АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 609/759/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Костів Л.І.
Провадження № 22-ц/789/250/18 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючої - Хоми М.В.

суддів - Ткач О. І., Сташків Б. І.,

секретар - Романюк Х.Ю.

з участю ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області - Бойко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2017 року, ухвалене суддею Костів Л.І. у цивільній справі №609/759/15-ц за позовами ОСОБА_2 та третьої особи із самостійними вимогами - ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Шумської міської ради Тернопільської області, Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, Шумського районного управління юстиції в Тернопільській області про скасування рішення Шумської міської ради, державної реєстрації речового права на нерухоме майно, кадастрового номера земельної ділянки та запису у Поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом, в якому просив скасувати рішення п'ятдесят сьомої сесії шостого скликання Шумської міської ради №1671 від 3 липня 2015 року про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_4 Позов обгрунтовано тим, що вказане рішення є незаконним та необгрунтованим, оскільки значна частина розміру земельної ділянки, наданої ОСОБА_4, накладається на земельну ділянку, яка перебуває у його власності, та на якій ним побудовано господарські споруди, щодо яких у нього є право власності. Вказує, що він є власником земельної ділянки по місцю проживання у розмірі 0, 17 га і його право власності не припинене ні за яким рішенням.

У вересні 2015 року ОСОБА_2 подав заяву про збільшення позовних вимог та просив також скасувати державну реєстрацію речового права ОСОБА_4 на нерухоме майно - земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_1, що зареєстроване в Укрдержреєстрі речових прав 24 липня 2015 року №10544558. У зв"язку із збільшенням позовних вимог просив залучити у якості співвідповідачів відділ Держземагенства в Шумському районі Тернопільської області та реєстраційну службу Шумського районного управління юстиції.

В листопаді 2015 року третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_1 звернулась суд із позовом до ОСОБА_4, Шумської міської ради, відділу Держземагенства у Шумському районі Тернопільської області, Реєстраційної служби Шумського РУЮ Тернопільської області, в якому просила скасувати рішення п'ятдесят сьомої сесії шостого скликання Шумської міської ради №1671 від 3 липня 2015 року про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_4, скасувати державну реєстрацію речового права ОСОБА_4 на нерухоме майно - земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, а також скасувати кадастровий номер НОМЕР_1 земельної ділянки ОСОБА_4

В обґрунтування позовних вимог вказує, що належна їй земельна ділянка розташована поруч із земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Земельна ділянка ОСОБА_4 накладається на її земельну ділянку, про що свідчить надана 6.08.2015 року за вих.№19-1918-0,62-1773/2-15 інформація відділу Держземагенства у Шумському районі. Отже, рішення Шумської міської ради№1671 від 3 липня 2015 року про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_4 порушує права не лише ОСОБА_2, а також і її права. 17.08.2015 року відділ Держземагенства у Шумському районі надав їй інформацію про те, що на даний час особою, яка здійснює повноваження державного кадастрового реєстратора, вживаються заходи для виправлення технічної помилки, допущеної у відомостях Державного земельного кадастру. Однак, усунення помилки державним кадастровим реєстратором так і не проводилось, у зв'язку із чим порушено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку.

У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_2 та третя особа - ОСОБА_1 подали спільну заяву про уточнення позовних вимог, в якій позовні вимоги виклали у такій редакції:

визнати незаконним та скасувати рішення сесії Шумської міської ради Тернопільської області №1671 від 7 липня 2015 року "Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_4";

скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,10 га (кадастровий номер НОМЕР_1) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована по АДРЕСА_1;

скасувати у Поземельній книзі запис про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,10 га (кадастровий номер НОМЕР_1) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по АДРЕСА_1

та стягнути з відповідачів судові витрати, понесені на оплату судового збору та проведення земельно-технічної експертизи.

Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2017 року позови ОСОБА_2 та третьої особи - ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано рішення п"ятдесят восьмої сесії Шумської міської ради Тернопільської області шостого скликання №1671 від 7 липня 2015 року "Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_4".

У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Лановецького районного суду від 15 січня 2018 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Стягнуто із ОСОБА_4:

- на користь ОСОБА_1 2023 грн. 20 коп. сплачених судових витрат за проведення судової земельно-технічної експертизи №1047/16-22 від 31.07.2017 року та 243 грн. сплаченого судового збору;

на користь ОСОБА_2 1500 грн. сплачених судових витрат за проведення судової земельно-технічної експертизи №1047/16-22 від 31.07.2017 року;

Cтягнуто із Шумської міської ради на користь ОСОБА_1 243 грн. сплаченого судового збору.

Апеляційні скарги на рішення суду від 11 грудня 2017 року подали позивач ОСОБА_2, третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_4

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просять скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Зазначають, що судом не враховано, що земельна ділянка ОСОБА_4 як об"єкт нерухомості сформована неправильно, оскільки в її межах знаходиться частина іншої земельної ділянки, відповідно, неправильними є відомості про земельну ділянку, які внесені до Державного земельного кадастру. Технічна документація ОСОБА_4 не відповідає вимогам чинного законодавства та містить неправильно виготовлений кадастровий план земельної ділянки, з помилковим розташуванням поворотних точок меж земельної ділянки на межі із земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_1, однак на підставі цієї неправильно виготовленої технічної документації була здійснена державна реєстрація спірної земельної ділянки, тому така державна реєстрація підлягає до скасування. Суд має повноваження приймати рішення щодо виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку, а якщо земельна ділянка сформована неправильно - скасуванню підлягає запис у Поземельній книзі про земельну ділянку та державна реєстрація земельної ділянки. Суд не врахував, що позовна вимога про скасування державної реєстрації є похідною від позовної вимоги про скасування рішення сесії, яким спірну ділянку було передано у власність ОСОБА_4, а тому така вимога також повинна підлягати до задоволення. Відповідно до ч.2 ст. 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" наведено перелік підстав внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав, кожна з яких є самостійною підставою. Однією із таких підстав є скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію.

Крім цього, зазначають, що судом не вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог і постановити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про скасування рішення Шумської міської ради 31671 від 7 липня 2015 року, у решті рішення просить залишити без змін. Вказує, що висновок суду про передачу ОСОБА_4 частини земельної ділянки позивачів разом з частиною об"єкта нерухомості, що нібито належить ОСОБА_2, не відповідає фактичним обставинам справи і не враховує раніше встановлені у судовому порядку юридичні факти, які не потребують додаткового доказування. Межа між домоволодіннями ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проходить не по спірній ділянці, а через ділянку, яка має належати Шумській міській раді. Постановою Шумського районного суду від 16.03.2009 року, яка набрала законної сили, встановлено, що між земельними ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебуває земельна ділянка, яка відноситься до земель Шумської міської ради. Вказане також чітко висвітлено у рішеннях Шумського районного суду від 23.12.2013 року та Апеляційного суду від 27.02.2014 року, якими скасовано Державний акт на земельну ділянку ОСОБА_2 для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. У цій справі проводилася експертиза, яка встановила, що жодних накладок земельних ділянок немає, спільної межі між домоволодіннями немає. Висновок експерта №1047/16-22 від 31.07.2017 року суперечить наявним судовим рішенням з цього ж приводу між тими ж сторонами. Щодо права власності ОСОБА_2 на криницю зазначає, що даний об"єкт був збудований понад 26 років тому на земельній ділянці, що знаходилася поза межами генплану забудови ОСОБА_2, частина - на землі міської ради, а частина криниці і обмостки - на земельній ділянці ОСОБА_4 згідно генплану забудови 1989 року (що встановлено експертизою 2007 року). Дану криницю спільно побудували ОСОБА_4 та ОСОБА_2, що підтверджено судами двох інстанцій - рішенням Шумського районного суду від 27.10.2014 року та ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 26.12.2014 року. ОСОБА_2 належить 1/2 частина криниці.

ОСОБА_4 також подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Вказує, що ОСОБА_2 неодноразово звертався до судів різних інстанцій щодо оскарження її права на спірну земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1, площею 0.1 га, яку їй передано безоплатно у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. У задоволенні аналогічних вимог щодо однієї й тієї ж ділянки ОСОБА_2 відмовлено. Судами встановлено, що ОСОБА_2 належить лише 1/2 частина криниці, яка за своєю формою має 2 кришки - праворуч - для ОСОБА_4, ліворуч - для ОСОБА_2

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 зазначають про те, що згідно висновку експертизи, проведеної у 2017 році, є явне накладання земельної ділянки ОСОБА_4 як на криницю, так і на господарську будівлю, що перебуває у власності ОСОБА_2 Не зрозуміло, чому ОСОБА_4 посилається на експертизу 2007 року, яка призначалася в іншій справі із зовсім інших питань. Земельною ділянкою ОСОБА_2 користується з 1978 року і з того часу сплачує за неї земельний податок.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримали доводи своєї апеляційної скарги, окрім вимог щодо розподілу судових витрат, так як додатковим рішенням це питання вирішено, та заперечили проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_4

ОСОБА_4 підтримала доводи своєї апеляційної скарги та заперечила проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Представник Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області Бойко О.В. заперечила проти задоволення апеляційний скарг та пояснила, що шляхом вирішення ситуації з накладеннями земельних ділянок є внесення відповідних змін до документації із землеустрою у встановленому законом порядку. Щодо вимог позивача та третьої особи про скасування державної реєстрації земельної ділянки ОСОБА_4 пояснила, що технічно неможливо скасувати державну реєстрацію земельної ділянки (кадастровий номер) та запис у поземельній книзі на підставі рішення суду.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи та доводами апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід задовольнити.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено наступні обставини.

1. Щодо позивача ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_2, що стверджується Свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння, виданим Шумською міською радою 25 вересня 2003 року.

Відомості про право власності ОСОБА_2 на зазначений житловий будинок з господарськими будівлями занесені також до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, що підтверджується витягом із вказаного реєстру від 6.08.2015 року.

Рішенням №2 від 29 червня 2004 року Шумської міської ради ОСОБА_2 передано безкоштовно у власність земельну ділянку загальною площею 0.07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка рішенням від 22 квітня 1983 року виділялась йому у безстрокове користування для будівництва житлового будинку і господарських будівель, ширина ділянки 20 м, довжина - 35 м.

У подальшому, рішенням Шумської міської ради від 26.05.2011 року було внесено зміни до рішення 2004 року та передано позивачу у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування будинку площею 0, 10 га, на підставі якого він у 2012 році отримав Державний акт на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_2.

Однак Державний акт про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_2 та рішення від 26.05.2011 року, на підставі якого він виданий, скасоване рішенням Шумського районного суду від 23.12.2013 року, яке у цій частині не було змінене і вступило у законну силу.

Крім цього, позивач ОСОБА_2 також є власником земельної ділянки площею 0, 0700 га з кадастровим номером НОМЕР_3 для ведення особистого селянського господарства, яка надана йому рішенням Шумської міської ради від 7.10.2011 року №370, на підставі якого 3.10.2012 року ОСОБА_2 видано Державний акт про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4.

2. Щодо третьої особи ОСОБА_1

Третя особа ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0280 га з кадастровим номером НОМЕР_5 для ведення особистого селянського господарства, яка надана їй рішенням сесії Шумської міської ради №669 від 21.09.2012 року, на підставі якого 23.10.2012 року ОСОБА_1 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6. Згідно опису меж у Державному акті, зазначена земельна ділянка межує із земельною ділянкою ОСОБА_4 (від точки А до точки Г).

3. Щодо відповідачки ОСОБА_4

Відповідачка ОСОБА_4 є власником житлового будинку АДРЕСА_1, що стверджується Свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 28.12.2000 року.

ОСОБА_4 також є власником земельної ділянки площею 0, 0700 га з кадастровим номером НОМЕР_7 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_3, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 30.10.2014 року.

Рішенням Шумської міської ради №1671 від 3 липня 2015 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою Тернопільська область, АДРЕСА_1, площею 0,1000 га ОСОБА_4

На підставі вказаного рішення 24.07.2015 року ОСОБА_4 отримала Свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0, 1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

З висновку проведеної у даній справі земельно-технічної експертизи №1047/16-22 від 31.07.2017 року вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_5 (ОСОБА_1.) та НОМЕР_1 (ОСОБА_4.) накладаються, причиною накладення є допущена технічна помилка. Крім цього, земельна ділянка із кадастровим номером НОМЕР_1 (ОСОБА_4.) проходить по створу на середині криниці, однак згідно техпаспорту на жилий дім та витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер витягу 41878316, криниця належить до складу об"єктів нерухомого майна, яким вправі користуватися ОСОБА_2 Фактично криниця знаходиться на межі.

З матералів справи та пояснень сторін вбачається, що тривалий час між ними тривають спори щодо земельних ділянок як позивача, так і відповідачки, їх площ та меж, які неодноразово були предметом розгляду у судах.

Судовими рішеннями з приводу вирішення земельних спорів між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 встановлено ряд, фактів, які мають преюдиційне значення.

Зокрема, постановою Шумського районного суду від 16.03.2009 року, рішенням Шумського районного суду від 23.12.2013 року та ухвалою апеляційного суду від 17.02.2014 року встановлено, що між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_4 знаходилась земельна ділянка площею 301 кв.м., яка нікому із них не належала, а відносилась до земель Шумської міської ради.

Також у матеріалах справи наявний Акт обстеження технічного стану господарських будівель жителя АДРЕСА_3 ОСОБА_2 від 7.08.2006 року, із змісту якого вбачається, що господарські будівлі ОСОБА_2 побудовані на самовільно зайнятій земельній ділянці. Окрім іншого, ОСОБА_2 рекомендовано усунути перешкоди у користуванні криницею для ОСОБА_4 (а.с.67 матеріалів справи №609/759/15-ц).

Задовольняючи частково позовні вимоги та скасовуючи рішення Шумської міської ради №1671 від 3 липня 2015 року, суд прийшов до висновку, що вказане рішення порушує права позивача та третьої особи, оскільки ним надано у власність відповідачки частину земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 (площа накладення 15 кв.м.), а також накладається на 1/2 частину криниці, яка входить до складу належних ОСОБА_2 господарських споруд. Інших порушень прав позивача та третьої особи суд не вказав, з рішенням суду в цій частині позивач та третя особа погодились.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд зазначив, що для скасування державної реєстрації прав потрібно скасувати рішення державного реєстратора, на підставі якого проводилась реєстрація права власності, однак такої вимоги позивач та третя особа не заявляли, як і не оскаржували свідоцтва про право власності за землю відповідачки. Щодо відмови у задоволенні вимоги про скасування кадастрового номера судом зазначено, що кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Позовна вимога про скасування запису в Поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки до задоволення не підлягає, так як є похідною від вимог скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно та скасування кадастрового номера земельної ділянки, у задоволенні яких відмовлено.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та скасування рішення Шумської міської ради №1671 від 3 липня 2015 року, оскільки до висновку про порушення цим рішенням прав позивача та третьої особи суд прийшов внаслідок неповного з"ясування обставин справи, що є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо неповного з"ясування судом першої інстанції обставин справи про порушення прав позивача ОСОБА_2, колегія суддів зазначає наступне.

Вказуючи про порушення прав ОСОБА_2, яке полягає у накладенні земельної ділянки ОСОБА_4 на 1/2 частину криниці, власником якої позивач, суд першої інстанції не врахував, що станом на час прийняття оскаржуваного рішення Шумської міської ради №1671 від 3 липня 2015 року, державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на криницю як об"єкт нерухомості проведена не була.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, 1.08.2015 року о 09:43 год. зареєстровано право власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_2, при цьому криниця зазначена як складова частина об"єкта нерухомого майна.

Ця державна реєстрація була проведена уже після прийняття оскаржуваного рішення Шумської міської ради та після звернення ОСОБА_2 з даним позовом у суд, що мало місце 23.07.2015 року.

Слід врахувати, що ОСОБА_2 раніше, у 2003 році, згідно діючого на той час законодавства, уже була проведена державна реєстрація вказаного житлового будинку, він отримав Свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, яке видане Шумською міською радою на підставі рішення виконкому міської ради №293 від 25.09.2003 року. У Свідоцтві зазначено про те, що домоволодіння складається в цілому з 1 жилого будинку. В реєстраційному написі на документі про право власності зазначено про те, що домоволодіння складається з житлового будинку з господарськими будівлями, проте не конкретизовано, які саме господарські будівлі, криниця не вказана.

Однак, при державній реєстрації у 2015 року криниця уже окремо зазначена як складова частина об"єкта нерухомого майна, хоча при цьому зазначається, що підстава виникнення права власності - Свідоцтво про право власності від 25.09.2003 року, у якому відсутня вказівка про криницю.

Пояснення з цього приводу представника ОСОБА_2 про те, що ще у 2003 році було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на криницю, про що свідчить запис у технічному паспорті, складеному 25.09.2003 року, колегія суддів оцінює критично, так як запис у технічному паспорті не є правовстановлюючим документом.

Відповідно до п.1.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об"єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової полатики України від 24 травня 2001 року №17, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за №582/5773, інстукція визначає порядок та методику проведення технічної інвентаризації збудованих будинків, допоміжних будівель та споруд з метою визначення їх фактичної площі та об"єму; обстеження та оцінки технічного стану наявних об"єктів; установлення вартості об"єктів. Технічна інвентаризація проводиться перед прийняттям в есплуатацію завершених будівництвом об"єктів, перед проведенням державної реєстрації права власності на об"єкт нерухомого майна, або в інших випадках за бажанням замовника.

Матеріали технічної інвентаризації, за результатами якої складено технічний паспорт, не є належним і досатнім доказом виникнення в особи права власності на об"єкти, відображені у технічному паспорті.

Крім цього, у матеріалах справи відсутні відомості про те, що при внесенні запису про криницю до технічного паспорта з"ясовувалось питання, на чиїй земельній ділянці знаходиться криниця.

Як вбачається з вищевказаного Акту обстеження технічного стану господарських будівель жителя АДРЕСА_3 ОСОБА_2 від 7.08.2006 року, тобто після видачі останньому Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 25.09.2003 року, членами комісії у складі заступника голови райдержадміністрації, заступника Шумського міського голови, інспектора по земельних питаннях Шумської міської ради, начальника інспекції держархбудконтролю відділу містобудування, архітектури, індустрії будівельних матеріалів райдержадміністрації, спеціаліста відділу міських земель Шумського районного відділу земельних ресурсів за зверненням ОСОБА_4 було проведено обстеження господарських будівель ОСОБА_2

Вказаною комісією встановлено, що господарські будівлі ОСОБА_2 побудовані на самовільно зайнятій земельній ділянці. Окрім іншого, ОСОБА_2 рекомендовано усунути перешкоди у користуванні криницею для ОСОБА_4 (п.2.3 Акту).

Зазначений Акт затверджений головою Шумської районної державної адміністрації.

Отже, судом не встановлено, а ОСОБА_2 не доведено, що криниця збудована ним на наданій йому у 1983 році земельній ділянці площею 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

При цьому, занесені у 2015 році до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про належність на праві власності криниці ОСОБА_2, без вказівки про підставу такого внесення, не можуть слугувати беззаперечним доказом порушення його прав внаслідок надання ОСОБА_4 земельної ділянки, яка накладається на 1/2 частину криниці.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією.

Згідно ч.2 ст. 12 цього Закону, записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містять в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Отже, враховуючи, що відомості про належність на праві власності ОСОБА_2 криниці внесені у 2015 році до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі Свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Шумської міської ради від 25.09.2003 року, яке не містить вказівки про належність ОСОБА_2 криниці, тому колегія суддів на підставі ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" проіоритетними вважає відомості, зазначені у Свідоцтві про право власності ОСОБА_2 2003 року.

Оскільки не встановлено належність на праві власності ОСОБА_2 криниці та знаходження її на наданій йому у встановленому законом порядку земельній ділянці, в той час як порушення своїх прав рішенням Шумської міської ради №1671 від 3.07.2015 року він вбачає виключно у тому, що земельна ділянка ОСОБА_4 накладається на 1/2 частину належної йому на праві власності криниці, тому колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення його позовних вимог, так як його права вказаним рішенням не порушуються.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 108 ЗК України, у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовніші ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними.

Як встановлено у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції, криниця з часу її побудови за своєю формою дійсно має дві кришки - праворуч - для ОСОБА_4, ліворуч - для ОСОБА_2 Цього факту не заперечила ОСОБА_1 та пояснила, що дійсно криницею з часу її влаштування користувалися обидві сторони - її батько ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Але при цьому зазначила, що криниця збудована її батьком ОСОБА_2, який по добрій волі дозволив ОСОБА_4 користуватися цієї криницею, і саме цим пояснюється наявність доступу до криниці з обох боків - зі сторони земельної ділянки ОСОБА_4 та ділянки ОСОБА_2

Оскільки самі лише дані технічного паспорта, без інших доказів, не підтверджують, що криниця належить лише ОСОБА_2, в той же час пояснення сторін, в тому числі і дочки ОСОБА_2 - ОСОБА_1 та зовнішні ознаки криниці вказують на те, що вона перебувала у спільному користуванні, ОСОБА_4 не заперечує проти користування ОСОБА_2 криницею, тому колегія суддів не вбачає порушення прав ОСОБА_2 в тому, що межа земельної ділянки ОСОБА_4 проходить по середині криниці.

Інші зазначені ОСОБА_2 порушення його прав, про які він вказував у позовній заяві, зокрема, що він є власником земельної ділянки площею 0,17 га і його право власності не припинене ні за яким рішенням, значна частина земельної ділянки ОСОБА_4 заступає на земельну ділянку, яка перебуває у його власності, на якій побудовані господарські споруди, не знайшли свого підтвердження у суді першої інстанції.

Як зазначено вище, ОСОБА_2 є власником лише земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0700 га, а право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0.10 га скасоване рішенням Шумського районного суду від 23.12.2013 року, яке в цій частині залишене без змін рішеням суду апеляційної інстанції. Він є лише користувачем земельної ділянки площею 0,07 га для будівництва та обслуговування будинку. Однак, доказів про те, що земельна ділянка ОСОБА_4 заступає на земельну ділянку, яка надана ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування будинку та господарських будівель, у матеріалах справи немає.

Щодо порушення прав ОСОБА_1

Суд першої інстанції врахував, що порушення прав третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_1 полягає в накладенні земельної ділянки ОСОБА_4 на земельну ділянку ОСОБА_1, доказом чого є висновок експерта №1047/16-22 від 31.07.2017 року.

Із змісту цього висновку (по другому питанню) вбачається, що надана ОСОБА_4 згідно рішення Шумської міської ради №1671 від 3 липня 2015 року земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 накладається на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_5, яка належить ОСОБА_1 згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6 від 24.10.2012 року. Площа накладання становить 15 кв.м. Причиною виникнення даного накладання слугує неточність у прив"язці до пунктів державної геодезичної мережі, тобто через допущену технічну помилку.

Однак, ким саме допущена ця технічна помилка, чия земельна ділянка неточно прив"язана до пунктів державної геодезичної мережі, у висновку експерта не зазначено, і суд першої інстанції цього питання не з"ясував.

Допитаний у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції експерт ОСОБА_8, який здійснював експертне дослідження та готував експертний висновок №1047/16-22 від 31.07.2017 року, пояснив, що зазначена у висновку по другому питанню технічна помилка, яка є причиною виникнення накладання земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_1, є помилка у системі координат, допущена розробниками технічної документації при виготовленні Державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1

Тобто, накладення земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_1 площею 15 кв.м. виникло не з вини ОСОБА_4 чи Шумської міської ради, яка затвердила проект землеустрою ОСОБА_4, а причина саме у документації ОСОБА_1, яка вправі самостійно, без звернення у суд, усунути це накладення, звернувшись із відповідною заявою до уповноважених органів щодо уточнення та усунення помилки у системі координат, яка допущена розробниками її технічної документації при виготовленні Державного акту на право власності на земельну ділянку.

Окрім цього, сама ж ОСОБА_1 в позовній заяві зазначила про те, що за її зверненням 5.08.2015 року до відділу Держземагенства у Шумському районі з питання накладення земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_1 (власником якої є ОСОБА_4.) із земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_5 (власником якої є ОСОБА_1.)., їй було роз"яснено, що особою, яка здійснює повноваження кадастрового реєстратора, вживаються заходи для виправлення технічної помилки, допущеної у відомостях Державного земельного кадастру.

Така інформація відділу Держземагенства у Шумському районі повністю узгоджується із висновком експерта та його поясненнями у суді апеляційної інстанції щодо технічних причин накладення земельних ділянок третьої особи та відповідачки та додатково підтверджує відсутність порушень зі сторони ОСОБА_4

Також колегія суддів враховує, що дані Публічної кадастрової карти України, яка розміщена у відкритому доступі на офіційному веб-сайті Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, не містять вказівки щодо накладення (перетину) земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 (власником якої є ОСОБА_4.) із земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_5 (власником якої є ОСОБА_1.). Наявною є лише інформація про перетин із земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_2, яка була передана у власність ОСОБА_2, однак виданий йому Державний акт про право власності на цю земельну ділянку скасований рішенням Шумського районного суду від 23.12.2013 року, яке набрало законної сили. На даний час земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 не належить ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_1

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що внаслідок прийняття рішення Шумської міської ради від 3.07.2015 року №1671, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4, порушено права третьої особи ОСОБА_1

Відповідно до ст. ст. 2, 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб.

Оскільки не встановлено порушення прав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 внаслідок прийняття оскаржуваного ними рішення Шумської міської ради №1671 від 3.07.2015 року "Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_4.", тому відсутні підстави для його скасування та задоволення інших позовних вимог, які є похідними від вимоги про скасування вказаного рішення.

З врахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_1 про скасування рішення 58 сесії Шумської міської ради Тернопільської області шостого скликання №1671 від 3.07.2015 року "Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_4".

У решті рішення залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації земельної ділянки ОСОБА_4 та її речового права на земельну ділянку до задоволення не підлягають, так як вони є похідними від вимоги про скасування рішення Шумської міської ради, на підставі якого ОСОБА_4 набула право власності на земельну ділянку і в скасуванні якого відмовлено.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2017 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_1 про скасування рішення 58 сесії Шумської міської ради Тернопільської області шостого скликання №1671 від 3.07.2015 року "Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_4" - відмовити.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 березня 2018 року.

Головуюча - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області М.В. Хома