АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 757/2162/18-ц Головуючий у 1-й інстанції - Батрин О.В.
№ апеляційного провадження 22-ц/796/3748/2018 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 січня 2018 року, постановлену у складі судді Батрин О.В. в приміщенні Печерського районного суду м. Києва у справі за заявою ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу під час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив стягнути з Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2000 року у справі № 2-2223/2000 про поновлення його на посаді за 32 робочих дні в сумі 871,68 грн.

УхвалоюПечерського районного суду м. Києва від 15 січня 2018 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу під час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та заяву про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу під час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі в порядку ст.236 КЗпП України від 12.01.2018 року надіслати до суду першої інстанції для продовження розгляду в межах справи № 2-2223/2000.

Зазначає, що розглядати питання про відкриття окремого провадження у новій справі у суду не було жодних підстав, оскільки ніякого спору між ним та відповідачем не існує. Спір про поновлення ОСОБА_1 на роботі у межах справи № 2-2223/2000 був вирішений судом на його користь. Відповідачі були зобов'язані за законом виконати остаточне судове рішення, чого своєчасно не зробили. Стаття 236 КЗпП України встановлює безальтернативну та безспірну відповідальність відповідачів за таку протиправну поведінку. За застосуванням передбаченої законом відповідальності ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, як це передбачає ст.236 КЗпП України, проте, проігнорувавши цей факт, суд вказав в оскаржуваній ухвалі, що до суду надійшла позовна заява.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судове засідання учасники процесу не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив стягнути з Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2000 року у справі № 2-2223/2000 про поновлення його на посаді.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами у справі є Міністерство юстиції України, Головне територіальне управління юстиції у Запорізькій області, тобто суб'єкти владних повноважень, тому спір повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій на підставі ст.236 КЗпП України просив стягнути з Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2000 року у справі № 2-2223/2000 про поновлення його на посаді за 32 робочих дні в сумі 871,68 грн.

В поданій заяві ОСОБА_1 посилається на те, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2000 року він поновлений на посаді заступника начальника Запорізького обласного управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби. Рішення суду своєчасно виконано не було. Лише 22 листопада 2000 року за № 1085/к Міністерством юстиції України видано наказ про скасування наказу від 09 вересня 1999 року № 924/к про його звільнення. До відома ОСОБА_1 наказ не доводився, а був надісланий до Запорізького обласного управління юстиції. На підставі наказу Міністерства юстиції України від 22 листопада 2000 року, Запорізьким обласним управлінням юстиції 28 листопада 2000 року видано наказ №1/126 про те, що він може приступити до виконання службових обов'язків.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що розмір його середньоденного заробітку за час затримки виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2000 року у справі № 2223/2000 року становив 27,24 грн., що встановлено рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 листопада 2003 року у справі № 2-763-1/03 року (2-2223/2000), яким переглянуто розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу стягнутого на його користь рішенням від 06 жовтня 2000 року у справі №2-2223/2000 року.

Згідно ч.1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена норма є спеціальною та регламентує порядок додаткового нарахування судом, який ухвалив рішення про поновлення працівника на роботі, середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення.

Суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув; не врахував, що стягнення судом на користь працівника середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника здійснюється на підставі ухвали суду, а отже такі вимоги розглядаються в рамках справи про поновлення на роботі.

Крім того, в порушення вимог процесуального закону суд дійшов помилкового висновку що ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою, оскільки ОСОБА_1, заявляючи вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, подав до суду заявув порядку ст.236 КЗпП України, а не позовну заяву в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі, суд завів нову справу та постановив ухвалу про відмову у відкритті провадження, посилаючись на те, що спір повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства, з огляду на те, що відповідачами є суб'єкти владних повноважень, хоча питання про стягнення середнього заробітку за ст.236 КЗпП України повинно вирішуватись шляхом постановлення ухвали в одному провадженні з вимогами про поновлення на роботі (рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2000 року, справа № 2-2223/2000).

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню як постановлена з порушенням процесуального закону, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 382-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 січня 2018 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення.

Повний текст постанови складено 20 квітня 2018 року.

Головуючий Судді