Справа № 209/3405/17
Провадження № 2/209/306/18
30 березня 2018 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Байбари Г.А.,
при секретарі Герасимчук І.О.,
за участі позивача ОСОБА_1,
третьої особи ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Камянське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради, про захист права власності та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.
В обґрунтування позову зазначив, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2. Вони мають дочку відповідача ОСОБА_3 (дівоче прізвище ОСОБА_2) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Він та дружина є власниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яку вони набули на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 31 липня 2001 року. Квартира складається із двох житлових кімнат, загальною площею 49,2 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м. Після придбання квартири вони з дружиною та дочка вселилися у спірну квартиру та зареєструвалися в ній. Після народження сина ОСОБА_6, він також був зареєстрований у вказаній квартирі. У 2013 році відповідач, після отримання паспорту, забравши всі свої особисті речі та документи, залишила спірну квартиру, виїхавши до м. Запоріжжя, де працевлаштувалася та стала проживати. У 2015 році відповідач зареєструвала шлюб, створила свою власну сімю і майже припинила спілкування з ним та дружиною. Більше вона до спірної квартири не поверталася і не проживала в ній. Ніяких перешкод у проживанні ні він, ні його дружина, відповідачу не чинили. У 2017 році, коли вони їздили до дочки у Запоріжжя, вони просили її знятися з реєстраційного обліку по квартирі, оскільки їм складно оплачувати комунальні послуги по високим тарифам через її реєстрацію. Проте дочка в категоричній формі відмовилася знятися з реєстраційного обліку та оплачувати свою частку комунальних послуг. Факт непроживання відповідача у спірній квартирі підтверджується актом про непроживання. Посилаючись на ст. 391, 405 ЦК України, вважають, що відповідач втратила право користування квартирою, як член сімї власника житла.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила та не подала відзив на позовну заяву.
Представник третьої особи - Відділу реєстрації (зняття з реєстрації) місяця проживання фізичної особи адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради в судове засідання не зявився. Від заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради, голови адміністрації ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника.
Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 211, п.1 ч.3 ст. 223, ч.1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у судовому засіданні за відсутності представника третьої особи та відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.
Позивач ОСОБА_1 у вступному слові стисло виклав зміст та підстави своїх позовних вимог щодо предмету позову та надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Крім того, допитаний як свідок згідно ст. 92 ЦПК України, надав показання про те, що ОСОБА_3 є його дочкою, яка зареєстрована у належній йому на праві власності квартирі за адресою: АДРЕСА_2. У квартирі також зареєстрований він, його дружина ОСОБА_2 а їх син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. У 2013 році дочка залишила спірну квартиру та виїхала до м. Дніпро, де мешкала та працювала. В 2015 році вона переїхала до м. Запоріжжя, але де вона працює і за якою адресою проживає, йому невідомо. Відповідач з ними не спілкується. В 2017 році вона зареєструвала шлюб, але на весіллі вони з дружиною не були. У 2017 році вони з дружиною та сином їздили до сватів у м. Запоріжжя. Дочка інколи зявлялася у сватів, але мешкає з чоловіком у орендованій квартирі. Вони просили її знятися з реєстрації по спірній квартирі, але дочка відмовилася. Через реєстрацію дочки у квартирі вони не можуть оформити житлову субсидію, бо дочка не надає документів про свої доходи. ЇЇ речі у квартирі відсутні.
Третя особа, яка бере участь на стороні позивача ОСОБА_2, у вступному слові стисло виклала зміст та підстави позовних вимог ОСОБА_1 щодо предмету позову та допитана як свідок згідно ст. 92 ЦПК України, надала показання про те, що право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано на її чоловіка - ОСОБА_1. Їх дочка ОСОБА_3 з ними у вказаній квартирі не мешкає з 2013 року, на телефонні дзвінки не відповідає. Оскільки дочка зареєстрована у спірній квартирі, вони вимушені в повному обсязі оплачувати комунальні послуги і не можуть оформити житлову субсидію. В теперішній час дочка мешкає у м. Запоріжжя зі своїм чоловіком, з яким зареєструвала шлюб у 2016 році. Вона приїздила до м. Камянське весною 2017 року, щоб замінити паспорт, але до них не заходила. З 2013 2014 років її речей у квартирі немає.
Вислухавши вступне слово позивача та третьої особи, пояснення свідка ОСОБА_8, встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 вересня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 10). Вони мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 12).
Згідно договору купівлі-продажу квартири, який 31 липня 2001 року був посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за № 1-1417, позивач ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 14).
Зазначена квартира складається із двох житлових кімнат, має загальну площу 49,2 кв.м., житлову площу 28,7 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на квартиру (а.с. 15-16).
Згідно акту про непроживання від 29 листопада 2017 року, що складений на підставі свідчень мешканців квартири № 103 (ОСОБА_10В.) та квартири № 100 (ОСОБА_11В.) будинку 47 по вул. Харківській в м. Камянське, та затверджений начальником юридичного відділу КП КМР «УКОЖФ» (а.с. 20), відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_4 з 2013 року.
В заявленому позові та в судовому засіданні позивач стверджував, що у 2013 році дочка забрала всі свої речі та документи та залишила спірну квартиру. Спочатку вона проживала у м. Дніпро, потім у м. Запоріжжя, де зареєструвала шлюб та змінила прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_3.
Крім показань позивача та третьої особи ОСОБА_2, які були допитані в судовому засіданні як свідки, факт непроживання відповідача в спірній квартирі з 2013 року до теперішнього часу підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 Ю,М., який надав показання про те, що між ним та позивачем склалися дружні стосунки. Позивач, його дружина ОСОБА_12 та їх менший син ОСОБА_6 проживають у ІНФОРМАЦІЯ_5. Він є хрещеним батьком ОСОБА_6. Йому відомо, що їх дочка ОСОБА_13 у 2013 році вступила до технічного училища, а потім пішла від батьків і більше до них не поверталася. Вона проживає разом із своїм чоловіком у м. Запоріжжя.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3, яка є членом сімї позивача ОСОБА_1, не проживає у спірній квартирі більше одного року, а саме з 2013 року, будь-які угоди між нею та власником квартири не укладалися.
Крім того, згідно наданих позивачем квитанцій (а.с. 22), він самостійно оплачує квартирну плату та комунальні послуги, що надаються до спірної квартири.
Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у випадку відсутності члена сімї без поважних причин понад одного року, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла чи законом .
У пункті 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року зазначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Суд вважає доведеним, що реєстрація відповідача за місцем знаходження квартири, істотно ущемляє права позивача, як власника, перешкоджає здійсненню прав по користуванню власністю. ОСОБА_1 не має можливості на свій розсуд розпорядитися належним йому нерухомим майном: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укласти інші не заборонені законом угоди. Через реєстрацію в квартирі відповідача, позивач також не може оформити житлову субсидію.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач, як член сімї власника житла, втратила право користування житловим приміщенням в належній позивачу на праві власності квартирі по в АДРЕСА_4.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом у спірній квартирі, є підставою для зняття її з реєстрації, що відноситься до компетенції Відділу реєстрації (зняття з реєстрації) фізичних осіб адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 280- 282 ЦПК України, суд
Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради, про захист права власності та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_5,
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 640,00 грн. сплаченого судового збору.
Повне судове рішення складено 08 квітня 2018 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач може оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення або позивачем та іншими учасниками справи апеляційної скарги, якщо заяву та апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Г.А. Байбара.