Справа № 196/263/18
№ провадження 2/196/139/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року смт.Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді Гудим О.М.

при секретарі - Шевченко Т.І.

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в смт.Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що 02 квітня 2009 року помер її дід ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть серії І-КИ №442760 від 11.04.2012 року, видане повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області), який на день смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (Больничний), 4 Царичанського району Дніпропетровської області.

За життя ОСОБА_4 17.11.2008 року склав заповіт, яким все належне йому майно на день смерті заповів їй ОСОБА_5 Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за №559. «Чернобай» - дошлюбне прізвище. Після укладення шлюбу вона взяла прізвище чоловіка «Пащенко».

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої входить:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: с.Могилів провулок Щастя (Больничний), 4 Царичанського району Дніпропетровської області.

В листопаді 2017 року вона звернулася до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого 02.04.2009 року ОСОБА_4, проте листом нотаріуса від 10.11.2017 року №11602-14 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно. Проте, мається довідка КП «Царичанське БТІ» ДОР», яка видана на підставі інвентаризаційної справи, згідно якої вказаний будинок належить померлому ОСОБА_4

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 є дві його доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які спадщину не приймали. ОСОБА_3 померлого ОСОБА_4 ОСОБА_6 померла 29 серпня 2014 року (свідоцтво про смерть серії І-КИ №587394, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 08.09.2014 року).

Оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом вона не має можливості отримати, а тому була вимушена звернутися до суду.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1216, 1233, 1268 ЦК України, прохає суд визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат ОСОБА_7 в підготовче засідання не з'явилися, надіславши до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в підготовче засідання не з'явилися, надіславши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачами, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав.

Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне.

02 квітня 2009 року помер дід позивача ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть серії І-КИ №442760 від 11.04.2012 року, видане повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області), який на день смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (Больничний), 4 Царичанського району Дніпропетровської області.

За життя ОСОБА_4 17.11.2008 року склав заповіт, яким все належне йому майно на день смерті заповів позивачу, де її прізвище вказане дошлюбне "Чернобай" (а.с.9). Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за №559 (а.с.6)

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої входить:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: с.Могилів провулок Щастя (Больничний), 4 Царичанського району Дніпропетровської області, який належав померлому на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 05.09.1989 року, виданого Виконавчим комітетом Царичанської районної ради народних депутатів на підставі рішення №273/8 від 23.08.1989 року, зареєстровано Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації 05.09.1989 року в книзі №4, реєстровий №1206 (а.с.10-14).

В листопаді 2017 року позивач звернулася до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого 02.04.2009 року ОСОБА_4, проте листом нотаріуса від 10.11.2017 року №11602-14 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно (а.с.17).

Відповідно до довідки КП «Царичанське БТІ» ДОР» від 23.06.2017 року №232, яка видана на матеріалах інвентаризаційної справи, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: с.Могилів провулок Щастя (Больничний), 4 Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрований за ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 05.09.1989 року, виданого Виконавчим комітетом Царичанської районної ради народних депутатів на підставі рішення №273/8 від 23.08.1989 року, зареєстрованого Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації 05.09.1989 року в книзі №4, реєстровий №1206 (а.с.10).

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 є дві його доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_2, відповідачі в даній справі, які спадщину не приймали. ОСОБА_3 померлого ОСОБА_4 ОСОБА_6 померла 29 серпня 2014 року (свідоцтво про смерть серії І-КИ №587394, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 08.09.2014 року).

У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «ОСОБА_8 Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Відповідачами заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог.

Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляла, тому судовий збір слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1216, 1223, 1233, 1268 ЦК України, ст.ст.141, 142, 206, 258, 259, 263-265, 268, 354, п.п.15 п.15 ч.1 Перехідних положень Розділ ХІІІ ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: с.Могилів провулок Щастя (Больничний), 4 Царичанського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер 02 квітня 2009 року, та якому вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 05.09.1989 року, виданого Виконавчим комітетом Царичанської районної ради народних депутатів на підставі рішення №273/8 від 23.08.1989 року, зареєстрованого Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації 05.09.1989 року в книзі №4, реєстровий №1206.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його складення.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.

Головуюча: О.М.ГУДИМ