КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №359/220/17
Апеляційне провадження №22-ц/824/2487/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії судової палати у цивільних справах - головуючого - судді Сержанюка А.С., суддів Іванової І.В., Матвієнко Ю.О., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

30 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із названим позовом, де просила, із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог,

розірвати шлюб між нею та ОСОБА_1, який зареєстрований у Палаці одруження «Дарницький» відділу запису актів громадянського стану у м. Києві, запис № 2783,

в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на 3-х кімнатну квартиру, загальною площею 83 м.кв., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,420 га, яка розташована на території СТ «Пілот» Вишеньківської сільської ради Бориспільського району ( кадастровий номер НОМЕР_1 ), загальною вартістю 3 539 225 грн.,

в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння, яке складається із садового будинку А-ІІ, площею 554,4 м.кв., плавального басейну Б, літньої кухні В, сараю Г, криниці К, ями вигрібної Л, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,420 га, яка розташована на території СТ «Пілот» Вишеньківської сільської ради Бориспільського району ( кадастровий номер НОМЕР_1 ), загальною вартістю 6 964 575 грн.

Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебувають у шлюбі з 09 жовтня 1987 року.

Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та сварки, внаслідок чого близько чотирьох років потому припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають окремо.

З цих причин, подальше спільне проживання з відповідачем позивач вважає неможливим.

Також зазначає, що у період шлюбу, вони разом за спільні кошти придбали земельну ділянку, площею 0,420 га, яка розташована у СТ «Пілот» Вишеньківської сільської ради Бориспільського району ( кадастровий номер НОМЕР_1 ), домоволодіння, яке складається із садового будинку А-ІІ, площею 554,4 м.кв., плавального басейну Б, літньої кухні В, сараю Г, криниці К, ями вигрібної Л, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, 3-х кімнатну квартиру, загальною площею 83 м.кв., яка розташована в АДРЕСА_1.

Вказане майно є об'єктом їх спільної сумісної власності. З відповідачем в добровільному порядку не домовилися про порядок поділу майна.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 09 жовтня 1987 року у Палаці одруження «Дарницький» м. Києва відділу запису актів громадянського стану у м. Києві, актовий запис №2783.

В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 3-х кімнатну квартиру, загальною площею 83 м.кв., яка розташована в АДРЕСА_1,

1/2 частину земельної ділянки, площею 0,420 га, яка розташована на території СТ «Пілот» Вишеньківської сільської ради Бориспільського району ( кадастровий номер НОМЕР_1), загальною вартістю 3 539 225 грн.

В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння, яке складається із садового будинку А-ІІ, площею 554,4 м.кв., плавального басейну Б, літньої кухні В, сараю Г, криниці К, ями вигрібної Л, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,420 га, яка розташована на території СТ «Пілот» Вишеньківської сільської ради Бориспільського району ( кадастровий номер НОМЕР_1 ), загальною вартістю 6 964 575 грн.

Стягнуно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 685,20 грн.

На обґрунтування ухваленого рішення, місцевий суд зазначив, що будь-яких доказів на підтвердження того, що між сторонами був укладений шлюбний договір, а також будь-які інші письмові договори щодо майна, яке є їх особистою приватною власністю, а також щодо майна, яке є об'єктом спільної сумісної власності, суду надано не було та не зазначено джерел їх здобуття.

Відповідно до вимог абзацу другого частини 1 статті 71 Сімейного кодексу України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом, при цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, на підставі повно та всебічно досліджених у судовому засіданні доказів, враховуючи, що відповідачем не подано заперечень проти позову та запропонованого позивачем варіанту поділу спільно нажитого майна, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2017 року скасувати в частині визнання за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 та визнання за ним права власності на домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_2.

Ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на ? частину 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 та ? частину домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 та ? частину домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_2.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, подружжя зареєструвало шлюб 09 жовтня 1987 року у Палаці одруження «Дарницький», про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбів зроблено запис за №2783 м. Києва відділу запису актів громадянського стану у м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 ( а.с. 112 ).

Як стверджує позивач, що відповідачем не оспорюється та обставина, що сторони близько чотирьох років проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть.

Також встановлено, що за час шлюбу, сторони придбали:

земельну ділянку, площею 0,420 га, яка розташована на території СТ «Пілот» Вишеньківської сільської ради Бориспільського району, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданим 04 жовтня 2004 року на ім'я ОСОБА_2 ( а.с. 7 ),

домоволодіння, яке складається із садового будинку А-ІІ, площею 554,4 кв.м., плавального басейну Б - 107 кв.м., літньої кухні В - 56,7 кв.м., сараю Г - 30,1 кв.м., криниці К, ями вигрібної Л, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07 серпня 2008 року та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно НОМЕР_5 видане 10 липня 2008 року на ім'я ОСОБА_2 та технічним паспортом на дане домоволодіння ( а.с. 5, 6, 90-95 ),

3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 15 травня 1992 року, який зареєстровано в реєстрі за №5У-184, та реєстраційним посвідченням права власності НОМЕР_4, виданого на ім'я ОСОБА_1 ( а.с. 8,9 ).

При цьому, матеріали справи будь-яких належних та допустимих доказів того, що спірні об'єкти нерухомого майна, придбані за час шлюбу між сторонами, є майном особистої приватної власності чоловіка чи дружини у розумінні ст. 57 СК Українине містять.

Таким чином, з точки зору другої інстанції, об'єкти спірного нерухомого майна, придбані у період шлюбу за рахунок доходів обох із подружжя та в інтересах сім'ї, з метою використання членами сім'ї для задоволення спільних сімейних потреб, право власності на них зареєстровано за сторонами, тобто відповідають всім трьом критеріям, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, тому вони є об'єктами спільної сумісної власності подружжя і підлягають поділу на засадах рівності часток кожного із подружжя.

Тобто, все майно, що було набуто ОСОБА_2 та ОСОБА_1 під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, а отже кожному з них належить по 1/2 частині від даного майна.

За таких обставин, суд першої інстанції на вищенаведені обставини справи уваги не звернув, і, як наслідок, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення в частині поділу квартири та домоволодіння згідно запропонованого позивачем варіанту, з порушенням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, оскільки, з точки зору другої інстанції, спірні об'кти нерухомого майна набуті подружжям за час шлюбу, а відтак підлягають поділу на засадах рівності часток кожного із подружжя.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість судового рішення в зазначеній частині, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення зазначених норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, встановлених судом другої інстанції, знайшли своє підтвердження при розгляді справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За таких обставин, враховуюче зазначене, з точки зору суду другої інстанції, оскаржуване рішення в частині поділу названого апелянтом майна подружжя, стягнення судового збору підлягає скасуванню відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне в цій частині ухвалити по справі нове судове рішення про поділ майна спільного майна подружжя на засадах рівності часток у відповідності до вимог та на підставі положень ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 259, 263-265, 367, 374, 376 ЦПК України.

Разом з тим, доводи відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, зокрема, про те, що не відповідає дійсності твердження апелянта щодо відступлення судом від засад рівності часток подружжя, апелянт за оскарженим рішенням отримав більшу частину майна, на переконання апеляційного суду та в силу викладеного, не є правовою підставою для залишення апеляційної скарги без змін, оскільки вони не спростовують висновок суду другої інстанції про помилковість ухваленого рішення місцевого суду про розподіл квартири та домоволодіння, безпідставне відступлення від засад рівності часток подружжя в цій частині рішення.

При цьому, рішення в іншій його частині сторонами не оскаржується, ухвалене, на переконання апеляційного суду, з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Також, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2 067 ( 1 378 х 3 х 150 : 100 - 1 378 х 3 ) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя в частині розподілу квартири та домоволодіння, стягнення судового збору скасувати і ухвалити по справі нове судове рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, та домоволодіння, що складається із садового будинку, площею 544,4 кв.м., плавального басейну - 107 кв.м., літньої кухні - 56,7 кв.м., сараю - 30,1 кв.м., розташованого по АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, та домоволодіння, що складається із садового будинку, площею 544,4 кв.м., плавального басейну - 107 кв.м., літньої кухні - 56,7 кв.м., сараю - 30,1 кв.м., розташованого по АДРЕСА_2.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 067 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: І.В. Іванова

Ю.О. Матвієнко