Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є.у.№ 334/4547/16 Головуючий у 1-й інстанції: Добрєв М.В.
Провадження № 22-ц/778/905/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Маловічко С.В

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Ващенко З.С

за участі: представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника - ОСОБА_6 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_8, про стягнення збитків

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_8, про стягнення збитків.

В обґрунтування позову зазначено, що 15.12.2015р. вона домовилася з ОСОБА_8 про продаж належних їй на праві власності квартири АДРЕСА_1 та житлового будинку АДРЕСА_3. Сторони встановили, що квартира буде продана за 38 000 доларів США, а будинок за 70 000 доларів США, загальна вартість нерухомості становила 108 000 доларів США. В цей же день позивач отримала від нього завдаток у розмірі 5 000 доларів США. Договір купівлі-продажу мав бути укладений не пізніше 15.01.2016р. Але до цієї дати договір купівлі-продажу не був укладений, тому що квартиру та будинок займає відповідач ОСОБА_3 всупереч рішенню Апеляційного суду Запорізької області від 03.12.2015р. про поділ майна, яким ці об»єкти нерухомості виділені у її власність. Строк для укладення договору був перенесений, але договір так і не був укладений через створені відповідачем перешкоди.

07.07.2016 р. ОСОБА_5 повернула ОСОБА_8 завдаток в подвійному розмірі у сумі 10 000 доларів США. Вважає, що у зв'язку з неправомірною поведінкою ОСОБА_3 їй було завдано збитків у розмірі 5 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 124 106, 43 грн., які просила стягнути з ОСОБА_9

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В апеляційній скарзі зазначила, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, помилково виходив із того, що 5000 $, отримані нею від ОСОБА_8, є авансом, а не завдатком, тому що між ними не було укладено договору в забезпечення якого виданий завдаток. Зазначила, що 15.12.2015р. між ОСОБА_5 і ОСОБА_8 був укладений договір про наміри, який містив волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору та домовленість щодо всіх істотних умов майбутньої купівлі-продажу вказаної вище нерухомості. Таким чином, вважає, що між нею та ОСОБА_8 в забезпечення договору про наміри був укладений саме правочин про завдаток.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3, - адвоката ОСОБА_4, який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.12.2015р. ОСОБА_5 домовилася із ОСОБА_8 про продаж належних їй на праві власності квартири АДРЕСА_1 та житлового будинку АДРЕСА_3. Сторони встановили, що квартира буде продана за 38 000,00 доларів США, а будинок за 70 000,00 доларів США, загальна вартість нерухомості становила 108 000,00 доларів США. Вказані правовідносини оформлені простим письмовим договором про наміри ( а.с. 97).

В цей же день позивач отримала від ОСОБА_8 завдаток у розмірі 5 000,00 доларів США, а договір купівлі-продажу мав бути укладений не пізніше 15.01.2016р., що підтверджується розпискою ОСОБА_5 від 15.12.2015р. (а.с.17).

14.01.2016р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду, якою встановлена інша дата укладення договорів купівлі-продажу - до 31.05.2016р. ( а.с. 62), але договори купівлі-продажу нерухомості так і не були укладені.

07.07.2016р. позивач ОСОБА_5 повернула ОСОБА_8 завдаток в подвійному розмірі у сумі 10 000,00 доларів США, що підтверджується розпискою останнього від 07.07.2016р. (а.с.18).

Відповідно до положень ч.ч. 1 - 3 ст. 22 ЦК України, визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За положеннями ст.ст. 570. 571 ЦК України внесення завдатку, як способу виконання зобов'язання, може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати із договору, укладеного між сторонами, яким визначено предмет та істотні умови.

Проте у разі, коли сторони лише домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому надавались.

Оскільки договір про наміри не можна вважати договором зобов»язального характеру, а, маючи ознаки попереднього договору купівлі-продажу, він не був оформлений нотаріально, що є обов»язковим для такого виду договору, то суд правильно визнав, що такі домовленості про наміри не можуть забезпечуватись завдатком.

При цьому, судом враховано відповідну правову позицію ВСУ, викладену у постанові від 13 лютого 2013 року.

Також з матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в судовому порядку вирішувався спір щодо поділу майна подружжя та стягнення коштів.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 03 грудня 2015 року ОСОБА_5 виділено з майна подружжя та визнано за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 та двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ( а.с. 14-15).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з апеляційною скаргою на рішення апеляційного суду Запорізької області від 03 грудня 2015 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 21 грудня 2015 року відкрито касаційне провадження у даній справі. Зупинено виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 03 грудня 2015 року до закінчення касаційного провадження.

Отже, на час укладання договору про наміри зі строком до 15.01.2016р. виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 03.12.2015р. було зупинено, а тому не з вини і перешкод ОСОБА_3 воно не мого бути виконано та не міг відбутися продаж вказаної нерухомості, присудженої ОСОБА_5

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.02.2016 відхилено касаційну скаргу ОСОБА_3, а рішення апеляційного суду залишено без змін.

В подальшому ОСОБА_5 могла укласти договори купівлі-продажу під умовою виселення всіх мешканців до певної дати, а новий власник у разі невиконання цих умов договору, мав право виселити їх в судовому порядку.

Отже, ОСОБА_5, знаючи про продовження спору щодо спірного майна, на свій страх і ризик уклала такий договір про наміри з ОСОБА_8, який не відповідає чинному законодавству, та виконала його, тобто визнала, що саме з її вини не укладені договори, про що написав в розписці від 07.07.2016р. останній, копію якої нею надано як доказ у справі на підтвердження своїх позовних вимог.

Відтак, передача ОСОБА_5 подвійної суми в розмірі 10000 доларів США ОСОБА_8 є добровільною передачею грошей за визначеними між нею та останнім умовами. Вказані дії та письмові докази підтверджують волевиявлення ОСОБА_5 та усвідомлення нею їх наслідків. Оскільки при передачі грошей у вказаній сумі остання керувалася на власний розсуд, попри оформлення договорів с порушенням вимог закону, а тому особисто несла ризики настання несприятливих для неї наслідків.

Тому колегія вважає, що ОСОБА_3 не може відповідати за такі збитки позивача, до яких призвели її особисті дії та договори. А також вона не позбавлена можливості доводи, що ОСОБА_8 отримав від неї 5000 дол. США безпідставно за відсутності належним чином оформлених нотаріально попередніх договорів. А проживанням ОСОБА_3 у спірному будинку не є обґрунтованою причиною неукладення договорів купівлі-продажу обох об»єктів нерухомості, тому він не може відповідати за вказані збитки позивача.

Зважаючи на зазначені обставини, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про безпідставність позовних вимог ОСОБА_5, тому у відповідності до вимог ст.. 375 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваного рішення за її апеляційної скаргою апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 25 квітня 2018р.

Головуючий:

Судді: