Провадження № 4-с/344/148/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі

головуючої судді - Польської М.В.

секретаря с/з - ОСОБА_1

скаржника - ОСОБА_2

представника ДВС - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Івано-Франківську скаргу ОСОБА_2, субєкт оскарження: Тисменицький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, заінтеросована особа: ОСОБА_4 про визнання дій державного виконавця незаконними та зобовязання провести виконавчі дії по зняттю арешту,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся у вересні 2018 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою на визнання дій державного виконавця Тисменицького відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_3 незаконними у виконавчому провадженні №46189967, а саме винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу 18.09.2018 року; зобовязання державного виконавця провести виконавчі дії по зняттю арешту, який накладений на домоволодіння.

Скаржник вимоги скарги у судових засіданнях підтримав, просив задовольнити.

Представник органу ДВС вимоги скарги заперечив, просив у задоволенні відмовити.

Стягувач в судове засідання двічі не зявився.

Суд, заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на нижчевикладене.

Скарга розглядається у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Стаття 451 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Скаржник обґрунтовуючи вимоги скарги зазначає, що з 20.01.2015р. у органах ДВС перебував на виконанні виконавчий лист за рішенням Івано-Фанківського міського суду від 18.09.2013р. (справа №344/20498/13-ц), згідно якого стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Форум» борг у сумі 286843.06грн. та судові витрати (ВП №46189967). В подальшому проведено заміну стягувача, на підставі чого новий стягував ОСОБА_4 подав заяву від 18.07.2018р. про повернення йому виконавчого документа. Не погоджуючись з наступними діями державного виконавця, скаржник вказує що останній тільки 17.09.2018р. виніс постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 29971.14грн., а 18.09.2018р. виніс постанову про повернення ВЛ стягувачу, тобто несвоєчасно (через 2 місяця) виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. При цьому, при поверненні виконавчого листа, не вчинив дії по скасуванню арешту на нерухоме майно боржника-скаржника, який накладений 09.02.2015р.

Заперечуючи вимоги скарги, державний виконавець Тисменицького відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_3, зазначила, що при поверненні виконавчого листа, вона не вчинила дії щодо скасування арешту на нерухоме майно боржника-скаржника, який накладений 09.02.2015р., оскільки 17.09.2018р. була винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 28971.14грн., а отже є заборгованість у боржника, яка і на сьогоднішній день не погашена. Окрім того, боржник ОСОБА_2 оскаржував постанову про стягнення виконавчого збору, і рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.10.2018р. у задоволенні адміністративного позову про скасування постанови відмовлено.

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення порушено їхні права чи свободи.

Стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначає виконавче провадження як сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Як вбачається з матеріалів справи, у державного виконавця Тисменицького відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області з 20.01.2015р. перебував на виконанні виконавчий лист за рішенням Івано-Фанківського міського суду від 18.09.2013р. (справа №344/20498/13-ц), згідно якого стягнуто в т.ч. з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Форум» борг у сумі 286843.06грн. та судові витрати 2868.43грн.. Відкрито ВП №46189967 (а.с.6).

В межах даного ВП №46189967 винесено постанову про арешт нерухомого майна боржника ОСОБА_2, який накладений постановою державного виконавця від 09.02.2015р. (а.с.7-12).

В подальшому проведено заміну сторони ВП - стягувача (а.с.8), на підставі чого новий стягувач ОСОБА_4 подав заяву від 18.07.2018р. про повернення йому виконавчого документа (а.с.13).

Не погоджуючись з наступними діями державного виконавця щодо винесення у ВП №46189967 постанови тільки 18.09.2018р. про повернення ВЛ стягувачу ОСОБА_4 за його заявою від 18.07.2018р., скаржник ОСОБА_2 не довів суду про порушення його прав як боржника щодо таких дій державного виконавця які стосуються стягувача. На зясування суду про уповноваження скаржника по захисту прав та інтересів стягувача, скаржник доказів не надав, як і не довів про порушення його прав діями ДВС, які стосуються виключно прав та обовязків стягувача. Тому, вимоги скарги ОСОБА_2 про визнання дій державного виконавця Тисменицького відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_3 незаконними у виконавчому провадженні №46189967, а саме винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ОСОБА_4 18.09.2018 року не підлягають до задоволення.

Щодо вимог скарги про зобовязання державного виконавця провести виконавчі дії по зняттю арешту, який накладений постановою державного виконавця від 09.02.2015р. на його домоволодіння, то така вимога до задоволення не підлягає за необґрунтованістю.

Так, постановою державного виконавця Тисменицького відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_3 від 17.09.2018р. у ВП №46189967 стягнуто з боржника ОСОБА_2 виконавчий збір у сумі 28971.14грн. (а.с.24). Тому, незважаючи на повернення 18.09.2018р. ВЛ стягувачу, скаржник має заборгованість і арешт майна стосується даного ВП.

При цьому, законність стягнення виконавчого збору з боржника, не є предметом розгляду у даній справі, однак була предметом спору в адміністративному суді і рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.10.2018р. у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до ДВС про скасування постанови від 17.09.2018р. у ВП №46189967 - відмовлено. Дане рішення суду не набрало чинність, однак при зясуванні судом можливості для відкладення чи зупинення розгляду справи за клопотанням скаржника до розгляду апеляційним судом його апеляційної скарги, скаржник заперечував і наполяг на розгляді скарги по суті за наявними матеріалами.

За вимогами ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження.

Отже, за вимогами даної норми, яка має виняток -випадок нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, дії державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови не суперечать закону, а постанова не підлягає до скасуванню.

На підставі вищевикладеного, суд вважає скаргу такою що задоволенню не підлягає.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.260-261, 447- 453 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_2 про визнання дій державного виконавця Тисменицького відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 незаконними у виконавчому провадженні №46189967, а саме винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу 18.09.2018 року та зобовязання державного виконавця провести виконавчі дії по зняттю арешту, який накладений на домоволодіння - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п"ятнадцяти днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (а після чого, безпосередньо до апеляційного суду).

Суддя Польська М.В.

Повний текст ухвали виготовлено 06 листопада 2018 року.