ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1221/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"24" квітня 2018 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Коренюк А.М.
при секретарі Леонтьєва В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2, діючої в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд -
ОСОБА_2, діюча в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона на праві власності володіє 1/3 частиною будинку АДРЕСА_1на підставі договору дарування частини житлового будинку від 26 січня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Мельниченко Т.Б., й зареєстровано в КМБТІ за реєстровим № 271 від 12 лютого 2004 року. На житловій площі якого з 1995 року зареєстровані відповідачі, які набули право реєстрації на спірній житловій площі за погодженням попереднього власника - ОСОБА_9 (баби позивачки), проте з 2004 року - з часу зміни власника житла останні в будинку не проживають, виїхали у добровільному порядку, проте залишаються зареєстрованими в будинку без будь-яких правових підстав й не вживають заходів для зняття з реєстраційного обліку, при цьому житлово-комунальні послуги не сплачують, внаслідок чого вона як єдиний власник вимушена сплачувати за відповідачів як зареєстрованих осіб житлово-комунальні послуги, що впливає на її бюджет. Вважає, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом.
В судовому позивачка позовні вимоги підтрила у цілому з тих же підстав та просила їх задовольнити.
Відповідачі в судове засідання повторно не з"явились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судової влади (суду).
За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача.
Третя особа в особі Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації Матюшенко О.М., діюча на підставі довіреності від 09 січня 2018 року, позовні вимоги визнала, не заперечувала щодо задоволення позову.
Інші треті особи без самостійних вимог на предмет позову в судове засідання не з"явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення, звернулись до суду із заявою про можливий розгляд за відсутності його представника.
За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності вказаних третіх осіб, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.
Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, третю особу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Судом встановлено, що позивач одноособово на праві власності володіє 1/3 частиною будинку АДРЕСА_1на підставі договору дарування частини житлового будинку від 26 січня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Мельниченко Т.Б., й зареєстровано в КМБТІ за реєстровим № 271 від 12 лютого 2004 року (а.с. 5).
На житловій площі якого з 1995 року зареєстровані відповідачі, які набули право реєстрації на спірній житловій площі за погодженням попереднього власника - ОСОБА_9 (баби позивачки), проте з 2004 року - з часу зміни власника житла останні в будинку не проживають, виїхали у добровільному порядку, проте залишаються зареєстрованими в будинку без будь-яких правових підстав й не вживають заходів для зняття з реєстраційного обліку, при цьому житлово-комунальні послуги не сплачують, внаслідок чого позивачка як єдиний власник вимушена сплачувати за відповідачів як зареєстрованих осіб житлово-комунальні послуги, що впливає на її бюджет.
Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності статусу члена сім»ї власника цього майна, втрачаючи родинний зв»язок з членом сім»ї власника та домовленості з ним про користування житлом, особа втрачає право на користування житлом.
Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком/житлом та обсяг цих прав залежить від згоди власника будинку/житла на право проживання члена сім»ї та користування житлом в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Оскільки відповідач після зміни власника квартири втратив статус члена сім»ї власника спірного житла, угоди між власником житла та відповідачем про користування цим житлом немає, останній втратив право на його користування.

Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом, зокрема, на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням та ін.).

Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації.

На підставі вищевикладеного, ст. 405 ЦК України, керуючись керуючись п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 280, 352 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2, діючої в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим житловим приміщенням - 1/3 частиною будинку АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п»ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судомому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

СУДДЯ: Коренюк А.М.