Постанова

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 522/14165/16-ц

провадження № 61-21197св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2, яка підписана представником ОСОБА_3, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2016 року у складі судді: Загороднюк В. І. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Артеменка І. А., Станкевича В. А.,

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони по справі не перебували у зареєстрованому шлюбі, але проживали однією сім'єю з жовтня 2014 року до початку жовтня 2015 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_4 На цей час сторони не проживають однією сім'єю, дитина знаходиться на утриманні матері, яка не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за сином.

Позивач зверталась до відповідача з пропозицією щодо самостійної участі в утриманні сина за домовленістю, але він її пропозиції залишив без відповіді, в зв'язку з чим вона звернулася до суду з цим позовом та просила його задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 серпня 2016 р. та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач ОСОБА_2 не утримує сина і може та зобов'язаний виплачувати на нього аліменти у розмірі 1/4 частини усіх його доходів щомісяця до досягнення сином повноліття.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду мотивована тим, що суд першої інстанції з урахуванням віку, стану здоров'я, матеріального становища дитини і платника аліментів, зробив обґрунтований висновок про те, що для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини розмір аліментів повинен становити 1/4 частину від усіх видів заробітку відповідача щомісяця з моменту звернення позивача до суду з позовом.

У березні 2017 року ОСОБА_2 через представника ОСОБА_3 подав касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не довела, що її право на отримання аліментів було порушено від дня пред'явлення позову. Вказує, що апеляційний суд не надав можливості долучити до матеріалів справи докази, які підтверджують сплату аліментів з моменту ухвалення рішення судом першої інстанції до розгляду справи в апеляційному суді. Вважає, що суди здійснили подвійне стягнення аліментів (з моменту подання позову). Зазначає, що апеляційний суд встановив факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу, тим самим вийшов за межі позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 його батьками зазначено: батько - ОСОБА_2 та мати - ОСОБА_1

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований та проживає разом з позивачем за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою витягом з домової книги № 42 від 22 вересня 2016 року.

Згідно довідки № РМ000000018 від 13 жовтня 2016 року ОСОБА_2 працює в ТОВ «Умвельт Україна» з 09 лютого 2012 р. та на цей момент займає посаду генеральний директор. Дохід за період з 01 квітня 2016 року по 30 вересня 2016 року склав 187 280,55 грн.

Згідно квитанцій № 4590082 від 26 травня 2016 року, № 4590096 від 26 травня 2016 року, № 4732559 від 19 червня 2016 року, № 4782098 від 29 червня 2016 року, № 4865502 від 12 липня 2016 року, № 4921330 від 20 липня 2016 року, № 5112532 від 22 серпня 2016 року, № 5326439 від 22 вересня 2016 року, № 5546507 від 25 жовтня 2016 року ОСОБА_2 перераховував грошові кошти ОСОБА_1 на утримання сина відповідно у розмірах 6 000 грн, 3500 грн, 2000 грн, 6000 грн, 2000 грн, 6000 грн, 6000 грн, 6000 грн, 6000 грн.

При задоволенні позову суди зробили висновок, що відповідач ОСОБА_2 не утримує сина і може та зобов'язаний виплачувати на нього аліменти у розмірі 1/4 частини усіх його доходів щомісяця до досягнення сином повноліття з моменту звернення позивача до суду з позовом.

Колегія суддів погоджується із цим висновком судів з таких підстав.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Тлумачення положень частини другої статті 182 СК України свідчить, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні,чи їх шлюб розірвано.

При визначенні розміру аліментів враховується стан здоров'я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї.

За змістом статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Суди встановили, що ОСОБА_2 працює в ТОВ «Умвельт Україна» з 09 лютого 2012 року та на цей момент займає посаду генеральний директор.

Встановивши, що ОСОБА_2 не сплачує аліментів на утримання сина, врахувавши матеріальне становище платника аліментів, з урахуванням віку, стану здоров'я, матеріального становища дитини і платника аліментів, суди правильно визначили розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача у 1/4 усіх видів заробітку відповідача щомісяця з моменту звернення позивача до суду з позовом.

Посилання у касаційній скарзі на те, що позивач не довела порушення її права на отримання аліментів від дня пред'явлення позову, оскільки відповідач сплачував аліменти, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Як встановлено апеляційним судом ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції відповідач не довів належними доказами у підтвердження своїх доводів те, що перераховані ним кошти належать до аліментних платежів. Оскільки матеріали справи містять копії квитанції, згідно яких ОСОБА_2 здійснював грошові перекази на ім'я ОСОБА_1 (а.с. 25-28, 30), однак з цих квитанцій не вбачається, що вказані в них платежі є аліментними, а квитанції на а.с. 29, 31, 32 містять посилання на призначення платежу, однак ця сума не відображає 1/4 від загального місячного доходу відповідача.

Разом із тим, колегія суддів приймає аргумент касаційної скарги відповідача про те, що апеляційний суд встановив факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу, і тим самим вийшов за межі позовних вимог.

Аналіз змісту ухвали апеляційного суду свідчить, що у мотивувальній частині рішення суд вказав: «Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі проживали однією сім'єю з жовтня 2014 року по жовтень 2015 року». Проте ці обставини не встановлювалися судом першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом) під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За таких обставин апеляційний суд зробив передчасний висновок, що сторони у справі проживали однією сім'єю з жовтня 2014 року по жовтень 2015 року.

В іншій частині доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Доводи касаційної скарги дають підстав для висновку, що оскаржене рішення апеляційного суду постановлено без додержання норм процесуального права. Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виключити з мотивувальної частини абзац 18 ухвали апеляційного суду. Рішення суду першої інстанції та в іншій частині ухвалу апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, яка підписана представником ОСОБА_3, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року змінити шляхом виключення абзацу 18 мотивувальної частини ухвали апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року, згідно якого: «Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі проживали однією сім'єю з жовтня 2014 року по жовтень 2015 року».

В іншій частині ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року та рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. П. Курило