Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

20 листопада 2018 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Борцової А.А.,

за участю секретаря - Заіки А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою власністю, вказуючи, що вона з 26.10.1991 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який розірвано 23.04.2008 року. У шлюбі з відповідачем народився син, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Також під час перебування у шлюбі з відповідачем, 23.10.2001 року, нею на підставі одноособово укладеного договору купівлі-продажу квартири, була придбана у власність спірна квартира АДРЕСА_1. В той час з відповідачем вже фактично не проживали разом в розумінні однієї сім'ї, а тому вона придбала спірну квартиру для свого проживання та проживання на той час її малолітнього сина. При цьому спірна квартира була придбана нею за кошти в розмірі 5000,00 грн., які належали їй особисто, тобто які їй подарував 22.10.2001 року її батько ОСОБА_4, а відповідач будь-яких належних йому коштів на придбання спірної квартири не витрачав. Вона була єдиним покупцем зазначеного спірного нерухомого майна, оскільки саме вона сплатила вартість нерухомого майна його продавцю за особисто належні їй власні кошти, відповідач ніякої участі в придбанні спірної квартири за договором - не приймав, а тому не може вважатися його власником разом з нею. На підставі ст.ст. 11, 16 ЦК України, ст. 24 КпШС України, ст. 57 СК України, просить визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1

Позивачка в судове засідання не з'явилась, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить покласти на неї судові витрати по справі. (а.с. 30).

Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмову заяву, відповідно до якої зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить справу розглядати без його участі. (а.с. 25)

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам.

Так, факт перебування позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 з 26.10.1991 року у зареєстрованому шлюбі підтверджено копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 (а.с. 7).

Факт розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 23 квітня 2008 року, підтверджено копією свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_4. (а.с. 8)

Факт придбання 23.10.2001 року, під час перебування у шлюбі, позивачкою квартири АДРЕСА_1 за 5000,00 грн., підтверджено договором купівлі-продажу квартири, що посвідчений Канюгою О.В., державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори (а.с. 9).

Факт реєстрації позивачки ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1, підтверджується довідкою № 7364, що видана 22.08.2018 року відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (а.с. 10) Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, яка діяла на час виникнення між сторонами спірних правовідносин та придбання позивачкою квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

За вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припинення шлюбу, власністю кожного з них.

Таким чином, вказані норми встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу та майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але під час їх роздільного проживання за кошти, які належали їй (йому) особисто, є особистою приватною власністю кожного з них.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи вказані норми та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане, тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Такі правові висновки містять постанови пленуму Верховного суду України від 05.04.2017 року у справі № 6-399цс17, та від 07.09.2016 року у справі № 6-801цс16.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2. з 26.10.1991 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 23.04.2008 року, під час перебування в шлюбі, 23.10.2001 року подружжям була придбана спірна квартира за АДРЕСА_1 вартістю 5000,00 грн., право власності на яку зареєстровано за позивачкою ОСОБА_1, джерелом придбання вказаної квартири були особисті кошти позивачки ОСОБА_1, що відповідачем не заперечується, позов останнім визнано в повному обсязі, що не суперечить обставинам справи та закону, тому позов підлягає задоволенню, а за позивачкою слід визнати право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. слід віднести на рахунок позивачки згідно її заяви.

На підставі ст.ст. 57, 60 Сімейного Кодексу України і керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 206, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, яка народилась в с.Красноіванівка П'ятихатського району Дніпропетровської області, зареєстрована АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, який народився в с.Саксагань П'ятихатського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в АДРЕСА_2, і/н НОМЕР_2) на квартиру АДРЕСА_1.

Судові витрати у справі покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий - суддя: підпис А.А.Борцова