Справа № 317/3576/18
Провадження № 2/317/1372/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 грудня 2018 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Яркіної С.В.,
за участю секретаря судового засідання Ігнатченко Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю,
У жовтні 2018 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю.
У позові ОСОБА_1 зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.2018, йому належить житловий будинок № 21, що знаходиться по вул. Мостова в смт. Кушугум, Запорізького району Запорізької області.
У зазначеному будинку наразі зареєстрований відповідач ОСОБА_2, який з 2008 року в ньому не проживає та особистих речей не має. Факт реєстрації відповідача в належному позивачу житловому будинку чинить останньому перешкоди в користуванні своєю власністю.
У судове засідання позивач не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином. Представник позивача адвокат ОСОБА_3 надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу за її відсутності, без фіксування процесу технічними засобами. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач до суду не зявився, про дату, час і місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується роздруківкою з офіційного веб-сайту суду з викликом до суду, яка міститься в матеріалах справи. Причини неявки суду не повідомив.Відзив, у передбачений ухвалою суду від 12.11.2018 строк, суду не надав.
На підставі вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 04 жовтня 2018 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого за № 2633, позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку № 21, що знаходиться по вул. Мостова в смт. Кушугум, Запорізького району Запорізької області (а.с. 6-7).
Згідно з п. 4 вищевказаного договору, право власності на придбаний житловий будинок, згідно з ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України, виникає у покупця з дня державної реєстрації цього права, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Реєстрація права власності позивача на вказаний будинок підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 140194792 від 04.10.2018 (а.с. 8).
Відповідно до довідки виконавчого комітету Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області № 2836 від 23.10.2018, виданої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в с-щі Кушугум, Запорізького району Запорізької області, по вул. Мостовій, 21, зареєстрований ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, але протягом 10-ти років не проживає (згідно з актом обстеження) (а.с. 9).
Згідно з Актом обстеження фактичного проживання громадянина за адресою його реєстрації від 23 жовтня 2018 року, за адресою: вул. Мостова, 21, смт. Кушугум, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований, але не проживає протягом 10 років (а.с. 10).
Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Разом з цим, згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Беручи до уваги те, що позивач є власником житлового будинку № 21, що знаходиться по вул. Мостова в смт. Кушугум, Запорізького району Запорізької області, відповідач, який не є членом його сімї, у добровільному порядку відмовляється знятися з реєстрації з належного ОСОБА_1 житлового будинку, тим самим порушує конституційне право позивача, як власника даного будинку, на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, у суду є всі підставі для задоволення позовних вимог, відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання про відшкодування судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України; ст. 72 ЖК УРСР, ст.ст. 11, 16, 316, 317, 319, 383, 391 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 76-83, 141, 247, 258-259, 263-265, 280-284, 289 ЦПК України, суд -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С.В. Яркіна