Провадження № 2/761/2266/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Припутневич В.І.,

Грицик В.Л.,

за участі:

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про припинення поруки, -

В С Т А Н О В И В:

14 вересня 2017 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: визнати припиненою з 16.11.2012 року поруку за Договором поруки №734-07-МКП від 23.11.2007 року, укладеним між ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2

Вимоги обгрунтовані тим, що 22.11.2007 року між ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5 був укладений Кредитний договір №734-07-МК.

З метою забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за вказаним договором, між ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

Порука на думку позивача є припиненою на підставі ч.4 ст.559 ЦК України так як не встановлено строк поруки.

В договорі чітко встановлений строк повернення кредиту - 15.11.2012 року, тобто з 16.11.2012 року Банк мав пред'явити вимогу позивачу як поручителю до 04.04.2013 року - протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення заявлених вимог так як вони не обґрунтовані, оскільки банк скористався своїм правом та звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, а тому для припинення поруки відсутні законом передбачені підстави.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши думку позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 22.11.2007 року ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5 уклали Кредитний договір №734-07-МК за умовами якого ОСОБА_5 отримав кредит в сумі 70 000,00 грн. зі сплатою 17,00% річних строком користування до 15.11.2012 року.

23 листопада 2007 року між ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є відповідач) та ОСОБА_2 (далі - Поручитель) був укладений Договір поруки №734-07-МКП.

За умовами зазначеного договору, Поручитель поручився перед Кредитором за належне виконання ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань, що витікають з Кредитного договору №734-07-МК від 22.11.2007 року в тому числі повернути кредит в сумі 70 000,00 грн., сплатити відсотки за користування коштами в розмірі 17,00% річних.

Умовами Договору поруки передбачено, що Позичальник і Поручитель відповідають як солідарні боржники.

Пунктом 5.1 Договору поруки передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого ним зобов'язання. Порука припиняється, якщо Кредитор на протязі шести місяців з дня настання строку виконання зобов'язання по Кредитному договору не пред'явив вимоги до Поручителя.

16 жовтня 2008 року ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» направило позичальнику ОСОБА_5 досудову вимогу в якій вимагали сплатити строкову заборгованість протягом десяти днів.

Крім того, 22.06.2009 року ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» направив позивачу, як поручителю лист-претензію в якому просив достроково повернути в повному обсязі отримані кредитні кошти, проценти, щомісячні комісійні винагороди та неустойки протягом трьох банківських днів з моменту отримання листа.

Крім того в судовому засіданні встановлено, що ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором та рішенням Авдіївського міського суду Донецької області від 05.02.2010 року (справа №2-62/2010) стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №734-07-МК від 22.11.2007 року у сумі 61 795,74 грн., нараховані та несплачені проценти у сумі 3 213,48 грн., пеню у сумі 33 258,23 грн. та судові витрати.

З рішення суду вбачається, що ОСОБА_2 разом з ОСОБА_5 були присутні в судовому засіданні та позовні вимоги не визнали. ОСОБА_2 в судовому засіданні як вбачається зазначав, що порука припинилась, оскільки відповідач не пред'явив до нього вимог протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов'язання.

Крім того судом встановлено, що доводи відповідача ОСОБА_2 щодо невизнання позову не грунтуються на законі, оскільки позивач звернувся до відповідачів з вимогою про дострокове погашення кредиту у період дії загального зобов'язання, тобто до настання 15 листопада 2012 року (кінцевий термін повернення кредиту).

Так як зазначені обставини встановлені рішенням суду, тому на підставі положень ч.4 ст.82 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Стаття 559 ЦК України передбачає підстави припинення поруки.

Відповідно до ч. 4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, договором поруки визначено, що договір поруки припиняється, якщо Кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов'язань по Кредитному договору не пред'явив вимог до Поручителя.

Водночас як встановлено судом, до закінчення строку виконання основного зобов'язання Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що в судовому засіданні не встановлено, що порука припинилась, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про припинення поруки відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 07 грудня 2018 року

Суддя: Н.Г.Притула