ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2018 року м. Херсон

справа № 657/2658/17

провадження №22-ц/819/116/18

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

ОСОБА_1,

секретар Давиденко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Каланчацького районного суду Херсонської області від 17 липня 2018 року у складі судді Ковальчук О.В. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності правочину,

встановив

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, в якому просила поділити спільне сумісне майно подружжя та виділити у її власність транспортний засіб Toyota Hiace 2007 р.в. д/н НОМЕР_1, а також транспортний засіб Toyota Land Cruiser Prado 150, 2014 р.в. д/н НОМЕР_2.

У січні 2018 року позивачка звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності правочину, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу Toyota Land Cruiser Prado 150, 2014 р.в. д/н НОМЕР_2 укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2; визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу Toyota Hiace 2007 р.в. д/н НОМЕР_1, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_7; визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу Ford Transit, 2003 р.в., укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6; та просила повернути зазначені транспортні засоби у спільну сумісну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Ухвалою Каланчацького районного суду Херсонської області від 12.07.2018 року справи за вказаними позовами обєднані в одне провадження

У травні 2018 року представник позивача - ОСОБА_8 подала заяву в якій просила в порядку забезпечення позову передати ОСОБА_9, на час розгляду справи, на відповідальне зберігання транспортний засіб Toyota Land Cruiser Prado 150.

Заява мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки ОСОБА_4, у фактичному володінні якого знаходиться автомобіль має можливість незаконно знищити / зіпсувати/, розібрати його.

Ухвалою Каланчацького районного суду Херсонської області від 17 липня 2018 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Передано ОСОБА_9 на час розгляду справи на відповідальне зберігання транспортний засіб Toyota Land Cruiser Prado 150, 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_3.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати і постановити у справі нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що він як законний власник транспортного засобу, не маючи жодного відношення до спору сторін по справі щодо поділу майна, позбавлений можливості користуватись належним йому майном. Крім того зазначає, що на автомобіль вже накладено арешт, і він не зможе ним розпорядитись, а тому права позивачки вже захищені, а жодних доказів того, що майно може бути знищеним, позивачем суду не надано.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 ОСОБА_8 її доводи не визнала, посилаючись на те, що власник автомобіля, який підлягає передачі на відповідне зберігання, є близьким другом ОСОБА_4, а спірний автомобіль хоч і вибув з володіння останнього, однак знаходиться у його фактичному користуванні, нещадно ним експлуатується.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню підлягає з таких підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір щодо поділу майна, набутого під час шлюбу та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Однак, з зазначеними висновками суду погодитися не можна, оскільки до них суд дійшов в порушення норм процесуального закону.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 260 ЦПК України ухвала суду, що викладається як окремий документ, складається, зокрема з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Проте, ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 260 ЦПК України. Всупереч зазначеним вимогам закону, суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу про забезпечення позову шляхом передачі майна на зберігання не мотивував своїх висновків, не зазначив у чому полягає ризик неможливості виконання рішення, у разі не забезпечення позову.

Як вбачається з позовних заяв, позивачка заявила вимоги про поділ спільного майна подружжя та визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірного майна.

В заяві про забезпечення позову представник позивачки зазначила, що хоч і спірні транспортні засоби вибули з володіння ОСОБА_4, однак знаходяться у його фактичному користуванні, а тому він має можливість, за час розгляду справи, знищити/зіпсувати/розібрати вказане рухоме майно, що в подальшому утруднить виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Отже, заява про забезпечення позову не містить достатнього обґрунтування неможливості виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, натомість посилання заявника на те, що автомобіль знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_4 та існує ризик знищення майна, не виходить за межі припущень і жодними належними та допустимими доказами не підтверджується.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалами Каланчацького районного суду Херсонської області від 27.11.2017 року та від 19.01.2018 року за заявами ОСОБА_3, в порядку забезпечення позову, було накладено арешт на спірний транспортний засіб Toyota Land Cruiser Prado 150, 2014 р.в. д/н НОМЕР_2 /т.1 а.с.69, т.2 а.с.30/.

Ухвала суду від 19.01.2018 року в частині накладення арешту на зазначений автомобіль виконана, що підтверджується листом регіонального сервісного центру в Автономній республіці Крім та м. Севастополі МВС України від 24.01.2018 року /т.2 а.с.31/.

Виходячи з п. 41 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 07 вересня 1998 року №1388, забороняється перереєстрація на нового власника транспортних засобів, щодо яких є відомості про накладення арешту на підставі судового рішення чи постанови державного виконавця.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо захищеності прав позивачки, не надання нею жодних доказів того, що майно може бути знищеним ґрунтуються на матеріалах справи.

Пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_8 про те, що передача автомобіля на зберігання рідній сестрі позивачки, ОСОБА_9, ніяким чином не впливають та не порушують права власника автомобіля, який є стороною у справі про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, ОСОБА_2Ю, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вони суперечать загальним засадам захисту права власності.

Оскільки питання про забезпечення позову було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, то ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.149, ст. 368 , п. 2 ч.1 ст. 374, ч.1 ст. 376 , ст. 382 ЦПК України, суд

постановив

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Каланчацького районного суду Херсонської області від 17 липня 2018 року скасувати, постановити нове судове рішення, яким відмовити представнику ОСОБА_3 ОСОБА_8 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В.Склярська

Судді Л.В.Пузанова

ОСОБА_1

Повний текст постанови складено 09 листопада 2018 року

Суддя І.В. Склярська