Постанова

Іменем України

02 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 242/2701/16-ц

провадження № 61-9241св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В.І. (суддя-доповідач), Антоненко Н.О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Український фінансовий світ»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29 червня 2016 року у складі судді Пирогової Л. В. та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 10 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Соломахи Л. І., Груіцької Л. О., Осипчук О. В.,

встановив:

У червні 2016 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Український фінансовий світ» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 295 668,48 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 09 квітня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Український фінансовий світ» та ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту на умовах овердрафту по картковому рахунку, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 120 000,00 грн із терміном повернення до 07 квітня 2014 року та сплатою 73,0 % річних.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 05 травня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 295 668,48 грн, яка складається з поточної заборгованості за кредитом - 119 983,05 грн, заборгованості за відсотками - 82 934,56 грн, пені за прострочення повернення кредиту та сплати відсотків - 92 750,87 грн, яку банк просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 29 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем факту укладення між сторонами кредитного договору.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 10 жовтня 2016 року заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29 червня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а ті, що надані, не підтверджують факт укладення з відповідачем кредитного договору.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Український фінансовий світ», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків про відсутність підстав для стягнення з відповідача кредитної заборгованості.

У статті 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 242/2701/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 10, 11, 212 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі статтею 57 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 58 ЦПК України України (у редакції, чинній на час розгляду справи) належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Звертаючись до суду з позовом, публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Український фінансовий світ» посилалось на те, що на підставі укладеного між банківською установою та ОСОБА_4 договору № 008/2065-О про надання споживчого кредиту відповідачу 09 квітня 2012 року наданий споживчий кредит на умовах овердрафту по картковому рахунку № НОМЕР_1, ліміт овердрафту складав 120 000,00 грн, строк дії ліміту овердрафту - до 07 квітня 2014 року, плата за користування овердрафтом - 73,0 %

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (статті 57, 212 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи), дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем позовних вимог.

Зокрема, суд правильно виходив із того, що єдиним належним та допустимим доказом укладення між сторонами кредитного договору є сам договір, який повинен бути укладений в письмовій формі та зі змісту якого суд має встановити умови надання кредиту, суму, строк та порядок його повернення, річну відсоткову ставку за кредитом, строки та порядок її сплати, відповідальність за порушення виконання кредитних зобов'язань, у тому числі розмір та порядок нарахування пені за прострочення їх виконання.

Ні оригінал, ні належним чином посвідчену копію договору про надання відповідачу споживчого кредиту, заборгованість за яким просить стягнути, позивач не надав.

Також не надано суду і доказів отримання ОСОБА_4 платіжної картки, на підставі якої він користувався картковим рахунком.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що суди надали невірної оцінки доказам, колегія суддів відхиляє, оскільки висновки судів щодо недоведеності позовних вимог вони не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29 червня 2016 року та ухвали апеляційного суду Донецької області від 10 жовтня 2016 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» залишити без задоволення.

Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат