Справа №263/1405/18
Провадження № 2/263/1012/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Шатілової Л.Г., при секретарі Дзигім К.С., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 01.06.2013 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який рішенням суду від 29.09.2016 року був розірваний. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Починаючи з 2016 року шлюбні відносини між сторонами припинені, відповідач постійно мешкає у Республіки Білорусії, у вихованні дитини участі не бере, не несе витрат по її утриманню, тобто свої батьківські обов'язки по вихованню та утриманню дитини ігнорує, в той час, як вона виконає батьківські обов'язки по утриманню та вихованню дитини самостійно, створює всі необхідні умови для сприятливого психічного та фізичного розвиту дитини. При цьому, відповідач надав нотаріально посвідчену заяву, якою відмовився від своєї дитини. На підставі викладеного вона була змушена завернутися до суду з даним позовом, яким просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву з проханням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився. На виконання доручення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області про вручення документів та виконання окремих процесуальних дій, на адресу суду надійшов протокол судового засідання суду Климовичського району Могильовської області Республіки Білорусь, відповідно до якого відповідач по даній справі ОСОБА_2 позовні вимог про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнав та не заперечував проти розгляду справи за його відсутності.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, проте надавши суду заяву, відповідно до якого ОСОБА_2 був запрошений на засідання комісії, проте на нього не з'явився, що позбавляє можливості надати висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У раз визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився ОСОБА_3, батьками якого є: ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Відповідно до паспорту Республіки Білорусь НОМЕР_2, виданого 22.01.2015 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянином Республіки Білорусь та зареєстрований у АДРЕСА_1.

28.11.2017 року ОСОБА_2 була складена заява, посвідчена нотаріусом Могильовського нотаріального округу Суринович Т.І. та зареєстрована в реєстрі за №3-1333, відповідно до якої ОСОБА_2 не заперечував проти позовних вимог про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішуючи позов по суті, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст.ст. 12,13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини 1 статті 121 Сімейного кодексу України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підпунктом 2 пункту 1 статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Суд враховує роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, наведені в постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, зокрема в п.15 та п.16, за якими позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що доводи, викладені в позові щодо не виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, які виразилися, зокрема, у не піклуванні про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, ОСОБА_2 належними та допустимими доказами не спростовані, в той час, як останній заявлені позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнав та не заперечував проти їх задоволення, як у 2017 році при складенні нотаріально посвідченої заяви про це, так і у 2018 році після отримання даного позову.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, неналежна поведінка відповідача щодо участі в вихованні, утриманні, забезпеченні належних та безпечних умов життя дитини мала місце протягом тривалого періоду часу та триває по даний час.

Враховуючи викладене, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав.

Розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з чим, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Керуючись ст.ст. 121, 150, 155, 164 СК України, ст.ст.8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3, ст.ст. 4, 5, 247 ч.2, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа: Служба у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району, задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина Республіки Білорусь, уродженця с. Старі Прянички Климовичского району Могильовської області Республіки Білорусь, ідентифікаційний НОМЕР_3, зареєстрованого у АДРЕСА_1, батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина Республіки Білорусь, уродженця с. Старі Прянички Климовичського району Могильовської області Республіки Білорусь, ідентифікаційний НОМЕР_3, зареєстрованого у АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, судовий збір у розмірі 704,80 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцять днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Л.Г. Шатілова