Провадження №2/263/2672/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

за участю секретаря Рудь Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про усунення перешкод у користування обєктом спільної часткової власності та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 28 вересня 2018 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про усунення перешкод у користуванні обєктом спільної часткової власності та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій, керуючись ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування домоволодінням за адресою: пров. Докучаєва, 24, м. Маріуполь.

На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 лютого 2009 року їй належить ? частини домоволодіння за адресою: пров. Докучаєва, 24, м. Маріуполь. Інша частина вказаного домоволодіння належить доньці позивача ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 31 липня 2009 року. Указане домоволодіння знаходиться на земельній ділянці, яка належить Маріупольській міській раді та складається із житлового будинку літ. А-1, загальною площею 66,5 кв. м, житловою площею 22,4 кв. м, нежитлової прибудови літ. А1-1, сараю літ. Б-1, гаража літ. Ж-1, вбиральні літ. З-1, навісу літ И-1, огорожі 1-3, замощення 1. У вказаному домоволодінні зареєстровані: позивач, її донька ОСОБА_3, та відповідач ОСОБА_2, який є колишнім чоловіком позивача. 05 вересня 2005 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний, після чого відповідач у квітні 2006 року вивіз свої особисті речі із спірного будинку. Факт не проживання відповідача у будинку за адресою: пров. Докучаєва, 24, м. Маріуполь, з квітня 2006 року підтверджується актом КСН «Парковий», відповідач не виконує обовязки, передбачені ст. 162 ЖК України, повязані з утриманням, оплатою жилого приміщення та комунальних послуг. На теперішній час реєстрація відповідача у вказаній квартирі перешкоджає позивачу в оформленні субсидії. У звязку з чим, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити (а. с. 3-6).

Відповідач не скористався своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направив.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Розяснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив (а. с. 28).

Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився надіслав на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог (а. с. 33, 35).

Від третьої особи ОСОБА_3, яка є співвласником будинку, надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі (а. с. 34).

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.

Судом установлено, що рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 лютого 2009 року визнано, що домоволодіння № 24 по пров. Докучаєва у Жовтневому районі м. Маріуполя у рівних частках належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по ? частки кожному. Рішення набрало законної сили 09 березня 2009 року (а. с. 12).

За умовами договору дарування від 31 липня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3, ? частини домоволодінням за адресою: пров. Докучаєва, 24, м. Маріуполь (а. с. 13).

Отже позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить 1/2 частини указаного домоволодіння та третій особі 1/2 частини такого домоволодіння.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-НО № 081993, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції 19 квітня 2007 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний 05 вересня 2006 року (а. с. 18).

Відповідно до довідки від 17 жовтня 2018 року № 03-12-10564, виданої Центром надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, з 26 січня 2005 року по теперішній час (а. с. 27).

ОСОБА_2 не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2005 року по теперішній час, що підтверджується актом, виданим КСН «Парковий» від 12 вересня 2018 року (а. с. 15).

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи, що будинковолодіння є власністю позивача та третьої особи, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом.

Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

На підставі викладеного, враховуючи, що позивачу та третій особі належить на праві спільної часткової власності домоволодінням за адресою: пров. Докучаєва, 24, м. Маріуполь, Донецька область, від відповідача надійшла заява, в якій він не заперечував проти задоволення позовних вимог, крім того, знайшли підтвердження обставини відсутності останнього без поважних причин понад один рік у вказаному домоволодінні, судом не встановлено домовленості між власниками та відповідачем, які б вказували на поважність такої відсутності останнього, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про зняття відповідача з реєстрації у спірному домоволодінні, суд враховує наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а тому необхідно дійти висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині зняття відповідача з реєстрації у спірному домоволодінні.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 704,8 грн., який пов'язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому з урахуванням висновку суду про задоволення позову, такий покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР, ст. ст. 16, 385, 405 ЦК України, ст. ст. 5. 12, 13, 141, 206, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про усунення перешкод у користування обєктом спільної часткової власності та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинковолодінням за адресою: пров. Докучаєва, 24, м. Маріуполь, Донецька область.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії ВВ № 397954, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1;

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії ВК № 976086, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1;

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суддя О.М. Музика