Справа № 315/1435/18
Номер провадження № 2-о/315/95/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року Гуляйпільський районний суд Запорізької області

у складі головуючого: судді Яроша С.О.

при секретарі: Суховій С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Гуляйполе Запорізької області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Гуляйпільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, про встановлення факту смерті, -

В С Т А Н О В И В:

24.10.2018 року до суду звернувся представник заявника ОСОБА_2 з заявою про встановлення факту смерті.

В заяві заявник посилався на те, що 29.11.2015 року у м. Донецьк Кіровського району Донецької області помер ОСОБА_3, причина смерті: по старості, останній похований на непідконтрольній державній владі України території в м. Донецьк Донецької області, факт його смерті підтверджується копією свідоцтва про смерть серії ДНР № 112106 від 28.08.2018 року, він є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 від 21.02.2003 року, 31.08.2018 року йому відмовлено у реєстрації смерті з посиланням на те, що не надано документа, передбаченого законом для реєстрації смерті в органах державного РАЦСу, прохає встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 29.11.2015 року в м. Донецьк Кіровського району Донецької області.

В судове засідання заявник, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з явився, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не надав.

Представник заявника ОСОБА_2 заяву підтримала, прохала задовольнити, суду пояснивши, що 29.11.2015 року у м. Донецьк Кіровського району Донецької області помер ОСОБА_3, причина смерті: по старості, останній похований на непідконтрольній державній владі України території в м. Донецьк Донецької області, факт його смерті підтверджується копією свідоцтва про смерть серії ДНР № 112106 від 28.08.2018 року, заявник є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 від 21.02.2003 року, 31.08.2018 року заявнику відмовлено у реєстрації смерті з посиланням на те, що не надано документа, передбаченого законом для реєстрації смерті в органах державного РАЦСу, прохає встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 29.11.2015 року в м. Донецьк Кіровського району Донецької області.

Представник заінтересованої особи: Гуляйпільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у відсутність свого представника не надав.

Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об`єктивному, безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини:

08.11.1928 року в м. Донецьк Донецької області народився ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть та копією паспорта громадянина України.

21.02.2003 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким на випадок своєї смерті заповів заявнику земельну частку (пай), яка перебуває в колективній власності ТОВ Перемога розміром 8,31 в умовних кадастрових гектарах, належну йому на праві власності, що підтверджується копією заповіту.

29.11.2015 року у м. Донецьк Кіровський район Донецької області Україна помер ОСОБА_3, причина смерті: по старості, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

31.08.2018 року Гуляйпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті з підстави ненадання документа, передбаченого законом для реєстрації смерті в органах державного РАЦСу.

Суд, задовольняючи заяву, виходить з наступного:

Відповідно до ч.2 п.5 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.1 п.8 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Так як заявник не є особою, яка передбачена ч.1 ст.317 ЦПК України, то справа розглядається в загальному порядку, без застосування вимог ст.317 ЦПК України.

Судом встановлено, що до суду звернувся заявник, який є спадкоємцем за заповітом спадкодавця, з заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, а саме в м. Донецьк Донецької області, яке відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 року Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, так як йому відмовлено у державній реєстрації смерті спадкодавця з підстави ненадання документа, передбаченого законом для реєстрації смерті в органах державного РАЦСу.

Суд вважає, що факт того, що ОСОБА_3, який народився 08.11.1928 року в м. Донецьк Донецької області, громадянин України, помер 29.11.2015 року Україна Донецьк Кіровський район Донецької області, причина смерті: по старості, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні і підтверджується побічно копією свідоцтва про смерть серії ДНР № 112106 від 28.08.2018 року.

Суд при встановленні факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, керується розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 року Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення відповідно до якого м. Донецьк Донецької області віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до ст.14 глави 4 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

А тому суд при оцінці доказів бере до уваги практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так суд при розгляді даної справи враховує висновки Європейського суду з прав людини, які зроблені у справах проти Туреччини, зокрема у справі Loizidou v Turkey, а також у справі Cyprus v Turkey, а також проти Молдови та Росії, зокрема у справі Mozer v Republic of Moldova and Russia, Haseu and Others v Moldova and Russia, де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у наданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого намібійського винятку, який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи намібійський виняток у справі Кіпр проти Туреччини Європейський суд з прав людини зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади, протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це б становило позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належить.

Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та немайнових особистих прав заявника суд виходить з дотримання вимог ч.1 ст.294 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин, на які заявник посилався як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на окупованій території.

Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Встановлення даного факту породжує правові наслідки, а саме відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України внаслідок смерті відкривається спадщина після померлого, що надає заявнику право на спадкування за заповітом, а тому даний факт є фактом, що має юридичне значення.

А тому заява підлягає задоволенню, як така, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та перевірена наданими суду доказами.

Відповідно до п.21 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у звязку із тимчасовою окупацією території України, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України.

Так як дана справа є справою за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, яка подана у звязку з тимчасовою окупацією території України, то заявник відповідно до п.21 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору в суді першої інстанції.

А тому заява підлягає задоволенню як така, що ґрунтується на законі та обставинах, встановлених судом під час перевірки їх належними, достовірними та допустимими доказами.

Керуючись ст.ст. 3-5, 8-11, 89, 260-263, 272, 293, 294, 315, 316, 318, 319 ЦПК України, ст.ст. 1220, 1268 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_3, який народився 08.11.1928 року в м. Донецьк Донецької області, громадянин України, зареєстрований за адресою: Україна АДРЕСА_1, помер 29.11.2015 року Україна Донецька область м. Донецьк Кіровський район, причина смерті: по старості.

Повний текст рішення буде складений 08.11.2018 року.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: Ярош С.О.