Справа № 524/9277/17
Провадження № 2/524/836/18
16.07.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі:
головуючого судді - Кривич Ж.О.,
з участю секретаря судового засідання - Коваль Т.М.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення,-
До суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення права користування шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
В обґрунтування позову зазначає, що він є власником житлової квартири № 77, що розташована у м. Кременчук квартал 101, буд. 11. За вказаною вище адресою також зареєстрований колишній чоловік її матері ОСОБА_2, який з 2013 року і по день розгляду справи не проживає у даній квартирі.
Особистих речей ОСОБА_2 в даній квартирі немає, відповідач не бере участі у витратах на оплату житлово - комунальних послуг та жодним чином не піклується про утримання житлового приміщення в належному санітарному та технічному стані, не отримує кореспонденцію за даною адресою.
ОСОБА_1 просить суд задовольнити позов та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 77 в будинку № 11 по кварталу 101 в місті Кременчуці Полтавської області.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про причини відсутності не повідомляв; про дату, час і місце судового засідання належним чином повідомлений; відзив на позов не подавав.
Позивач позов підтримала, просила задовольнити. Представник позивача ОСОБА_3 просила суд слухати справу без їх участі, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Керуючись ст. 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи.
Ухвалою судді від 26.01.2018 року відкрито провадження у справі.
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.
Позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування № 1834 від 29.06.2017 року. Вказану квартиру позивач отримала в дар від рідної матері ОСОБА_4 (а.с. 8-9). Чоловік ОСОБА_4 ОСОБА_2 надав нотаріально посвідчену заяву про згоду на дарування вказаного обєкту нерухомості, що підтверджується текстом самого договору (зворот а.с. 8).
Право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом № 90816769 від 29.06.2017 року.
У вказаній квартирі за даною адресою зареєстровано також місце проживання громадянина ОСОБА_2 колишнього чоловіка її матері. ОСОБА_2 не є родичем позивача. Після припинення шлюбних відносин між матірю позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_2, останній з 2013 року не проживає за місцем реєстрації.
Відповідно до акту ТОВ «Житлорембудсервсіс» за № 774 від 22.06.2017 року з березня 2013 року і по даний час відповідач не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У відповідності до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а відповідно ч. 2 ст. 405 цього Кодексу член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сімї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Суд, аналізуючи отримані докази та вказані норми законодавчих актів, приходить до висновку, що відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням, не проживаючи в ньому понад один рік, без поважних причин.
При цьому, суд враховує, що відповідач, продовжуючи бути зареєстрованим у спірному житловому приміщенні, фактично чинить перешкоди власнику цього приміщення, оскільки нарахування вартості житлово комунальних послуг здійснюється з урахуванням кількості зареєстрованих осіб.
Згідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Постановою Верховного суду України № № 6-709цс16 від 16.11.2016 року визначено, що відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.
П. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02 березня 2016 року за № 207, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Враховуючи вище викладене, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений нею судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.
Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків та паспортні дані суду не відомі, адреса: Полтавська обл., м. Кременчук, квартал 101АДРЕСА_2) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 77 в будинку № 11 по кварталу 101 в місті Кременчуці Полтавської області.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків та паспортні дані суду не відомі, адреса: Полтавська обл., м. Кременчук, квартал 101АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: Полтавська обл., м. Кременчук, квартал 101АДРЕСА_2) сплачений нею судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя