м. Києві та його сім`ї.

До пакету документів були надані довідка форми 3 від 08.09.2015 року № 4902 про те, що в кімнаті НОМЕР_1 вказаного гуртожитку ніхто не зареєстрований та акт обстеження від 07.09.2015 року, згідно з яким у вказаній кімнаті зареєстровані та проживаючі особи відсутні.

Розпорядженням № 16 від 19.01.2016 року Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації затверджено рішення Голосіївського управління Національної поліції міста Києва про надання службового житлового приміщення ОСОБА_1, зокрема службову кімнату НОМЕР_1, житловою площею 13,60 кв.м, в гуртожитку на АДРЕСА_1, на родину з трьох осіб: він, дружина ОСОБА_3 та їх малолітній син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі вказаного розпорядження 25.01.2016 року відділом обліку та розподілу житлової площі Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації був виданий ордер № 016470.

Відповідно до довідки форми 3 від 07.12.2016 року № 7159, виданої КК "Центр комунального сервісу" з 12.10.2016 року ОСОБА_1 разом з сім`єю був зареєстрований у спірній кімнаті.

У зв`язку з передачею гуртожитку до Голосіївської РДА, КП "Житловик" з 16.04.2011 року припинило свою співпрацю з УДСО за укладеним договором оренди. КП "ЖЕО-111" до керівництва Управління ДСО при ГУМBC України в м. Києві були направлені листи попередження про звільнення орендованих кімнат. ОСОБА_2 після припинення відносин КП «Житловик» з УДСО вказане жиле приміщення в гуртожитку не звільнив, у зв`язку з чим 01.10.2015 pоку, 25.01.2016 року та 10.02.2016 року йому направлялися попередження про звільнення займаного ним житлового приміщення.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що видача ОСОБА_1 ордеру на право зайняття службового житлового приміщення є незаконним, оскільки станом на час прийняття оскаржуваного розпорядження ОСОБА_2 проживав у спірному житловому приміщенні.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 118 та ст. 121 ЖК УPCP службові жилі приміщенняпризначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

Згідно зі ст. 122 цього Кодексу на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення.

За матеріалами справи встановлено, що спірна кімната за розпорядженням Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.11.2015 року № 628 "Про включення до числа службових жилих приміщень" включена до числа службових жилих приміщень Голосіївського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві.

Надалі розпорядженням № 16 від 19.01.2016 року Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації затверджено рішення Голосіївського управління Національної поліції міста Києва про надання спірної кімнати як службового житла ОСОБА_1 на сім`ю з трьох осіб.

Суд першої інстанції будь - яких порушень при переведенні спірної кімнати зі статусу кімнати в гуртожитку до статусу службового житла не встановив, як і не встановив порушень вимог статей 118-122 ЖК УPCP при видачі ордеру ОСОБА_1 на це жиле приміщення. Розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.11.2015 року № 628 "Про включення до числа службових жилих приміщень" є чинним і питання про його скасування не ставилося і не вирішувалося.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЖК УPCP ордер може виданий лише на вільне жиле приміщення.

Відповідно до ст. 59 цього Кодексу ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку, у випадках подання громадянами відомостей про потребу поліпшенні житлових умов, які не відповідають дійсності, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Визнаючи ордер недійсним суд першої інстанції виходив з того, що кімната НОМЕР_1 в гуртожитку на АДРЕСА_1 не була вільною, оскільки в ній проживав ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України, в редакції чинній на час ухвалення рішення кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто особа може звернутися з позовом, якщо вважає, що його права чи інтереси порушені відповідачем. Проте, обов`язковою підставою для задоволення його позовних вимог є встановлення судом обставин, які свідчать про те, що такі права чи інтереси позивача дійсно порушені та таке порушення вчинено відповідачем.

ОСОБА_2 у зустрічному позові просив визнати недійсним ордер, виданий ОСОБА_1 з тих підстав, що видача ордеру порушує його право користування спірним жилим приміщенням.

У даному випадку ордер на жиле приміщення з огляду на його видачу на зайняте жиле приміщення може бути визнаний недійсним лише у випадку, якщо особа, яка фактично проживає у приміщенні зайняла його на законних підставах.

Суд належним чином не проаналізував та не навів обґрунтованих висновків щодо права ОСОБА_2 на користування спірною кімнатою, а відтак дійшов помилкових висновків про те, що видача ордеру ОСОБА_1 порушує права чи інтереси ОСОБА_1.

Так, згідно з положеннями ст. 128 та ст. 129 ЖК УPCP жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

ОСОБА_2 у порядку, встановленому ст. 128, 129 ЖК УPCP спірна кімната не надавалася. Останній був вселений у цю кімнату із правом зайняття лише одного ліжко - місця на підставі договору найму жилого приміщення, укладеного 30.12.2009 року між КП "Житловик" та УДСО при ГУ МВС України в м. Києві строком до 30.06.2010 року. Надалі договір найму не переукладався, відтак право користування ліжко-місцем у спірній кімнаті у ОСОБА_2 припинилося з 30.06.2010 року. Посилання представника позивача на те, що усно ОСОБА_2 дозволили користуватися спірною кімнатою не можуть бути правовою підставою для визнання за ним права користування цим жилим приміщенням.

Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 10.12.2011 року № 1112 "Про питання організації управління районами в місті Києві" майно КП "Житловик", у тому числі гуртожиток на АДРЕСА_1 передано до сфери управління Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. Питання про надання ОСОБА_2 спірної кімнати чи іншого ліжко-місця в цьому гуртожитку Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацію не вирішувалося та з таким питанням позивач до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації і не звертався.

Задовольняючи зустрічний позов суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_2 проживає у спірній кімнаті без законних на те підстав.

Крім того, за обставинами встановлено, що до вирішення питання про зміну правового статусу кімнати та видачу ордеру спірна кімната була опечатана, а тому ОСОБА_2 без відповідного дозволу не мав права заходити до кімнати до зняття опломбування кімнати. Натомість останній самовільно вселився у спірну кімнату не вирішуючи у встановленому порядку питання про вселення.

Той факт, що ОСОБА_2 розпочав ремонт у кімнаті не має правового значення, оскільки, особа, яка не отримала у встановленому законом порядку право користування жилим приміщенням не набуває такого права з тих підстав, що вона почала проводити будь - які поліпшення у цьому приміщенні чи оплачувала за користування цим приміщенням. До того ж ОСОБА_2 ніколи не мав права на користування всією спірною кімнатою, оскільки на період до 30.06.2010 року йому було за договором найму надано право на зайняття лише одного ліжко-місця у цій кімнаті.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Оскільки за обставинами справи встановлено, що ОСОБА_1 ордер на спірне жиле приміщення видано у встановленому законом порядку, а ОСОБА_2 займає цю кімнату самоправно рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення основного позову та про відмову задоволенні зустрічного позову.

Судовий збір, сплачений ОСОБА_1 за подачу позову у розмірі 640 грн. та за подачу апеляційної скарги у розмірі 960 грн підлягає стягненню з ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 лютого 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування житловим приміщенням шляхом виселення ОСОБА_2 з кімнати АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація, Комунальне підприємство «ЖЕО -111» про визнання недійсними розпорядження та ордеру, визнання права користування житловим приміщенням у гуртожитку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 600 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 25.04.2018 року.

Головуючий

Судді