ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року

м. Харків

Справа № 638/11773/18

Провадження № 22-ц/818/1044/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді Тичкової О.Ю.,

суддів: Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Прокопчук І.В.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - ОСОБА_2, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті груп»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова, постановлену 27 серпня 2018 року у складі судді Семіряд І.В., -

встановив:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним укладений між ТОВ «Фінанс проперті групп» та ОСОБА_2 договір від 30 березня 2018 року про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 0709/77/І1/07-С, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області (надалі ПН ХМНО) Адамовою Л.А. 11 грудня 2007 року за реєстровим № 4293.

23 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, у якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії, у тому числі але не виключно, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інші реєстраційні дії) щодо предмету іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_1.

Заява мотивована тим, що іпотечним договором, за яким ТОВ «Фінанс проперті групп» передав ОСОБА_2 право вимоги, передбачена можливість іпотекодержателя у позасудовому порядку звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на іпотечне майно та від свого імені продати іпотечне майно третім особам. У випадку реалізації ОСОБА_2 свого права, ОСОБА_1 буде в майбутньому змушена звертатися до нього та інших осіб із позовом про витребування квартири, якщо її дійсний позов до ТОВ «Фінанс проперті групп» і ОСОБА_2 буде задоволено.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 серпня 2018 року заява ОСОБА_1 про забезпечення позову була задоволена. Забезпечено позов шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти бідь-які реєстраційні дії, у тому числі, але не виключно, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інші реєстраційні дії) щодо нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу скасувати. В обґрунтування скарги посилається на те, що ухвала суду зачіпає його законні права, як Кредитора та Іпотекодержателя, позбавляє його можливості реалізувати свої права ні щодо відчуження права вимоги іншій особі, ні щодо застосування статті 37 Закону України «Про іпотеку». Також посилається на невідповідність заходу забезпечення позову предмету позову та його не співмірність із заявленими позовними вимогами.

ОСОБА_1 у відзиві заперечує проти задоволення апеляційної скарги, оскільки докази, якими ОСОБА_2 обґрунтовує свою апеляційну скаргу, не співпадають із тими, що містять у матеріалах іншої цивільної справи, тому не можуть враховуватися судом.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали контрольного проважєення, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, підтверджується даними позовної заяви та письмовими доказами у справі, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 30.03.2018 року, укладеного між ТОВ «Фінанс Проперті групп» та ОСОБА_2 про відступлення права вимоги за іпотечним договором між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк» від 11.12.2007 року № 0709/77/І7/07 - С (аркуші 2-5, 17 - 21 контрольного провадження). Право вимоги за вказаним іпотечним договором спочатку перейшло за договором про відступлення права вимоги до ПАТ «Дельта Банк», а потім за договором від 19.02.2018 року - до ТОВ «Фінанс Проперті групп». 30 березня 2018 року був укладений договір відступлення права вимоги за кредитним договором, відповідно до якого ОСОБА_4 набув право вимоги за кредитним договором № 0709/77/07-С від 11 грудня 2007 року та договором іпотеки № 0709/77/І1/07-С від 11 грудня 2007 року, укладеному між ПАТ «Кредитпрпомбанк» та ОСОБА_1 (аркуші 28 -31 контрольного провадження).

Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 (аркуші 17 - 21 контрольного провадження).

Право ОСОБА_2 як іпотекодержателя на вищезазначену квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотек (аркуш 71 контрольного провадження).

03 квітня 2018 року ОСОБА_2 направив ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення основного зобов'язання та / або іпотечного договору (аркуш 68-70 контрольного провадження).

Відповідно до частин 1-2 статті 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Аналіз ст. 149 ЦПК України дає підстави вважати, що вжиття заходів забезпечення позову є правом, а не обов'язком суду у разі, якщо існують обставини, що можуть ускладнити виконання рішення в майбутньому.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Отже, підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття певних заходів, передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України, утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що невжиття заходів забезпечення позову, враховуючи його предмет, може в майбутньому утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позову ОСОБА_1 Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки ухвала суду постановлена із додержанням норм процесуального права, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 367, ст. 368, ст. 371, п.1 ч.1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384, ст. 389 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2018 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний