Номер провадження: 22-ц/785/6538/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Кононенко Н.А.,

суддів: Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,

за участю секретаря: Ткачука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 30 березня 2017 року, -

встановив:

09.11.2016 року ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору недійсним.

Свої вимоги обґрунтував тим, що автомобіль марки АУДІ Q7, реєстраційний номер НОМЕР_1 в кузові чорного кольору, був придбаний ним та його дружиною у 2007 році під час перебування у шлюбі та був оформлений на дружину ОСОБА_3 Позивач зазначає, що вказаний автомобіль відноситься до сумісного майна набутого у шлюбі.

У листопаді 2016 року позивачу стало відомо, що автомобіль був проданий дружиною ОСОБА_4 30 березня 2016 року. Позивач зазначає, що про укладення договору купівлі-продажу йому нічого не було відомо, згоди на продаж автомобіля, як того вимагає законодавство, позивач не надавав.

Просить визнати недійсним договір купівлі-продажу легкового автомобіля марки АУДІ Q7, реєстраційний номер НОМЕР_1 чорного кольору, укладений 30 березня 2016 року в м. Одеса в Сервісному центрі МВС України № 5142 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

05 грудня 2016 року ОСОБА_4 подав зустрічний позов доОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Свої вимоги ОСОБА_4 обґрунтував тим, що товаришує із сімєю ОСОБА_2 близько 30 років, і неодноразово вони між собою вчиняли різні цивільно-правові угоди.

ОСОБА_4 зазначає, що він дійсно придбав у ОСОБА_2 автомобільАУДІ Q7, з ініціативи самих ОСОБА_2. На той час ОСОБА_2 заборгували йому близько 50-ти тисяч доларів США, і їм знову терміново потрібні були кошти. ОСОБА_4 відмовився давати їм гроші у борг, але придбав фактично непотрібний йому автомобіль, і в той же час дав ОСОБА_2 згаданий автомобіль у тимчасове користування.

Просить вилучити у ОСОБА_2 або ОСОБА_3 легковий автомобіль марки АУДІ Q7, реєстраційний номер НОМЕР_1 чорного кольору 2007 року випуску та повернути його власнику ОСОБА_4.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору недійсним задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу легкового автомобіля марки АУДІ, модель Q7, 2007 року випуску, тип ТЗ легковий універсал, реєстраційний номер НОМЕР_1, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2, укладений 30 березня 2016 року в м. Одеса в Сервісному центрі МВС України № 5142 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_5 ОСОБА_6, будучи особою, яка не брала участь у справі, щодо якої суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обовязки, подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору недійсним відмовити, зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

У відповідності до вимог частини другої ст.367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, районний суд виходив з того, що недодержання встановленого нормами Цивільного та Сімейного кодексів України порядку відчуження цінного спільного сумісного майна, що підлягає державній реєстрації, а саме неотримання дружиною ОСОБА_3 у її чоловіка ОСОБА_2 письмової згоди на відчуження за договором купівлі-продажу від 30 березня 2016 року громадянину ОСОБА_4 цінного спільного сумісного майна, а саме легкового автомобіля марки АУДІ Q7, реєстраційний номер НОМЕР_1 чорного кольору 2007 року випуску, укладеного в м. Одеса в Сервісному центрі МВС України № 5142, є підставою для визнання зазначеного договору купівлі-продажу недійсним і відповідно задоволення первісного позову.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, районний суд виходив з того, що договір купівлі-продажу автомобіля марки АУДІ Q7, реєстраційний номер НОМЕР_1 в кузові чорного кольору 2007 року випуску був укладений із порушенням норм Цивільного та Сімейного кодексів України і підлягає визнанню недійсним, а отже у ОСОБА_4 немає законних прав володіти, користуватися та розпоряджатися вказаним автомобілем.

Проте погодитись з такими висновками районного суду не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що з 18.08.1994 року ОСОБА_2 знаходиться в шлюбі з ОСОБА_3 В 2007 році ними сумісно було куплено автомобіль НОМЕР_3 чорного кольору за 110 (сто десять) тисяч доларів США. Оформлений він був на ОСОБА_3, але її чоловік був вписаний в технічний паспорт для права водіння.

Вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, що була набута під час шлюбу.

У 2013 році ОСОБА_3 разом із чоловіком ОСОБА_2 позичили у ОСОБА_4 грошові кошти загальною сумою 50 тисяч доларів США для розвитку туристичного бізнесу, що знаходиться на Прикарпатті, а саме: для облаштування туристичного комплексу, введення нових обєктів в експлуатацію з метою отримання прибутку. Грошові кошти позичали строком на один рік.

30 березня 2016 року в м. Одеса в Сервісному центрі МВС України № 5142 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажуавтомобіля НОМЕР_3 в кузові чорного кольору за ціною 81 000 (вісімдесят одна тисяча) гривень.

Договір був укладений без письмової згоди ОСОБА_2

28 липня 2016 року ОСОБА_2 написав розписку про те, що він взяв у тимчасове користування у ОСОБА_4 належний йому автомобіль АУДІ КУ-7, держномер ВН 2783 ВС, та зобовязався дбати про його належний технічний стан і повернути власнику за його вимогою. Розписка була написана власноруч ОСОБА_2 та підписана ним.

30 березня 2017 року Приморський районний суду м. Одеси виніс рішення, яким визнав недійсним вищезазначений договір купівлі-продажу легкового автомобіля, а також відмовив ОСОБА_4 у його зустрічній позовній вимозі до ОСОБА_2 про витребування автомобіля з незаконного володіння.

10 квітня 2017 року, не погоджуючись із рішенням районного суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, та просив скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги.

20 грудня 2017 року постановою апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення районного суду без змін.

З 16 жовтня 2009 року, та на дату укладення договору купівлі-продажу автомобіля, ОСОБА_4 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5

ОСОБА_5не приймала участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

ОСОБА_5 є особою, яка не брала участі у справі, щодо якої суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обовязки.

19 липня 2018 року ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 30 березня 2017 року, просить його скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити.

На час подачі апеляційної скарги ОСОБА_5 згаданий автомобіль знаходився у користуванні ОСОБА_2

З матеріалів справи, а саме: письмових пояснень ОСОБА_3 (а.с.88-89) та тексту зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 (а.с.24-25) вбачається, що між ОСОБА_3та ОСОБА_4 були домовленості про забезпечення грошових зобовязань ОСОБА_3 таОСОБА_2 перед ОСОБА_4 Предметом забезпечення грошових зобовязань виступив автомобіль АУДІ Q7, що не заперечується ані ОСОБА_3, ані ОСОБА_4, ані його дружиною ОСОБА_5 Цей же автомобіль став предметом згаданого вище договору купівлі-продажу.

Таким чином, Апеляційний суд приходить до висновку, що укладаючи договір купівлі-продажу автомобіля, сторони фактично переслідували іншу мету забезпечити грошові зобовязання боржника перед кредитором, а не володіти, користуватися чи розпоряджатися автомобілем.

Апеляційний суд погоджується з доводами апелянта про те, що висновок районного суду про фіктивність договору купівлі-продажу з тієї підстави, що не був змінений реєстраційний номер на спірному автомобілі, є хибним. Разом з тим, апеляційний суд вважає, що вчинений правочин є удаваним, тобто таким, який, відповідно до ч.1 ст.235 ЦК України, вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Частина 2 ст.235 ЦК України передбачає, що, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Як вбачається із матеріалів справи, на період укладення договору купівлі-продажу автомобіля, позивач і відповідачка ОСОБА_3 перебували у шлюбі, а відтак взаємна згода подружжя на розпорядження спільним майном у відповідності до ст. 65 СК України презюмується.

ОСОБА_3 пояснила, що вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2О отримувала від ОСОБА_4І гроші у борг, які використовувала для розвитку спільного бізнесу та оскільки борг своєчасно вони погасити не змогли, на виконання своїх боргових зобовязань передали ОСОБА_4І автомобіль АУДІ кю 7. Передачу автомобіля оформили як договір купівлі-продажу.

Оскільки договір купівлі-продажу автомобіля не підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню, то і згода другого з подружжя на відчуження цього майна не вимагає обовязкової письмової форми.

Згідно до реєстраційного свідоцтва з 30 березня 2016 року ОСОБА_4 є власником спірного автомобіля.

Про те, що власником спірного майна є ОСОБА_4 ОСОБА_2 було відомо з моменту укладення договору купівлі-продажу автомашини, свідчать як пояснення учасників справи так і власноручна розписка ОСОБА_2 від 28 липня 2016 року, у якій він просив ОСОБА_4 надати йому спірний автомобіль у користування на узгоджених ними умовах. А отже сторони договору і позивач ОСОБА_2 знали про наявність та умови укладеного договору і виконували його.

За таких обставин апеляційний суд не вбачає підстав для визнання оспорюваного договору недійсним.

Оскільки автомобіль вибув з володіння ОСОБА_4І з його власної волі, на підставі домовленості про передачу його у користування ОСОБА_2О, то судом першої інстанції було підставно відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4І про витребування майна із чужого незаконного володіння так як володіння майном на підставі домовленості між власником майна та користувачем не може бути визнане незаконним.

У звязку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати і винести у справі постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору недійсним відмовити, та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Керуючись: ст.ст. 374, 376, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 30 березня 2017 року скасувати і прийняти постанову, якою ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору недійсним відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 05 листопада 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9