Провадження № 2/641/49/2018 Справа № 641/4213/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого- судді - Григор'єва Б.П.

при секретарі - Вакуленко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, який також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Служба у справах дітей по Слобідському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою, виселення та зняття з реєстрації місця проживання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2. ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, який також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7 в якому з урахуванням уточнених позовних вимоги просила суд: усунути перешкоди в користування та розпорядженні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 шляхом зняття з реєстрації місця проживання відповідачів, зобов'язати Відділ реєстрації місця проживання у Комінтернівському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради зняти з реєстрації місця проживання відповідачів, виселити ОСОБА_2. ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 без надання іншого житла з житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 стягнути судові витрати.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3. У зазначеному будинку зареєстроване місце проживання відповідачів. Незважаючи на її неодноразові вимоги як власниці житлового будинку усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні будинком, а також зняти реєстрацію місця проживання у ньому, відповідачі продовжують в ньому проживати. Дозволу на користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_4 вона відповідачам не надавала, договір найму з ними не укладала та не бажає цього робити. Крім того реєстрація не є договором найму та не прирівнюється до нього. Договір найму був також відсутній з відповідачами і з попередніми власниками житлового будинку. Жоден з відповідачів не є членом її сім'ї, вони не ведуть спільне господарство. Реєстрація та проживання відповідачів у спірному житловому будинку порушують її право на користування та розпорядження власністю, вона має нести додаткові витрати на сплату комунальних послуг. В зв'язку з чим вона вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові, позов просив задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_9, ОСОБА_7 в судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначила, що відповідачі проживають в спірному житловому будинку зі згоди ОСОБА_10

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки суду не повідомили.

Представник третьої особи Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради надала клопотання з проханням розглядати справу за їх відсутності відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Представник третьої особи Служба у справах дітей по Слобідському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради надала заяву с проханням розглядати справу за її відсутності, проти позовних вимог про зняття з реєстрації та виселення ОСОБА_6, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 заперечувала, просила ухвалити рішення в інтересах дитини.

Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Згідно договору дарування частки житлових приміщень від 31.07.2015 року ОСОБА_1 в інтересах якої діяв ОСОБА_11 отримала у дар від ОСОБА_12 2/3 частини житлового будинку з прибудовами літ. А-1, літ. Б-1, що розташовані за адресою: АДРЕСА_5. Договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Шаульською Н.І., реєстровий номер № 855.

Згідно договору дарування частки житлових приміщень від 09.09.2015 року ОСОБА_1 в інтересах якої діяв ОСОБА_14 отримала у дар від ОСОБА_12 1/3 частини житлового будинку з прибудовами літ. А-1, літ. Б-1, що розташовані за адресою: АДРЕСА_5. Договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Шаульською Н.І., реєстровий номер № 1024.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 41549882, зазначено, що ОСОБА_1 належить на праві власності 2/3 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 43564217, зазначено, що ОСОБА_1 належить на праві власності 1/3 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно довідки про склад сім'ї № 448/0/102-16 від 25.04.2016 року виданої Адміністрацією Комінтернівського району Харківської міської ради зазначено, що за адресою: АДРЕСА_6 зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6.

Згідно відповіді на адвокатський запит адресовано до Начальника відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Харківській області зазначено, що за адресою: АДРЕСА_4 зареєстрований ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований у м. Харкові та Харківській області не значиться.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 намагались визнати, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_7 набуто позивачкою без законних підстав, шляхом оскарження рішення суду від 15.12.1998 року за позовом ОСОБА_16 до податкової адміністрації Комінтернівського району м. Харкова про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29.11.2017 року апеляційні скарги ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилені. Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.12.1998 року залишено без змін.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення Перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.

Згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав "Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК)- Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї (Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року № 6-158цс14).

Передбачаючи право власника квартири на відчуження цього об'єкту, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого житлового приміщення.

Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІУ від 11.12.2003 (із змінами та доповненнями) необхідною умовою реєстрації місця проживання є наявність документа, що підтверджує право на проживання в житлі.

Відповідно до п. 2.2 «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в України та зразків необхідних для цього документів», затвердженого наказом МВС України №1077 від 22.11.2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 за №2109/22421 документом, що підтверджує право на проживання в житлі є ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання.

За клопотанням представника відповідачів у справі були допитані свідки.

Так свідок ОСОБА_17 пояснила, що родина ОСОБА_7 проживала за адресою: АДРЕСА_8 з 1980 року, вона їздила до них у гості, ОСОБА_7 там проживають і на теперішній час. ОСОБА_1 вона не знає. Зі слів їй відомо, що ОСОБА_7 у житловий будинок заселила його бабуся ОСОБА_10.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що з ОСОБА_7 вона познайомилась у 1971 році, вона одружилась на ОСОБА_19 ОСОБА_10 поселила їх по АДРЕСА_9 вони дружили родинами, родина ОСОБА_19 і досі проживає АДРЕСА_10

Аналізуючи показання свідків суд приходить до висновку в наявності перешкод ОСОБА_1 в користуванні та розпорядженні своєю власністю. Свідки підтвердили, що родина ОСОБА_19 і на теперішній час проживають за спірною адресою. З показань свідків суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 як власник не може користуватись своїм майном, дані пояснення свідків також підтверджуються письмовими доказами по справі.

Відповідачі вчиняли дії щодо оскарження рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.12.1998 року, відповідно до якого ОСОБА_20 на була право власності на спірний житловий будинок та у разі скасування зазначеного рішення було б встановлено, що у позивачки відсутнє право власності та спірний житловий будинок, однак апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 було відхилено, а рішення залишено без змін. Таким чином на даний час ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3, вона набула право власності на зазначений житловий будинок на законних підставах, її право власності не оскаржено та не скасовано.

Отже, враховуючи той факт, що відповідачі не являються членами сім'ї ОСОБА_1 будь-які угоди з приводу користування спірним житловим будинком між ними не укладались та ОСОБА_1 не бажає цього робити, суд прийшов до висновку, що відповідачі не мають права на проживання у спірному житловому будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо усунення перешкод у користуванні та розпорядження власністю, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4 та виселення без надання іншого житлового приміщення знайшли підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги щодо зобов'язання Відділу реєстрації місця проживання у Слобідському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради зняти з реєстрації місця проживання відповідачів, то зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням є підставою для знаття їх з реєстрації та виключає позовну вимогу щодо зобов'язання уповноваженого органу вчиняти дії щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. 116, 150, 156 ЖК УРСР, ст. ст. 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні та розпорядженні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_4 (літ. А-1, Б-1) шляхом визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 такими, що втрати право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 без надання іншого житлового приміщення з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1102,04 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або в порядку ч.2 ст. 354 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, АДРЕСА_3.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, АДРЕСА_3.

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, АДРЕСА_3.

Відповідач: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, АДРЕСА_3.

Відповідач: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_3.

Відповідач: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_10, АДРЕСА_3.

Третя особа: Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, м. Харків м-н Конституції, 7.

Третя особа: Служба у справах дітей по Слобідському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, м. Харків вул. Чернишевського, 55.

Повний текст рішення виготовлений 10.04.2018 року.

Суддя: Б. П. Григор'єв