Справа № 462/4472/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого-судді Палюх Н.М.

при секретарі Колобич О.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину,

встановив:

Позивачка в червні 2018 року звернулася у суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з урахуванням індексації щомісячно, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення сином повноліття та стягнути на її користь додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1000 грн. з урахуванням індексації щомісячно, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення сином повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 02.10.2004 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, що зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис №2544. Від спільного подружнього життя в 2012 році у них народився син ОСОБА_4. Протягом останніх років стосунки між сторонами погіршилися. З 2016 року відповідач перестав приймати участь у вихованні сина та надавати йому матеріальну допомогу, хоча є працездатним, отримує неофіційний дохід, має у власності квартиру та автомобіль, а тому може надавати таку. Жодних інших дітей чи непрацездатних батьків на його утриманні немає. Зазначила, що окрім сина, на її утриманні перебувають непрацездатні батьки та бабуся, а тому вона не в змозі самостійно забезпечити синові належний рівень життя, необхідний для його фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Окрім цього, їхній син володіє неординарними здібностями, для розвитку яких син відвідує мовний навчальний центр «Бояр», щомісячна плата за який становить 350 грн. Крім цього, для фізичного розвитку сина є необхідним відвідування гуртку плавання. Також зазначила, що дитина потребує придбання сезонного одягу та відпочинок хоча б 1 раз в рік. Враховуючи те, що домовленності щодо утримання сина між ними не досягнуто, вона змушена звернутися до суду з цим позовом.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 24.07.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, про що їх повідомлено.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала, дала пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та додатково зазначила, що відповідач дійсно не приймає участі у вихованні сина та у його матеріальному утриманні, хоча є фізично здоровим, працездатним, інших утриманців не має. Добровільно між сторонами домовленності щодо утримання сина не досягнуто. Просить позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причину неявки не повідомив. Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті.

Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Згідно із ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ОСОБА_5 України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України, а саме:

- стан здоров'я та матеріальне становище дітей;

-стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

-наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

-наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

-доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

- інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.10.2004 року і від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.4 зв., 5/.

Також встановлено, що сторони проживають окремо, відповідач не надає коштів на утримання сина, який проживає з позивачкою, хоча працездатний і в змозі такі надавати регулярно. Згоди щодо розміру аліментів на утримання дитини між сторонами не досягнуто і відповідач не має інших аліментних зобов'язань.

З матеріалів справи встановлено, що у відповідача у власності є автомобіль FORD Transit, 2005 року випуску та квартира АДРЕСА_1 /а.с. 2 зв., а.с.9 зв./.

Згідно довідки з місця проживання про склад сі»ї і прописки № 550 від 11.06.2018 року вбачається, що в квартирі, де проживає позивачка /м. Львів, вул. Майорівка, 3/69/, окрім неї зареєтровані та проживають батьки позивачки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, брат ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, бабуся ОСОБА_8, 17.01.1926 року народженнята син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 /а.с. 7 зв./.

Згідно товарних чеків виданих ФОП ОСОБА_9 вбачається, що ОСОБА_4, згідно договору № 6934, відвідує мовний навчальний центр «Бояр» та за його навчання проводиться оплата /а.с. 8, 8зв., 9/.

Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум на для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Виходячи з наведеного та враховуючи рівність обовязків батьків щодо матеріального утримання дитини, встановлений Законом України „Про державний бюджет України на 2018 рік прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, і який батьки повинні забезпечити дітям, а також те, що відповідач є працездатним, отримує неофіційний дохід, має у власності квартиру та автомобіль, інших утриманців, окрім сина ОСОБА_10, не має та те, що позивачка має на утриманні непрацездатних батьків та бабусю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, у розмірі 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою індексацією стягуваних сум відповідно до закону, щомісячно до його повноліття, починаючи з 24.07.2018 року.

Позивачкою також заявлено вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_4 у сумі 1000 грн. періодично щомісяця. Заявлені вимоги обґрунтовано необхідністю відвідування сином гуртку плавання, придбання сезонного одягу, відпочинку хоча б 1 раз в рік, а також навчанням в мовному навчальному центрі «Бояр».

Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Так, позивачка покликається, що сину потрібно займатися плаванням, відпочивати не менше одного разу в рік, що йому необхідно купувати сезонний одяг, проте жодних доказів на підтвердження понесених нею витрат не долучила, так як і не долучила розрахунок витрат, які можуть бути нею понесені в майбутньою, а тому в суду не має підстав вважати, що ці кошти мають бути стягнуті у певному розмірі щомісячно.

Також позивачка посилається, що через наявніть у сина неординарних здібностей, йому необхідно відвідувати мовний навчальний центр «Бояр», при цьому долучила суду квитанцій по оплаті за навчання, однак, пов'язаність таких витрат з розвитком здібностей дитини не доведела.

За наведеного, враховуючи, що участь батька у додаткових витратах на сина не має підтвердження, як щодо передбачених статтею 185 СК України підстав для такої участі у додаткових витратах на дитину, а відтак вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрати на утримання сина ОСОБА_4 у сумі 1000 грн. періодично щомісяця до задоволення не підлягають.

На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача в користь держави підлягає стягненню 704,80 грн. судового збору.

На підставі ст.ст.12, 89, 264-265, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

:

Позов задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, у розмірі 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою індексацією стягуваних сум відповідно до закону, щомісячно до його повноліття, починаючи з 24.07.2018 року.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави 704,80 грн. судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

В решті вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, ІПН НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10, ІПН НОМЕР_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_11.

Повне судове рішення складено 09.11.2018р.

Суддя: