ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 646/1573/18

провадження № 22-ц/818/1630/18

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2018 року, постановлене під головуванням судді Янцовської Т.М. в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги; стягнути з відповідача судові витрати.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_2, що підтверджується копіями паспортів з адресою реєстрації місця проживання та довідкою про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області; у встановлений строк ОСОБА_2 не подала заяву про відмову від прийняття спадщини, тому вважається такою, що прийняла спадщину відповідно до ст. ст. 1268, 1270, 1273, 1296 ЦК України; зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України зобов'язана задовольнити вимоги кредитора в межах вартості майна, одержаного у спадщину, відповідач є спадкоємцем будинку, тому вартість майна, одержаного у спадок явно перевищує суму заборгованості.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, який виник за життя спадкодавця; матеріали справи не містять відомостей про майно, одержане відповідачем у спадщину після смерті ОСОБА_3, в межах вартості якого вони зобов'язані задовольнити вимоги кредитора - ПАТ КБ «Приватбанк»; сам лише факт спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент його смерті не свідчить про прийняття спадщини, оскільки відсутні докази наявності такого майна.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 18 жовтня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого, позичальник отримав кредит у розмірі 6500,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» складає між нею та банком договір.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та умовами виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_3 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданим відділом ДРАЦС по м. Харкову реєстраційної служби ХМУЮ ІНФОРМАЦІЯ_3 р., актовий запис № 11492, ОСОБА_3 померла.

З претензії ПАТ КБ «ПриватБанк» від 24 березня 2017 року вбачається, що позивачем направлено претензію кредитора до Першої харківської державної нотаріальної контори з метою виявлення спадкоємців після померлої ОСОБА_3 та включення кредиторської вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу.

Згідно з відповіді Першої харківської державної нотаріальної контори від 24 квітня 2017 року спадкоємці померлої ОСОБА_3 до Першої харківської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини або про видачу свідоцтва про право на спадщину не звертались.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Листом від 13 жовтня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу ОСОБА_2 направлено претензію ОСОБА_2 з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором, що укладений 18 жовтня 2012 року з ОСОБА_3

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.ч. 1, 2 ст.1223 ЦК України).

Коло спадкоємців за законом, черговість спадкування ними визначена ст. ст. 1258, 1261-1255 ЦК України.

Згідно ч.1 , ч.2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

За ст. ст. 1261, 1263, 1264, 1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімє'ю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Згідно зі статтею 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як роз'яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування).

За змістом статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Абзацом 2 пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу.

Матеріали справи свідчать про те, що 18 жовтня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого, позичальник отримав кредит у розмірі 6500,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3 померла.

24 березня 2017 року банк направив претензію кредитора до Першої харківської державної нотаріальної контори з метою виявлення спадкоємців після померлої ОСОБА_3 та включення кредиторської вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу.

Листом від 24 квітня 2017 року Перша Харківська нотаріальна контора повідомила, що претензію кредитора до спадкоємців ОСОБА_3 одержано 21 квітня 2017 року, вхідний № 771/01-16, зареєстровано в книзі обліку та реєстрації спадкових справ 21 квітня 2017 року за № 555, та долучено до матеріалів спадкової справи № 17/2015, у разі звернення спадкоємців ОСОБА_3 до нотаріальної контори текст претензії буде доведено до їх відома.(а.с. 38).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій паспортів, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 31-32). Проте даних проте, ким доводиться ОСОБА_2 ОСОБА_3 матеріали справи не містять, у зв'язку з чим неможливо встановити чи входить взагалі відповідачка до кола спадкоємців померлої ОСОБА_3.

Крім того в матеріалах справи відсутні відомості про те, що входило до складу спадкової маси після померлої ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тобто чи належала квартира в цілому чи частина квартири, в якій були зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві власності ОСОБА_3, і чи входить вона до складу спадщини, та прийнята спадкоємцем відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України, оскільки відмітка в паспорті з адресою реєстрації місця проживання та довідка про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області не є підтвердженням права власності ОСОБА_3 на вказану квартиру.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, на підставі яких можна встановити правовий статус житла, а саме, що квартира, в якій були зареєстровані та проживали померла ОСОБА_3 та ОСОБА_2, належала їй на праві власності та входила до складу спадщини після померлої ОСОБА_3

Таким чином, правовстановлюючих документів, на підтвердження того, хто є власником житла, в якому проживали ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2, суду не надано, тому факт наявності спадкового майна у боржника, а також те, що відповідачка є спадкоємцем померлої ОСОБА_3 є недоведеними.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки позивач не надав суду докази, що відповідачка є спадкоємцем боржника ОСОБА_3, і вартість спадкового майна є достатньою для задоволення вимог кредитора, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Такий висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повний текст судового рішення виготовлено 12.12.2018 року.