Дата документу 05.11.2018 Справа № 554/5305/18
Провадження № 2/554/2482/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Материнко М.О.,

за участю секретаря судового засідання - Безуглої В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (36000, АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (36000, АДРЕСА_1) про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

12.07.2018 р. позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, відповідно до якого прохала суд визнати відповідача ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою АДРЕСА_2 та зняти її примусово з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що вона є власником квартири за адресою АДРЕСА_2. За вказаною адресою прописані троє осіб: ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_3 (дочка позивача) та ОСОБА_2 (мати позивача). ОСОБА_2 понад вісім років фактично не проживає за вказаною адресою у звязку з виїздом на постійне проживання до РФ. Наявність реєстрації відповідача чинить перешкоди позивачу, як власнику житла, користуватися ним на власний розсуд, а саме перешкоджає в оформленні субсидії на оплату комунальних послуг, вартість яких розраховується, в тому числі, виходячи з кількості зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Вказане і стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 03.08.2018 р. відкрито загальне позовне провадження у справі з викликом всіх учасників справи.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 30.10.2018 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

05.11.2018 року позивач ОСОБА_1 надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити.

18.09.2018 р. від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, відповідно до якої остання прохала суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнає.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України суд приймає визнання відповідачем позову і приходить до висновку про необхідність ухвалення рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою АДРЕСА_2, згідно зі свідоцтвом про право на спадщину НАО №947051, посвідченим приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 2846, що також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 41318005 (копія наявна в матеріалах справи).

Згідно з довідкою про склад сімї від 10.07.208 р., виданою головою ЖБК «Протон-1» встановлено, що за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_3 (дочка позивача) та ОСОБА_2 (мати позивача), однак ОСОБА_2 фактично не проживає за вказаною адресою з 01.01.2010 року, оскільки перебуває за межами України.

Згідно з заявою ОСОБА_2, посвідченої 18.06.2018 р. нотаріусом Гуковського нотаріального округу Ростовської області, остання надала свою згоду на знаття її з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_2.

Таким чином, наявними у справі письмовими доказами, підтверджується, що за адресою реєстрації відповідач не проживає з 2010 року, тобто понад 8 років.

Разом із тим, показами свідка ОСОБА_5 також підтверджено факт непроживання ОСОБА_2 за вказаною адресою з 2010 року у звязку із виїздом за кордон.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місцем проживання, згідно з ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначається житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи є фіксацією фактичного місця її проживання. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

З викладеного слідує, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сімї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом є підставою для зняття її з реєстраційного обліку.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову, у розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 29, 317, 319, 321, 391, ч. 2 ст. 405, ЦК України, ст. ст. 150, ЖК УРСР, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 2-5, 10, 76-89, 95, 141, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (36000, АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (36000, АДРЕСА_1) про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, 36000, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (36000, АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 704,80 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.О. Материнко