Справа № 352/645/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/2/18
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справи:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду від 30 травня 2016 року у складі судді Хоминець М.М., по справі за позовом представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики шляхом визнання права власності на предмет застави,

в с т а н о в и в:

5 травня 2016 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики у сумі 14881889,76 грн.

30 травня 2016 року позивач змінюючи позовні вимоги просив стягнути заборгованість за договором позики у сумі 14881889,76 грн шляхом визнання за ним права власності на обладнання KOMORI SYSTEM 438S чотирьохсекційну 16-сторінкову рулонну офсетну друкарську машину.

Позивач свої вимоги мотивував тим, що 25 вересня 2015 року між ним та ОСОБА_4 укладено договір позики, згідно якого позивач надав відповідачу позику в розмірі 15 000 000 грн. на строк до 25 вересня 2025 року. Позивач свої зобов»язання виконав, що підтверджується розпискою ОСОБА_4 про отримання грошових коштів у розмірі 15 000 000 грн.

Відповідач, згідно умов договору повинен був повертати позику щомісяця рівними частинами, починаючи з 01 грудня 2015 року, по 118110,24 грн. На виконання умов договору ОСОБА_4 25 грудня 2015 року здійснила єдиний платіж у сумі 118110,24 грн.

У зв»язку з невиконанням відповідачем обов»язку щодо здійснення щомісячних платежів, 06 квітня 2016 року ОСОБА_2 направив ОСОБА_4 вимогу про повернення всієї суми боргу, яку відповідачка отримала особисто, однак борг не повернула.

14 квітня 2016 року між сторонами укладено договір застави, за умовами якого відповідач в якості забезпечення виконання своїх зобов»язань за договором позики передала у заставу позивачу обладнання - KOMORI SYSTEM 438S чотирьохсекційну 16-сторінкову рулонну офсетну друкарську машину для якісного друку з газовою сушкою на одному рулоні, що виробляє 16-ти сторінкову продукцію у 4-х кольорах на обох сторонах паперу, згідно специфікації, що є додатком до договору застави. На підставі договору застави 14 квітня 2016 року внесено приватне обтяження - застава рухомого майна до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що підтверджується відповідним витягом.

Позивач, посилаючись на те, що ОСОБА_4 не виконує свої зобов»язання за договором позики, просив стягнути з неї заборгованість за договором позики у сумі 14881889,76 грн шляхом визнання за ним права власності на заставне майно - обладнання KOMORI SYSTEM 438S чотирьохсекційну 16-сторінкову рулонну офсетну друкарську машину.

Рішенням Тисменицького районного суду від 30 травня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 25 вересня 2015 року у розмірі 14881889 (чотирнадцять мільйонів вісімсот вісімдесят одна тисяча вісімсот вісімдесят дев'ять) грн. 76 коп. шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на предмет застави, яким є наступне обладнання - KOMORI SYSTEM 438S чотирьохсекційна 16-сторінкова рулонна офсетна друкарська машина для якісного друку з газовою сушкою на одному рулоні, що виробляє 16 - ти сторінкову продукцію у 4-х кольорах на обох сторонах паперу, згідно специфікації, що є додатком до договору застави.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 6890 грн. судових витрат.

На дане рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1, як особа яка не брала участі у справі, посилаючись на те, що суд вирішив питання щодо його права.

Апелянт зазначив, що в процесі розгляду справи судом неповно з»ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Постановляючи відповідне рішення, суд вважав відповідача по справі ОСОБА_4 належним власником майна, яке було передане в заставу позивачу. Проте, в судовому рішенні не наведено жодного доказу на підтвердження цього факту. Отже, вказані обставини судом не досліджувалися.

Зазначив, що 11 червня 2013 року між ним - ОСОБА_1, та ТзОВ «Триада-Прінт» був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого у його власність була передана вищезгадана чотирьохсекційна 16-ти сторінкова рулонна офсетна друкарська машинка KOMORI SYSTEM 438S.

Так, відповідно до п.1.3 Договору право власності на майно переходить від Продавця до Покупця в момент підписання сторонами даного Договору. Продавець зобов»язаний до фактичної передачі товару Покупцеві зберігати його, не допускаючи погіршення. Всі витрати, пов'язані із зберіганням майна, несе Продавець.

З моменту укладання договору купівлі-продажу і до цього часу ним не здійснювалося відчуження цього майна жодній особі, в тому числі ОСОБА_4 Отже, на цей час вказане майно продовжує знаходитися у власності ОСОБА_1 Таким чином, відповідач не мала правових підстав передавати в заставу відповідне майно, а позивач - звертати на нього стягнення.

Вирішуючи спір, суд не з»ясував, чи була додержана позивачем встановлена законом процедура звернення стягнення на предмет застави, зокрема, чи повідомлялись в письмовій формі всі обтяжувачі, на користь яких встановлені зареєстровані обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

В судовому засіданні не зазначений пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження.

Враховуючи той факт, що його не було залучено до участі в даній справі, а про ухвалене рішення він дізнався тільки 01 квітня 2017 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, вважає, що дане судове рішення має бути скасоване з ухваленням нового рішення про відмову позивачу в позові.

Згідно із абзацом третім пункту 3 розділу XII Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пунктом 8 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжували здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч.6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у частині виконання рішень про утворення судів та п. 3 ч.1 ст. 31 ЦПК України дану справу передано для розгляду до Івано-Франківського апеляційного суду у зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Сторони після поновлення провадження в справі у судове засідання апеляційного суду не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, що відповідно до положень ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 вересня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір позики, згідно якого позивач надав відповідачці позику в розмірі 15000000 грн. на строк до 25 вересня 2025 року. Позивач виконав свої зобов»язання, що підтверджується розпискою відповідачки про отримання грошових коштів у розмірі 15000000 грн.

Згідно п.5 договору сторони домовились, що відповідач буде повертати позику щомісячними рівними частинами, починаючи з 01 грудня 2015 року по 118110,24 грн.

25 грудня 2015 року відповідач сплатила позивачу 118110,24 грн., як перший платіж за грудень 2015 року.

У подальшому ОСОБА_4 всупереч умов договору не вносила щомісячних платежів, у зв»язку з чим ОСОБА_2 06 квітня 2016 року направив відповідачці вимогу про повернення всієї суми боргу.

Встанолено, що 14 квітня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір застави, за умовами якого відповідач - заставодавець в якості забезпечення виконання своїх зобов'язань за договором позики передала у заставу позивачу - заставодержателю обладнання - KOMORI SYSTEM 438S чотирьохсекційну 16-сторінкову рулонну офсетну друкарську машину для якісного друку з газовою сушкою на одному рулоні, що виробляє 16-ти сторінкову продукцію у 4-х кольорах на обох сторонах паперу, згідно специфікації, що є додатком до договору застави.

На підставі договору застави 14 квітня 2016 року внесено приватне обтяження - застава рухомого майна до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що підтверджується відповідним витягом № 49409253.

Постановляючи рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у сумі 14881889,76 грн шляхом визнання за ним права власності на обладнання KOMORI SYSTEM 438S чотирьохсекційну 16-сторінкову рулонну офсетну друкарську машину, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до положень ст. 589 ЦК України позивач -заставодержатель набув права звернення стягнення на предмет застави, оскільки відповідач не виконує зобов»язань за договором позики, забезпеченим заставою.

Умовами договору застави, п.5.2 порядок реалізації предмету застави для погашення заборгованості за договором позики визначається заставодержателем та може здійснюватися як із залученням заставодавця, так і без нього, всіма можливими шляхами, зокрема, через аукціони, біржі, шляхом самостійного продажу чи визнання права власності на нього.

Перевіряючи доводи апелянта про те, що оскаржуваним рішенням порушено його права, оскільки заставне майно - обладнання KOMORI SYSTEM 438S чотирьохсекційна 16-сторінкова рулонна офсетна друкарська машина перебуває у його власності, а тому у суду не було підстав для звернення стягнення боргу за договором позики на дане обладнання - суд виходить з наступного.

Апелянт на підтвердження вимог про те, що обладнання KOMORI SYSTEM 438S належить йому, посилався на укладений ним та ТзОВ «Триада-Прінт» 11 червня 2013 року договір купівлі-продажу, за умовами якого у його власність була передана чотирьохсекційна 16-сторінкова рулонна офсетна друкарська машина KOMORI SYSTEM 438S. З моменту укладення договору купівлі-продажу ним не здійснювалося відчуження придбаного майна, а тому воно знаходиться у його власності.

За клопотанням представника ОСОБА_1 ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2017 року було зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили рішення Тисменицького районного суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору застави.

Так, рішенням Тисменицького районного суду від 19 вересня 2018 року, яке набрало законної сили, у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання договору застави від 14 квітня 2016 року та зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ТзОВ «Триада-Прінт» - відмовлено.

Суд дійшов висновку про те, що договір купівлі-продажу обладнання KOMORI SYSTEM 438S від 11 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «Триада-Прінт» укладений не був, у ОСОБА_1 відсутнє право власності на спірне обладнання, а тому договір застави обладнання укладений 14 квітня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не порушує законних прав та інтересів ОСОБА_1

Відповідно до положень ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки рішенням Тисменицького районного суду від 19.09.25018 року встановлено, що договір купівлі-продажу обладнання KOMORI SYSTEM 438S від 11 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «Триада-Прінт» є неукладеним, то доводи апелянта про те, що оскаржуваним рішенням Тисменицького районного суду від 30.05.2016 року порушено його права є необґрунтованими.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

Таким чином, проаналізувавши предмет та підстави позову, обставини, на які посилається апелянт, апеляційний суд вважає, що судом не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов»язки ОСОБА_1

Відтак, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду від 30 травня 2016 року слід закрити.

Керуючись ст.ст. 362, 381-384, 390 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду від 30 травня 2016 року у складі судді Хоминець М.М., по справі за позовом представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики шляхом визнання права власності на предмет застави - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржнеа в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 30 листопада 2018 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко