Справа № 645/708/17
Провадження № 2/645/742/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Сілантьєвої Е.Є.,

при секретарі - Момот О. І.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2, який діяв на підставі договору про надання правовничої допомоги від 05.02.2018 року,

представник відповідача ОСОБА_3, яка діяла на підставі довіреності від 14.09.2017 року,

розглянувши у відкритому судовому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнив та в якому просив суд визнати недійсним кредитний договір № ML-705/032/2007 від 14 листопада 2007 року, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1

В обґрунтування позовних вимог посилався на наступне: 14 листопада 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № ML-705/032/2007. Предметом вказаного договору було надання відповідачем позивачу кредиту у розмірі 40 178,22 швейцарських франків на придбання квартири під процентну ставку фіксований відсоток 4,49 % річних + FIDR на 360 місяців до 16.11.2037 р. При цьому, позивач зазначив, що Банк не попередив позивача про те, що позивач несе валютні ризики та не зазначив це в Договорі. Також, в укладеному кредитному договорі відсутні положення щодо визначення ставки FIDR як на момент укладення договору, так і в подальшому, за якими змінюється реальна процентна ставка з урахуванням усіх майбутніх платежів позичальника. Крім того, банк порушив умови кредитного договору не надав Позивачеві грошову суму в швейцарських франках через їх відсутність у банку. Грошові кошти були надані у гривні. При цьому банк у Додатку №1 до кредитного Договору зазначив долар США як валюту кредиту, цим самим банк ввів в оману Позивача. ПАТ «ОТП Банк» не мав права укладати Договір в іноземній валюті, тому як не мав ані індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти як засобу платежу, ані самої іноземної валюти; не зробив жодної дії, спрямованої на перерахування йому кредиту в іноземній валюті, що свідчить про те, що Договір є неукладеним, оскільки позивач не отримував у позивача кредит у швейцарських франках, а сам Договір повинен бути визнаний недійсним у судовому порядку, як такий, що укладено ним внаслідок застосування позивачем омани щодо наявності в нього іноземної валюти та законного права на видачу кредиту в іноземній валюті. Крім того, на день укладання кредитного договору іноземний курс валюти становив 1 СНF=4,488 грн., та станом на 15.02.2017 року становить 1 СНF=27.13 грн. Отже, існує істотна зміна становища, щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Також, банком не було надано споживачу у письмовій формі усієї необхідної інформації для здійснення свідомого вибору, повідомлена банком до укладення договору інформація є недостовірною, а відтак волевиявлення щодо укладення договору формулювалось під впливом омани банку ,яки приховав важливу інформацію та повідомив неправдиві відомості ,які стосуються плати за кредит, вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору ,у тому числі щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми здорожчання кредиту.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, який діяв на підставі договору про надання правовничої допомоги від 05.02.2018 року не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, причини неявки позивача суду не відомі, представник надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3, яка діяла на підставі довіреності від 14.09.2017 року, у судове засідання не зявилась, повідомлялась про час та місце слухання справи належним чином. Через канцелярію суду надала заяву, про розгляд справи за її відсутності та просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

07 березня 2017 року ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

З огляду на вищевикладене, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині, у якій вони не встановлюють нових обовязків, не скасовують чи не звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи не обмежують їх використання, за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає що позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судовим розглядом встановлено, що 14 листопада 2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML-705/032/2007, відповідно умов якого Банк надав, а позивач отримав на придбання нерухомого майна суму у розмірі 40 178,22 швейцарських франків під 4,49 % річних на 360 місяців до 16.11.2037 р. (а.с.40-44).

Як вбачається з матеріалів справи, в Інформаційному листі, перед укладенням оскаржуваного кредитного договору, позивач особистим підписом засвідчив: «Цим підтверджую, що Банк ознайомив мене в письмовій формі з умовами кредитування по програмі «Житло в кредит», а також надав мені інформацію щодо орієнтованої сукупної вартості кредиту ( Додаток №1), наявних в Банку форм кредитування та відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача, переваг та недоліків пропонованих схем кредитування» (а.с.223).

Також позивач був ознайомлений з розрахунком орієнтовної сукупної вартості кредиту, що посвідчив особистим підписом, та 14 листопада 2007 року подав до Банку кредитну заявку, в якої зазначив, що просить видати кредит у розмірі суми 40 178,22 швейцарських франків, валюта швейцарські франки на поточний рахунок № 7927, відкритий в ЗАТ «ОТП Банк» в м. Харкові, на його імя (а.с.228).

Як встановлено у судовому засіданні на кошти, отримані у кредит, позивачем була придбана квартира № 34 по вул. Танкопія б. 13/8 у м. Харкові.

Сторонами не заперечується, що позивачем сплачувався кредит. Як вбачається з позовної заяви, розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписки з особового рахунку, ОСОБА_1 сплачував кредит до листопада 2014 року.

Відповідно до змісту позовної заяви з підвищенням курсу іноземної валюти сума боргу значно зросла в звязку з чим значно погіршився фінансовий стан позивача, що унеможливило належну сплату кредиту. Крім цього, позивачу стало відомо про факт порушення його прав, що кредит був укладений внаслідок омани з боку Банка.

Судом вивчався додатковий договір № ML-705/032/2007/CHF, до кредитного договору № ML-705/032/2007 від 14.11.2007 року укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 відповідно до п.1.11.1.1 викладено застереження: «Валютний курс НБУ застосовується, якщо валютою Кредиту виступає долар США, Євро чи Швейцарський франк» (а.с.207).

Також судом вивчався додатковий договір №2 від 17.04.2014 року до кредитного договору № ML-705/032/2007 від 14.11.2007 року. Перед укладенням додаткового договору №2 до кредитного договору, позивач особистим підписом засвідчив: «Підписанням цього Додаткового договору Сторони висловлюють свою цілковиту згоду щодо зафіксованого кредитним договором та цим Додатковим договором зміни розміру Плаваючої та Фіксованої процентної ставки без укладання будь яких додаткових договорів до Кредитного договору та/або графіка платежів у новій редакції та сторони підтверджують, що зафіксований Кредитним договором та цим Додатковим договором порядок зміни розміру Плаваючої чи Фіксованої процентної ставки не є збільшенням розміру процентів за користування кредитом в односторонньому порядку ,а є двосторонньою домовленістю Сторін з відкладальною умовою. Сторони цим також підтверджують, що вони повністю ознайомлені та цілком згодні з порядком визначення плати за Кредит та окремими елементами цього порядку » (а.с.215-217).

Тобто ОСОБА_1 був обізнаний з умовами додаткових договорів до договору кредиту та погодився з ними, засвідчивши це особистим підписом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Нормою ст. 610 ЦК України передбачено, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Доводи ж позивача про те, що вчинений сторонами кредитний договір № ML-705/032/2007 від 14 листопада 2007 року, як такий що укладений в іноземній валюті, а саме у швейцарських франків, є несправедливим, та таким, що порушує права позивача, як споживача банківських послуг, суд оцінює критично та відхиляє, оскільки недійсність (нікчемність) кредитних договорів, предметом яких є іноземна валюта, чинним законодавством прямо не встановлена, а в судовому порядку зазначений кредитний договір недійсним не визнано.

Саме по собі зростання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, та позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Також не знайшло свого підтвердження необізнаність позивача щодо укладання договору кредиту у швейцарських франків, оскільки позивач особисто подавав заяву, ознайомлювався з умовами кредитування, графіком погашення заборгованості, а також сплачував кредит по графіку погашення заборгованості за курсом відносно швейцарського франку.

Ствердження позивача та його представника про неможливість Банком укладати договори в іноземній валюті, суд вважає безпідставними, оскільки стороною відповідача були надані ліцензії Національного Банку України №191 від 08.11.2006 року та №191 від 05.10.2011 року, якими «ОТП Банку» надано дозвіл на здійснення валютних операцій, у тому числі кредитуванні.

Також суд зазначає, що згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень статей 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що при укладанні кредитного договору № ML-705/032/2007 від 14.11.2007 року, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, про що свідчить інформаційний листок Умови кредитування по програмі «Житло в кредит»; копію додатку № 1 до інформаційного листка (розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту),копію заяви про купівлю іноземної валюти за іншу іноземну валюту ,копію додаткового договору № ML-705/032/2007/CHF від 14.11.2007 р., копію додаткового договору №2 від 17.04.2014 р. Всі перелічені документи містять повну інформацію стосовно умов кредитування.

На підставі вищевикладеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Також суд зазначає, що відповідачем заявлена вимога про застосування строку позовної давності, але, оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог по суті, наслідки спливу строку позовної давності не застосовується.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 13, 81, 258, 259, 263-268 ЦПК України, ст.ст.11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст. 215, 526, 610, 626-628, 652, 1056, ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешкаючого за адресою: місто Харків, вулиця Танкопія б. 13/8 кв.34 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт громадянина України серії МА 776157, виданий 22.05.2000 року Конотопським МВ УМВС України в Сумській області, зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 б. 13/8 кв.34.

Відповідач Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», , МФО 300528, місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул. Жилянська б. 43.

Повний текст судового рішення виготовлено 24.04.2018 року.

Головуючий-суддя: