ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/94/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Грох Л.М.,

секретар - Шевчук Ю.Г.,

з участю апелянта та його представника,

позивача за первісним позовом та його представника,

відповідача,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, яка не в'являє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2, про визнання недійсними заповіту та відмови від прийняття спадщини з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 червня 2018 року, суддя Мороз В.О.,

встановила:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір, ОСОБА_6 Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом, зокрема, на 1/5 частку житлової квартири АДРЕСА_3. Однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадкове майно в зв'язку із втратою оригіналу правовстановлюючого документа на квартиру, що змусило її звернутися до суду з позовом.

В березні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, в якій просив суд визнати недійсними заповіт, складений 07.11.2011 року та посвідчений секретарем Олешинської сільської ради та відмову від прийняття спадщини.

В обґрунтування вимог зазначив, що спірний заповіт був вчинений поза волею його дружини, спадкодавця ОСОБА_6, оскільки вона не мала наміру заповідати усе своє майно дочці ОСОБА_1 Заповіт не відповідає вимогам закону щодо його змісту та форми, оскільки був складений і посвідчений секретарем Олешинської сільської ради в с. Олешин, без зазначення конкретної адреси вчинення правочину, хоча постійне зареєстроване місце проживання спадкодавця ОСОБА_6 на дату складення заповіту було м. Хмельницький. Підпис в тексті заповіту не належить його дружині, оскільки остання хворіла на гіпертонію і не могла скласти заповіт лише на дочку. Текст заповіту був виготовлений поза місцем його посвідчення, ще до його підписання ОСОБА_6, секретар, який посвідчив заповіт, не мав повноважень на вчинення нотаріальних дій, що також вказує на недійсність правочину. Крім того, його відмова від обов'язкової частки у спадковому майні є також недійсною, оскільки він вчинив цю дію під впливом обману з боку ОСОБА_1 Перед підписанням тексту спірної заяви дочка повідомила його про те, що цією заявою він відмовляється від права на будинок в с. Олешин, а не від своєї частки у спірній квартирі. При цьому текст заяви про відмову від спадщин він не читав, оскільки має вади зору і був без окулярів.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.06.2018 року позов ОСОБА_1 було задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частку квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 223 грн. судового збору з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просив скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення про задоволення поданого ним зустрічного позову та відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив про те, що судом не надано належної правової оцінки доказам, які вказують на недійсність спірного заповіту, порушення вимог закону щодо його форми та змісту, які були допущені під час його посвідчення. Не враховано також об'єктивні дані, які вказують на те, що відмова від права на спадкове майно дружини була ним вчинена у зв'язку із введенням його в оману ОСОБА_1

У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 просили суд апеляційної інстанції у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судовому засіданні апелянт та його представник, а також відповідач, підтримали доводи апеляційної скарги.

Позивач за первісним позовом та її представник в суді проти апеляційної скарги заперечили, підтримали рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входить 1/5 частина квартири АДРЕСА_3.

Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконкому Олешинської сільської ради 07.11.2011 року, зареєстрованого в реєстрі заповітів за №67, усе своє майно ОСОБА_6 заповіла своїй дочці, ОСОБА_1

17.01.2017 року було заведено спадкову справу щодо спадкового майна. Цього ж дня ОСОБА_5, чоловік ОСОБА_6 та батько ОСОБА_1, подав до нотаріуса заяву про відмову від належної йому обов'язкової частки у спадщині. ОСОБА_1 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

16.11.2017 року державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадкове майно, а саме, на 1/5 частку квартири АДРЕСА_3 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на квартиру.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що доказами в справі достовірно встановлено належність спадкодавцеві ОСОБА_6 1/5 частини спірної квартири, тому, з урахуванням відсутності правових підстав для визнання спірного заповіту та відмови від спадщин недійсними, за ОСОБА_1 необхідно визнати право власності на 1/5 частину квартири, а ОСОБА_5 відмовити у задоволенні його зустрічного позову за відсутністю доказів порушення вимог законодавчих актів при складанні спірних документів.

Однак такі висновки суду не можна визнати законними та обґрунтованими в повній мірі з наступних підстав.

Згідно до ч. 2 ст. 209 ЦК України нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Стаття 1247 ЦК України визначає загальні вимоги до форми заповіту, зокрема, заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

В силу ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Статтею 5 Закону України від 21.05.1997 року «Про місцеве самоврядування в Україні», в редакції на час посвідчення заповіту, визначено систему місцевого самоврядування, яка включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Як передбачено ч. 1 ст. 11, ч.ч. 1, 3 ст. 12 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні», в редакції на час посвідчення заповіту, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідного села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданні.

У відповідності до п.п. 5 п. «б» ч. 1 ст. 38 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні», в редакції на час посвідчення заповіту, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання.

Ч.ч. 6, 8 ст. 59 цього ж Закону передбачено, що виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

До повноважень сільського голови, передбачених ст. 42 вищевказаного Закону, не було віднесено питання прийняття розпорядження щодо покладання обов'язків по вчиненню нотаріальних дій на секретаря виконкому сільської ради.

Пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону України від 02.09.1993 року «Про нотаріат», в редакції на час посвідчення заповіту, визначено, що у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують заповіти (крім секретних).

Відповідно до п.п. п. 1 р. 1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1994 р., № 22/5, яка була чинною на час складання спірного заповіту, у відповідності зі статтею 37 Закону «Про нотаріат», у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують заповіти. Пунктом 2 розділу 1 вказаної Інструкції передбачено, що нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (недійсним в силу закону). За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. «в» п. 16 постанови від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», у разі посвідчення угоди не тим органом або службовою особою, на яких покладено здійснення нотаріальних функцій, угода не може вважатися укладеною з додержанням встановленої нотаріальної форми.

Судом встановлено, що у с. Олешин Хмельницького району Хмельницької області не має нотаріусів, тому посадові особи виконавчого комітету ради мають право на вчинення нотаріальних дій, у тому числі на посвідчення заповітів у цьому населеному пункті.

Станом на 07.11.2011 року виконавчим комітетом Олешинської сільської ради не було прийнято рішення, яке б надавало секретарю виконкому ОСОБА_7 право на вчинення нотаріальних дій. Отже, останній не вправі був посвідчувати заповіт ОСОБА_8

Посилання в рішенні суду на те, що повноваження ОСОБА_7 на вчинення нотаріальної дії підтверджується розпорядженням №1-р голови Олешинської сільської ради від 12.11.2010 року є необґрунтованим, оскільки, як вбачається із встановлених вище обставин, голова сільської ради не був наділений повноваженнями визначати посадову особу виконавчого комітету сільської ради щодо вчинення нотаріальних дій.

Пунктами 7, 8 розділу 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1994 р., № 22/5, яка була чинною на час складання спірного заповіту, зокрема, передбачено, що нотаріальні дії можуть вчинятися посадовою особою будь-якого виконавчого комітету на всій території України, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 36, 55, 60, 65, 66, 70-73, 85, 93 і 103 Закону України «Про нотаріат», та інших випадків, передбачених законодавством України.

Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, а також, коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням.

Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням виконавчого комітету, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії (на дому, в лікарні, на підприємстві, в установі, організації та ін.) із зазначенням адреси, а також причини цього (наприклад; «У зв'язку з хворобою заповідача заповіт посвідчено за адресою: АДРЕСА_2»).

В порушення вказаних вимог Інструкції в оспорюваному заповіті місцем його складання зазначено с. Олешин Хмельницького району Хмельницької області. Інших даних щодо його місця складання та посвідчення заповіт не містить.

В той же час слід звернути увагу на ту обставину, що постійне зареєстроване місце проживання спадкодавця ОСОБА_6 на дату складення заповіту 07.11.2011 року було АДРЕСА_3, де розташована значна кількість нотаріусів. Однак спірний заповіт був складений і посвідчений в с. Олешин без зазначення обставин, які спонукали до вчинення нотаріальної дії поза межами постійного місця проживання заповідача.

Враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, діючи у відповідності з вимогами ст. 1257 ЦК України, враховуючи, що нікчемність спірного правочину (заповіту) була встановлена судом під час розгляду даної справи, тому цей заповіт підлягає визнанню недійсним в судовому порядку як оспорюваний правочин.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 1/5 частину квартири в порядку спадкування за заповітом не можуть бути задоволені, оскільки це право ґрунтується на оспорюваному заповіті, залежить від його змісту, тому визнання недійсним цього заповіту має наслідком відмову у задоволенні первісного позову.

Висновок суду про необґрунтованість вимог зустрічної позовної заяви в частині визнання недійсною відмови від прийняття спадщин, вчиненої ОСОБА_5 17.01.2017 року у Першій державній нотаріальній конторі, є законним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статної 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 статті 230 ЦК України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину або якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речей, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання апелянта, як на підставу недійсності вчиненої ним відмови від спадщин на те, що його дочка, ОСОБА_1, ввела його в оману щодо предмету відмови, є необґрунтованим.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_5 від 17.01.2017 року, відмова від прийняття спадщини після смерті дружини, ОСОБА_6, вчинена щодо спадщини, на яку заявник мав право на підставі закону, на обов'язкову частку в спадковому майні.

Доводи апелянта про те, що він вважав, що в заяві міститься відмова лише від права на житловий будинок в с. Олешин, який належав спадкодавцю, не підтверджено доказами. Справа не містить об'єктивних даних, які б вказали на введення ОСОБА_5 в оману ОСОБА_1 перед підписанням заяви у нотаріуса щодо предмету відмови.

У спірній заяві, яка була посвідчена державним нотаріусом, зокрема, зазначено, що нотаріусом заявнику роз'яснено, що він відмовляється від прийняття спадщини безумовно та беззастережно, заява може бути відкликана протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Твердження ОСОБА_5 про неспроможність прочитати зміст спірної заяви перед її підписання у зв'язку з вадами зору та відсутність окулярів не є доказом недійсності правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною 1 статті 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Враховуючи, що сторони в даній справі є співвласниками спірної квартири з визначеними частками, тому вирішення питання щодо збільшення (зменшення) частки кожного з них у спірному житлі, зокрема, і шляхом спадкування, безпосередньо впливає на обсяг їх прав стосовно квартири.

За таких обставин, незважаючи на необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 в частині визнання недійсною відмови у прийнятті спадщини, оспорюваний заповіт впливає на обсяг його прав щодо житла, тому захист такого права в судовому порядку відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 червня 2018 року в частині задоволення позовної заяви ОСОБА_1 та в частині відмови у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати недійсним заповіт від 7 листопада 2011 року, вчинений ОСОБА_6, посвідчений секретарем виконкому Олешинської сільської ради ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за №67, відповідно до якого ОСОБА_6 заповіла все своє майно ОСОБА_1.

В задоволенні решти зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 08.11.2018 року.

Головуючий Судді: