Справа № 369/5374/17 Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/1265/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 17.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперська Т.Ц., Кулішенка Ю.М.

за участю секретаря Шуляка Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області на рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2017 року у справі за позовом заступника керівника Києво - Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави до Горенської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішення ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури діючи в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Горенської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішення ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та просив суд визнати незаконними та скасувати рішення Горенської сільської ради 12 сесії 5 скликання від 12 липня 2007 року щодо відведення в приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,15 га з кадастровим номером :01:009:0112 на території Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області; визнати недійсним державний акт серії КВ № 802484 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:009:0112 площею 0,15 га, виданий на імя ОСОБА_2 та стягнути з відповідача на користь прокуратури Київської області судовий збір.

Свої вимоги прокурор обґрунтував тим, що рішенням Горенської сільської ради 12 сесії 5 скликання від 12 липня 2007 року відведено в приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером :01:009:0112 на території Горенської сільської ради Києво-Святошинського району для ведення особистого селянського господарства.

В подальшому, на підставі вищевказаного рішення сільської ради ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку серії ЯЖ № 802484, який зареєстровано 09 липня 2009 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 59.

Відповідно до даних Державного земельного кадастру право власності на земельну ділянка ОСОБА_2 не відчужувалось.

Відповідно до інформації Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем від 03 березня 2017 року № 01-01/73 спірна земельна ділянка і кадастровим номером .01:009:0112 відведена за рахунок земель водного фонду, а саме за рахунок 25-метрової прибережної захисної смуги річки Горенка в межах Горенської сільської ради.

Також, з інформації Центральної геофізичної обсерваторії від 22 лютого 2017 року № 17-08/383 вбачається, що річка Горенка має статус природнього водотоку, є правою притокою р. Ірпінь, згідно класифікації річок України належить до малих річок та має площу водозабору 29,1 км2, прибережні захисні смуги р. Горенка становлять 25 метрів.

З огляду на викладене, рішення Горенської сільської ради 12 сесії 5 скликання від 12 липня 2007 року, яким відведено в приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером :01:009:0112 для ведення особистого селянського господарства є незаконним та підлягає скасуванню.

Також, оспорюване рішення щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства прийнято всупереч вимог ст. ст. 60, 83, 118 Земельного кодексу України, ст.ст. 21 Закону України «Про основи містобудування», ст. ст. 3, 12 Закону України «Про планування і забудову і територій», в порушення визначеного діючою містобудівною документацією функціонального призначення території, за рахунок озеленених територій загального користування, які не можуть передаватись у приватну власність, тому прокурор просив у судовому порядку вирішити вказаний спір.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2017 року у задоволенні позову заступника керівника Києво- Святошинської місцевої прокуратури - відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням заступник прокурора Київської області подав апеляційну скаргу та просив його скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, судові витрати стягнути з відповідачів на рахунок прокуратури Київської області.

Вважає, що суд першої інстанції при розгляді справи не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, не врахував практику Європейського суду з прав людини, не в повному обсязі дослідив матеріали справи та не взяв до уваги докази подані місцевою прокуратурою, не правомірно застосував наслідки спливу строків позовної давності, що призвело до не правильного вирішення спору.

ОСОБА_2 на апеляційну скаргу подав відзив, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував до вимог позивача строк позовної давності, оскільки органи прокуратури не є самостійними позивачами у справах, а діють як представники в інтересах відповідних органів. Поважність причин пропуску позовної давності мають розглядатися щодо відповідних органів, а тому позивач мав можливість звернутися до суду з 2007 року, з моменту прийняття оскаржуваного рішення органами місцевого самоврядування. Просив апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області залишити без задоволення, а рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2017 року - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника представника прокуратури, яка підтримала доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури, суд першої інстанції, мотивував свій висновок тим, що прокурором пропущено строк позовної давності, оскільки право на звернення до суду з таким позовом виникло ще у 2007 році. Таким чином, відповідно до ст. 257 ЦК України, на момент подання позову прокурором 23 травня 2017 року строк позовної давності сплив.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, рішенням Горенської сільської ради 12 сесії 5 скликання від 12 липня 2007 року відведено в приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером :01:009:0112 на території Горенської сільської ради Києво-Святошинського району для ведення особистого селянського господарства (а.с.28).

На підставі вищевказаного рішення сільської ради ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку серії ЯЖ № 802484, який зареєстровано 09 липня 2009 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 59 (а.с.12).

Відповідно до даних Державного земельного кадастру право власності на земельну ділянка ОСОБА_2 не відчужувалось (а.с.14).

Відповідно до інформації Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем від 03 березня 2017 року №01-01/73 спірна земельна ділянка і кадастровим номером .01:009:0112 відведена за рахунок земель водного фонду, за рахунок 25-метрової прибережної захисної смуги річки Горенка в межах Горенської сільської ради (а.с.16-22).

Також, з інформації Центральної геофізичної обсерваторії від 22 лютого 2017 року № 17-08/383 вбачається, що річка Горенка має статус природнього водотоку, є правою притокою р. Ірпінь, згідно класифікації річок України належить до малих річок та має площу водозабору 29,1 км2, прибережні захисні смуги р. Горенка становлять 25 метрів (а.с.15).

Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі й землі водного фонду; віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Подібний порядок встановлено й для зміни цільового призначення земель, що згідно із частиною другою статті 20 ЗК України проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до статті 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Згідно з частиною 1 статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об'єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції. Законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Так, стаття 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно до частини 4 статті 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини 2 статті 59 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення правовідносин.

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина 4 статті 59 ЗК України).

Таким чином, законодавством, що діяло на час ухвалення спірного рішення Горенської сілської ради, передбачалося, що землі під водними об'єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об'єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Крім того, за статтею 60 ЗК України та статтею 88 ВК України (у редакціях, чинних на час виникнення правовідносин) уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України і статтями 1, 88-90 ВК України.

Відповідно до норм статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водоймів уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434 (далі - Порядок), у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час установлення водоохоронної зони.

Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Таким чином, при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку.

На час прийняття рішення Горенської сільської ради від 12 липня 2007 року нормами статті 88 ВК України і статті 60 ЗК України не було передбачено установлення прибережних захисних смуг за окремими проектами землеустрою, а лише визначались нормативні межі таких захисних смуг.

З викладеного вбачається, що надана ОСОБА_2 земельна ділянка площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства, відповідно до рішення Горенської сільської ради від 12 липня 2007 року не могла бути передана йому у власність через її належність до земель водного фонду, що Горенською сілською радою враховано не було.

Також, судом не вірно застосовано при розгляді справи строк позовної давності визначений ст. 257 ЦК України, оскільки в обґрунтування початку відліку строку позовної давності для прокурора зазначено 2007 рік, так як на думку суду першої інстанції прокурор через органи контролю у сфері земельних відносин мав можливість саме з цього моменту дізнатися про прийняття Горенською сільською радою спірного рішення.

Матеріали справи не містять доказів, у тому числі і наданих чи спростованих відповідачами, щодо моменту обізнаності прокурора про порушене право (в інтересах держави) на землі водного фонду при наданні у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, при цьому обов'язок доказування чи спростування наданих сторонами доказів покладено на сторони (ст. 10, 60 ЦПК України в редакції на час ухвалення рішення).

Разом з тим, прокурор подаючи позов до суду, як на докази виявлених порушень при наданні спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2, посилався на опрацювання інформації наданої ДП «Укрндпіцивільбуд» від 10 березня 2017 року № 180 (а.с. 24-25), інформації наданої відділом містобудування та архітектури Києво-Святошинської державної адміністрації від 27 лютого 2017 року № 36 (а.с.26-27), а також інформації наданої Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем від 03 березня 2017 року № 01-01/73 (а.с.16-22), тому саме із вказаного часу у прокурора виникло право на звернення до суду із вказаним позовом.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, у звязку з чим рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про задоволення позовних вимог заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

З матеріалів справи вбачається, що за подачу позовної заяви прокурор сплатив судовий збір у розмірі 3200 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 828 від 24 квітня 2017 року (а.с.28), за подачу апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 4800 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 3101 від 12 грудня 2017 року (а.с.63), № 197 від 06 лютого 2018 року (а.с.81), а всього сплачено 8000 грн.

Таким чином, оскільки апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, то понесені позивачем витрати повинні бути покладені на відповідачів по 4000 грн з кожного .

Керуючись ст. 58, 60, 84 158 Земельного кодексу України, ст. 4, 85, 88 Водного кодексу України, ст. 141, 367, 374, 376, 381-384 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області задовольнити.

Рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2017 року скасувати та ухвалити постанову.

Позов заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави до Горенської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішення ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку задовольнити.

Визнати незаконними та скасувати рішення 12 сесії 5 скликання Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 12 липня 2007 року щодо відведення в приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,15 га з кадастровим номером :01:009:0112 на території Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Визнати недійсним державний акт серії КВ № 802484 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:009:0112 площею 0,15 га, виданий на імя ОСОБА_2

Стягнути з Горенської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області (, КОАТУУ: НОМЕР_1, адреса: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Горенка, вул. І.Франка, буд. 125-А) та ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2) на користь прокуратури Київської області (розрахнковий рахунок 5641 Банк платника Державна казначейська служба України код банку 820172, код 02909996) судові витрати по сплаті судового збору по 4000 грн з кожного .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

ОСОБА_3