Провадження № 2/127/4471/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Ан О.В.,

за участю секретаря Мельника А.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути на її користь з ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов мотивований тим, що сторони зареєстрували шлюб в період якого у них народилась донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає разом із матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідач не надає допомоги на утримання своєї доньки, внаслідок чого позивач вимушена була звернутись до суду з даним позовом.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві просила суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, погодився сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також вказав, що на його утриманні інших малолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї немає.

Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 19.02.2012 року сторони зареєстрували шлюб в період якого у них народилась донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (на 4, 5 а.с.).

Малолітня дитина проживає разом із матір'ю та перебуває на її утриманні (на 11 а.с.).

Відповідач у свою чергу не надає позивачеві допомоги по утриманню їхньої спільної доньки.

До правовідносин, які виникли, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України щодо обовязку батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України передбачено обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів на дитину суд розглядає справу на підставі доказів, поданих учасниками справи.

З врахуванням вищенаведеного та з урахуванням рівності обовязку батьків в утриманні своєї дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину підлягають до часткового задоволення, стягуючи з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При розподілі судових витрат суд керується ст. 141 ЦПК України відповідно до якої з відповідача підлягає до стягнення на користь держави 704,80 гривень судового збору, так як позивач була звільнена від його сплати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 79, 81, 89, 141, 206, 244, 263, 273, 430 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в розпорядження ОСОБА_1, щомісячно аліменти на утримання дитини доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від 16.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 704,80 грн (сімсот чотири гривні) 80 коп. судового збору в дохід держави.

Рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 08.11.2018 року.

Позивач ОСОБА_1, адреса: м. Вінниця, вул. Шевченка, 31/21, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_2, адреса: м. Вінниця, вул. Шевченка, 31/21, РНОКПП НОМЕР_2.

Суддя: