ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/771/18 Справа № 188/1418/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Ніколаєва І.К. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу керівника Павлоградської місцевої прокуратури на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Промислової товарної біржі про визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Промислової товарної біржі про визнання права власності, мотивуючи його тим, що 10 жовтня 2007 року було зареєстровано письмовий договір купівлі-продажу на Промисловій товарній біржі за №П-10/02 за умовами якого між продавцем СВК «Чкаловський» в особі голови Дашевського М.Г. та ним, як покупцем, була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу товару відповідно до специфікації.

Зазначав, що предметом даного договору є нерухоме майно - будівлі та споруди тракторної бригади №1, до складу яких входить: будівля будинку механізатора, башта Рожновського, скважина, водононапірна башта, приміщення заправочного пункту, майданчик для консервування початків.

Вказував, що відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №27 від 10 жовтня 2007 у повному обсязі сплатив кошти за вказаним договором купівлі-продажу на користь продавця через Промислову товарну біржу та того ж дня вони підписали акт прийому-передачі товару та вищевказане нерухоме майно було фактично передане йому у володіння та користування.

Посилаючись на те, що в день укладення вказаного правочину його не було посвідчено нотаріально, а протягом двох років з дати укладення договору купівлі-продажу посадові особи СВК «Чкаловський» ухилялися від його нотаріального посвідчення, а з 14 вересня 2009 року СВК «Чкаловський» було припинено як юридичну особу, з чим втрачена можливість нотаріального посвідчення договору купівлі продажу спірного нерухомого майна, що порушує його права, а тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу від 10 жовтня 2007 року, зареєстрований на Промисловій товарній біржі 10 жовтня 2007 року, за №П-10/02; визнати за ним право власності на будівлі та споруди тракторної бригади №1, що розташовані по АДРЕСА_1, які складаються з: будинку механізатора 1968 року побудови загальною площею приміщень 151,3 кв.м, заправочного пункту 1967 року побудови загальною площею приміщень 9,9 кв.м, сховища ємностей паливно-мастильних матеріалів 1967 року побудови, загальною площею основи (забудови) 8,8 кв.м, насосної станції 1968 року побудови загальною площею приміщень 5,8 кв.м, башти Рожновського 1968 року побудови, загальною площею основи (забудови) 4,8 кв.м, асфальтного майданчика для консервування початків 1968 року побудови, загальною: площею основи (забудови) 300 кв.м.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2017 року внесено виправлення шляхом зазначення вірної адреси місцезнаходження спірного майна.

В апеляційній скарзі керівник Павлоградської місцевої прокуратури, діючи в інтересах держави в особі Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просив скасувати рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що спірний договір є нікчемним, шляхом його укладання було реалізоване майно, яке фактично не належало СВК «Чкаловський», будівлі та споруди тракторної бригади №1 є самочинним будівництвом.

14 травня 2018 року від позивача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказував, що договір, який він укладав, було укладено та належним чином зареєстровано на товарній біржі, а тому суд першої інстанції правомірно задовольнив його позові вимоги, а доводи апеляційної скарги є хибними.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 10 жовтня 2007 року було зареєстровано письмовий договір купівлі-продажу на Промисловій товарній біржі за №П-10/02, відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року між продавцем СВК «Чкаловський» в особі голови Дашевського М.Г. та покупцем ОСОБА_2

На підставі умов цього договору була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу товару згідно специфікації на товар, що є додатком 1 до вказаного договору.

Згідно вказаної специфікації на товар предметом купівлі-продажу за вказаним договором є нерухоме майно - будівлі та споруди тракторної бригади №1, до складу яких входить: будівля будинку механізатора, башта Рожновського, скважина, водононапірна башта, приміщення заправочного пункту, майданчик для консервування початків.

Дані об'єкти нерухомості належали продавцю - СВК «Чкаловський», що підтверджується постановою Відділу державної виконавчої служби Петропавлівського РУЮ від 22 лютого 2005 року, а також повідомленням Дніпропетровської обласної філії Державного підприємства «Спесцервіс» від 01 вересня 2004 року №02/1463.

Позивач ОСОБА_2 відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №27 від 10 жовня 2007 у повному обсязі сплатив кошти за вказаним договором купівлі-продажу на користь продавця через Промислову товарну біржу.

Придбане позивачем майно було передане йому 10 жовтня 2007 року на підставі Акту прийому-передачі товару згідно договору №П-10/02 від 10 жовтня 2007 року.

Даний акт підписаний позивачем ОСОБА_2 та директором промислової товарної біржі.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що згідно ч.2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» зареєстровані на товарній біржі угоди не підлягають нотаріальному посвідченню, угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі, а тому вважав позовні вимоги обґрунтованими.

Колегія суддів у повній мірі не може погодитись із висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Статтею 657 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Як роз'яснено у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст.210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України).

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 на Промисловій товарній біржі було укладено біржовий договір, втім відповідачем у даній справі не може бути саме Промислова товарна біржа, оскільки вона не була власником спірного майна, а лише посвідчувала укладання спірної угоди в силу специфіки своєї діяльності.

Колегія суддів наголошує на тому, що саме Промислова товарна біржа жодним чином не порушує права позивача.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року (п.11) викладена правова позиція, відповідно до якої, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.ч.1 та 2 ст.3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ст.30 ЦПК в редакції, чинній на момент подачі позову).

Відповідно до ч.1 ст.32 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подачі позову) позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Право на заміну відповідача в судовому процесі закон надає виключно позивачу.

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу, як співвідповідача. Після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку (ст.33 ЦПК України).

Згідно ст.16 ЦК України та ст.11 ЦПК України кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд; суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина 4 ст.10 ЦПК України зобов'язує суд сприяти: всебічному і повному з'ясуванню щодо обставин спору; роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про вчинення або не вчинення процесуальних дій, здійсненню їх прав у випадках, що встановлені цим Кодексом.

Частина 5 ст.12 ЦПК України (у редакції закону, чинному на момент ухвалення оскаржуваного рішення) передбачає, що суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивачем не заявлялося клопотання про заміну відповідача та на власний розсуд було визначено Промислову товарну біржу у якості відповідача, судом першої інстанції право на залучення СВК "Чкаловського" як відчужувача спірного майна у якості відповідача ОСОБА_2 не було роз'яснено. Тоді як суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучити співвідповідача або належного відповідача на стадії апеляційного розгляду, оскільки перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції на момент його винесення.

Пред'явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема про необхідність залучення до участі у справі у якості відповідача саме відчужувача майна, або його правонаступника, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд в порядку розподілу судових витрат між сторонами вважає за необхідне стягнути з позивача на користь прокуратури Дніпропетровської області судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1.187 грн.88 коп.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу керівника Павлоградської місцевої прокуратури задовольнити.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Промислової товарної біржі про визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь прокуратури Дніпропетровської області судові витрати в розмірі 1.187 грн.88 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.