Справа № 303/3722/17
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді Бисага Т.Ю.,

суддів: Готра Т.Ю., Собослой Г.Г.,

секретарі Чучка Н.В.,

за участі ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 13 лютого 2018 року (Головуючий Пак М.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що начальником відділу ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» ОСОБА_2 складено договір банківського вкладу від 12 грудня 2013 року з порушенням закону, оскільки строк зберігання вкладу в ньому зазначений - 460 днів, до 17 березня 2015 року, а позивач просив заключити договір на один календарний рік. Загальна сума договорів складала 69000 гривень під 25 % річних. 17 грудня 2014 року, позивач мав намір забрати свій вклад з відсотками. Прийшовши до відділення, відповідач дав позивачу підписати неправдиву заяву, що нібито 18 грудня 2014 року він отримає 70 416 гривень. Наступного дня позивачу сказали, що за його заявою перевели на картотеку і він кожного дня буде отримувати по 1000 гривень, на що позивач відмовився і написав скаргу генеральному директору Банка. Відповідь не надійшла до сьогоднішнього дня.

Таким чином, позивач був змушений звернутися до суду із позовом про повернення строкового банківського вкладу (депозиту). Позов було задоволено, винесено заочне рішення, яке апеляційним судом Закарпатської області було залишено без змін та на підставі чого було видано виконавчий лист. Позивачем через відділення банку було отримано 70 300 гривень та недоотримано 348 гривень із суми, яка була зазначена у виконавчому листі.

Позивач вважає, що за період з 17 грудня 2014 року по 14 серпня 2015 року недоотримав 25 % річних, що становить 11239 гривень. Також позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 13 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу на рішення, яким просив скасувати рішення суду, та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, - між Публічним акціонерним товариством ОСОБА_3 «Фінансова ініціатива», в особі начальника Мукачівського відділення №3 ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» ОСОБА_2 та ОСОБА_1, укладено Договір банківського вкладу №254276 від 12 грудня 2013 року, згідно умов якого ОСОБА_3 прийняв від Вкладника грошові кошти в сумі 35 000 гривень, з процентною ставкою з 12 грудня 2013 року 25 %, з 17 грудня 2014 року 3 % річних, з датою повернення вкладу 17 березня 2015 року.

23 грудня 2013 року між позивачем ОСОБА_1 і ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» в особі Мукачівського відділення № 3 був укладений Додатковий договір № 1 (до договору банківського вкладу «Лояльний» № 254276 від 12 грудня 2013 року) відповідно до якого позивач поповнив вклад на 34 000 гривень, з моменту підписання цього додаткового договору загальна сума вкладу становила 69 000 гривень.

Як вбачається із копії Заяви на видачу готівки №56 від 14 серпня 2015 року, ОСОБА_1 отримав через Відділення №134 АТ «Укрсиббанк» 70 380,00 гривень.

Із позовної заяви також вбачається, що позивач звертався з позовом про повернення строкового банківського вкладу (депозиту) до суду, рішення якого апеляційним судом Закарпатської області було залишено без змін та на виконання якого було видано виконавчий лист, проте жодного документу на підтвердження вказаних обставин позивачем додано не було.

Відповідно до положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Так, загальними умовами відповідальності за завдану шкоду є: наявність шкоди. За відсутності цього не виникають і самі деліктні зобовязання. Наявність шкоди і її розміри доводить потерпілий; протиправність дій того, хто завдав шкоду. За загальним правилом, шкода, заподіяна правомірними діями, відшкодуванню не підлягає, якщо інше не встановлене законом (до таких винятків відноситься, наприклад, відшкодування шкоди, заподіяної в стані крайньої необхідності); причинний зв'язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла. Для виникнення деліктних зобовязань необхідний безпосередній причинний зв'язок між цими явищами, тобто протиправні дії повинні породжувати шкідливий результат; вина, того, хто завдав шкоду. При цьому закон виходить із презумпції вини того, хто завдав шкоди. Якщо потерпілий довів наявність шкоди, то той, хто завдав її, повинен довести відсутність своєї вини.

Таким чином, суд вірно констатував, що позивачем не доведено заподіяння йому матеріальної шкоди взагалі, а неправомірними діями саме відповідача ОСОБА_2 зокрема, і тому правомірно відмовив у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Позивачем не доведено наявність неправомірних дій з боку відповідача. А також не доведено в чому саме полягають моральні страждання позивача.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

За таких обставин, відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України,колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 13 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25.04.2018 року.

Головуючий:

Судді: