КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/5729/17 Головуючий у 1 інстанції: Галась І.А.
Провадження № 22-ц/824/141/2018 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 березня 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа: ОСОБА_3, про визнання договору недійсним,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Зазначило, що 16 грудня 2005 року між АКБ «Райффайзен банк Україна», правонаступником якого воно є, та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № ML-008/085/2005. За умовами договору ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 69 848,34 доларів США із встановленням фіксованої відсоткової ставки 11,00%, зобов'язалася належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, визначені договором. В забезпечення виконання ОСОБА_3 кредитних зобов'язань 11 березня 2010 року між банком і ОСОБА_2 був укладений договір поруки № SR-008/085/2005. Посилаючись на те, що ОСОБА_3 неналежним чином виконувала зобов'язання, позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в сумі 64 876,04 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12 квітня 2017 року еквівалентно 1 744 762,27 грн., з яких: 51 339,29 доларів США - сума заборгованості за кредитом, 13 536,75 доларів США - сума заборгованості по відсоткам.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ОТП Банк», третя особа: ОСОБА_3, про визнання договорів недійсними. Зазначив, що ПАТ «ОТП Банк» не виконало своє зобов'язання щодо надання кредиту і ОСОБА_3 не отримувала кредит і жодного разу не здійснила сплату кредиту у добровільний спосіб. Додаткові договори № 2 від 11 березня 2010 року, № 3 від 11 березня 2010 року та № 2 від 05 травня 2014 року до кредитного договору № ML-008/085/200 були укладені після розірвання банком кредитного договору та реалізації свого права на дострокове стягнення заборгованості. Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив визнати недійсними вказані додаткові договори.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16 березня 2018 року позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року в розмірі 64874,04 доларів США, що за курсом Національного Банку України на день винесення рішення становить 1704293,57 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» судовий збір в розмірі 12782,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» судовий збір в розмірі 12782,20 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання договорів недійсними відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «ОТП Банк», застосувати до кредитного договору № ML-008/085/200 наслідки спливу позовної давності та визнати недійсними додатковий договір №2 від 11 березня 2010 року, додатковий договір № 3 (з додатком №1) від 11 березня 2010 року та додатковий договір № 2 (з додатком №1) від 05 травня 2014 року до кредитного договору № ML-008/085/200. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що наданий банком дублікат валютного меморіального ордеру №1 від 16 грудня 2005 року містить ознаки підробки, оскільки містить логотип правонаступника - ОТП і не є фотокопією оригіналу. Платником та одержувачем за наданим банком дублікатом є ОСОБА_3, але вона не підписувала такий меморіальний ордер, а тому не санкціонувала транзакцію з перерахування коштів банком з позичкового рахунку НОМЕР_3 на поточний рахунок НОМЕР_4. Суд помилково провів ототожнення позичкового рахунку НОМЕР_3 та поточного рахунку НОМЕР_4 та вважав встановленим факт здійснення позичальником платежів на погашення кредиту. При розрахунку строків позовної давності судом не враховано, що вони різні для основного позичальника та поручителя. Кредитним договором передбачено сплату у вигляді окремих щомісячних платежів, але не досліджено до яких платежів можуть бути застосовані строки позовної давності.

В апеляційній інстанції ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник ПАТ &qu;f;ОТП Банк&quTi;, ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи уїхвідсутність.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 16 грудня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № ML-008/085/2005, до якого вносилися зміни та доповнення згідно з додатковим договором №1 від 15 січня 2009 року, додатковим договором №2 від 11 березня 2010 року, додатковим договором №3 від 11 березня 2010 року, додатковим договором №2 від 05 травня 2014 року. За умовами договору ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 69 848,34 доларів США строком до 16 грудня 2020 року із встановленням фіксованої процентної ставки 11,00% річних, на період з 05 травня 2014 року до 30 вересня 2014 року (включно) для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 8,36% річних.

В забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором № ML-008/085/2005 11 березня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № SRML-008/085/2005, до якого внесені зміни згідно з додатковим договором №2 від 05 травня 2014 року (т.1, а.с.34-37).

Відповідно до наданих ПАТ «ОТП Банк» розрахунків ОСОБА_3 неналежним чином виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 12 квітня 2017 року становить 64 876,04 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 51 339,29 грн., заборгованість за процентами - 13 536,75 грн.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання договорів недійсними, та задовольнив частково позов ПАТ «ОТП Банк». Суд стягнув солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року в розмірі 64874,04 доларів США, що за курсом Національного Банку України на день винесення рішення становить 1704293,57 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання на момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідачами за такими позовами мають бути інші сторони оспорюваного правочину, а якщо правочин пов'язаний із переходом права власності на майно - особи, які набули право власності на підставі такого правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 не є стороною кредитного договору № ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року та додаткових договорів до № 2 від 11 березня 2010 року, № 3 від 11 березня 2010 року та № 2 від 05 травня 2014 року. Він є поручителем.

Позичальник за кредитним договором ОСОБА_3 не порушує питання про визнання його недійним. Порушуючи питання про визнання недійсним двостороннього договору кредиту, ОСОБА_2 заявив вимоги лише до банку.

Також слід враховувати й те, що доводи ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_3 не отримувала грошові кошти за кредитним договором суперечать фактичним обставинам справи, а саме, укладання між сторонами кредитних правовідносин додаткових угод про внесення змін до діючого договору.

Відповідно до п. 1.7.2 кредитного договору № ML-008/085/2005 сторони визначили, що банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною/ними заявкою/ами позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом дебетування позичкового рахунку позичальника та перерахування кредитних коштів за реквізитами, вказаними в Кредитній/их заявці/ках позичальника. (т.1 а.с.12-33)

За наданою до суду випискою з поточного рахунку НОМЕР_4, 16 грудня 2005 року банком було перераховано ОСОБА_3 кредитні кошти в розмірі 69 848,34 доларів США, за період з 2005 по 2014 роки ОСОБА_3 вносились кошти на виконання умов кредитного договору. Останнє погашення відсотків по кредиту було здійснено 01 грудня 2014 року.

Виписка з поточного рахунку НОМЕР_4 містить відомості щодо опису здійснених операцій, зокрема зазначено, що ОСОБА_3 здійснювала поповнення поточного рахунку для погашення кредиту № ML-008/085/2005. (т.1 а.с.171-211)

У зв'язку з порушенням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, в лютому 2010 року банк звернувся до суду з позовом і ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05 березня 2010 року відкрито провадження в справі за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором (т.1 а.с.117-121).

У зв'язку з цим 11 березня 2010 року між банком та ОСОБА_3 було укладено додатковий договір №3, п. 2.3 якого сторони домовились в строк до 16 березня 2010 року провести реструктуризацію боргових зобов'язань шляхом зміни строків та розмірів погашення простроченого кредиту, прострочених процентів, що виникли в період з 17 серпня 2009 року по 16 лютого 2010 року (т.1 а.с.21-23)

ОСОБА_3 визнала наявний борг. У зв'язку з проведенням реструктуризації боргових зобов'язань ПАТ «ОТП Банк» подало до суду клопотання про залишення позову без розгляду. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 29 березня 2010 року позовну заяву ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду (т.1 а.с.215)

Вказані обставини спростовують доводи ОСОБА_2, що ОСОБА_3 не отримувала кредит за договором.

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_2 на те, що банком кредитний договір був достроково розірваний.

Відповідно до п. 1.9.3 кредитного договору №ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року, сторони погодили, що у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань понад 38 календарних днів банк має право в односторонньому порядку розірвати цей договір, шляхом відправлення на поштову адресу позичальника відповідного листа. Цей договір вважається розірваним з моменту відправлення на поштову адресу позичальника відповідного листа. (т.1 а.с.13-16)

Зважаючи на те, що між банком та ОСОБА_3 були погоджені і внесені зміни, доповнення до кредитного договору №ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року шляхом укладення додаткового договору № 1 від 15 січня 2009 року, додаткового договору № 2 від 11 березня 2010 року, додаткового договору № 3 від 11 березня 2010 року та додаткового договору № 2 від 05 травня 2014 року, і матеріали справи не містять доказів направлення банком на адресу позичальника листа щодо розірвання вказаного кредитного договору.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта на те, що вимоги про стягнення заборгованості були заявлені зі спливом позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України визначено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За умовами кредитного договору №ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року, додатковими договорами до нього, повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів мала здійснюватись шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів у розмірі, строки та з періодичністю, що визначені у графіку платежів, який є невід'ємною частиною цього додаткового договору та шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок.

Відповідно до наданих банком документів у період з січня 2006 року до 06 листопада 2014 року ОСОБА_3 вносила кошти на поповнення поточного рахунку НОМЕР_4, у тому числі для погашення кредиту.

05 травня 2014 року до кредитного договору №ML-008/085/2005 між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено додатковий договір №2.

З огляду на положення ч. 1 ст. 264 ЦК України такі дії ОСОБА_3 свідчать про визнання нею боргу та є підставою для висновку про переривання перебігу позовної давності

З позовом до суду про стягнення заборгованості ПАТ «ОТП Банк» звернулося 26 квітня 2017 року, тобто в межах загального строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України (т.1 а.с.1-49).

Враховуючи викладене, суду першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором № ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року.

Разом з тим, суд не визначився з межами відповідальності поручителя ОСОБА_2

Відповідно до положень ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Статтею 559 ЦК України визначено підстави припинення поруки.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем) (постанови Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14, від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2056цс15, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Відповідно, якщо кредитним договором установлено обов'язок повернення кредиту та сплати процентів шляхом внесення періодичних платежів, при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості з поручителя підлягає стягненню заборгованість за кредитом та процентами, строк погашення якої настав за шість місяців до звернення до суду, а також та, яка заявлена до стягнення достроково, якщо інший строк не передбачений договором поруки.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів мала здійснюватись шляхом сплати ОСОБА_3 ануїтетних платежів у розмірі, строки та з періодичністю, що визначені у графіку платежів, тому з часу несплати кожного з платежів починається обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

Відповідно до пункту 2.3 додаткового договору №2 від 05 травня 2014 року, сторони домовились в строк до 05 травня 2014 року провести реструктуризацію боргових зобов'язань шляхом:

- зміни строків та розмірів погашення простроченого кредиту в сумі 874,97 доларів США, прострочених процентів в сумі 919,59 доларів США та процентів нарахованих на прострочений кредит в сумі 13,44 доларів США, що виникли в період з 01 березня 2014 року по 01 квітня 2014 року;

- відновлення нарахування процентів за весь період припинення нарахування процентів, якщо банком раніше було застосовано таке право.

Відповідно до пункту 2.3.1. додаткового договору №2 від 05 травня 2014 року, сторони визначили, що нові строки погашення прострочених платежів та їх розмір визначаються в графіку платежів.

Додатком №1 до вказаного додаткового договору викладено графік платежів в новій редакції (п. 2.1.3 додаткового договору №2 від 05 травня 2014 року).

За період з 01 грудня 2016 року і до 26 квітня 2017 року боржник мала сплатити банку 39580,55 доларів США на погашення кредитної заборгованості, з яких: 37862,64 доларів США на погашення кредитної заборгованості за тілом кредиту і 1717,91 доларів США заборгованості за процентами, за графіком цих платежів, що був оформлений додатком до вищевказаного додаткового договору №2 від 05 травня 2014 року.

Відтак, за зобов'язаннями погашення кредитної заборгованості за період з 01 грудня 2016 року і до 26 квітня 2017 року на суму 39580,55 доларів США відповідальність боржника ОСОБА_3 і поручителя ОСОБА_2 є солідарною. На ОСОБА_3 має бути покладений обов'язок сплатити решту заборгованості, яка станом на 12 квітня 2017 року склала 25295,49 доларів США (64876,04 доларів США - 39580,55 доларів США), з яких: 13476,65 доларів США (51339,29 долари США - 37862,64 долари США) за тілом кредиту та 11818,84 доларів США (13536,75 долари США - 1717,91 долари США) за процентами.

За таких обставин оскаржуване рішення районного суду підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» з ухваленням нового судового рішення в цій частині. В частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. Відповідно, рішення суду підлягає також скасуванню в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог з ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню18189,14 грн., з ОСОБА_2 - 7982,29 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 березня 2018 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованостіта в частині вирішення питання про розподіл судових витрат та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк»заборгованість за кредитним договором № ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року в розмірі 25295доларів 49 центів США, з яких:

- 13476доларів 65 центів США заборгованості за тілом кредиту;

- 11818доларів 84 центів США заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом.

Стягнути солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року в розмірі 39580 доларів 55 центів США, з яких:

- 37862долари 64 центів США заборгованості за тілом кредиту;

- 1717доларів 91 цент США заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом.

В іншій частині вимог Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» 18189грн. 14 коп. судового збору.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» 7982 грн. 29 коп. судового збору.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 березня 2018 року залишити без змін.

Дані про учасників справи:

Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»: місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Жилянська, 43, ;

ОСОБА_3, дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1., місце проживання: 02097, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1,

ОСОБА_2, дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2., місце проживання: 02097, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Українець Л.Д.