ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/740/18 Справа № 204/2597/17 Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д.Л. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко Олександри Віталіївни, ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки, скасування рішення про державну реєстрацію прав та виключення запису про іпотеку, -

В С Т А Н О В И Л А:

03 травня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О.В., ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки, скасування рішення про державну реєстрацію прав та виключення запису про іпотеку. Просила, з урахуванням уточнень, визнати недійсним договір іпотеки нерухомого майна - нежитлових приміщень в нежитловій будівлі літ. А-7 на 4 поверсі, поз. 8-12, загальною площею 155, 1 кв.м, що розташовані за адресою АДРЕСА_1, який укладено 01.03.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, номер договору 364, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О. В.;

Визнати недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер 34085539 від 01.03.2017 року, прийняте приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О. В. та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про іпотеку № 19253382 щодо укладення іпотечного договору 01.03.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, номер договору 364, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О. В. та обтяження іпотекою нерухомого майна-нежитлових приміщення в нежитловій будівлі літ. А-7 на 4 поверсі, поз. 8-12, загальною площею 155, 1 квадратних метри, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 (том 1 а.с.3-7,154-158)

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О.В., ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки, скасування рішення про державну реєстрацію прав та виключення запису про іпотеку - задоволено частково.

Визнано недійсним договір іпотеки нерухомого майна - нежитлових приміщень в нежитловій будівлі літ. А-7 на 4 поверсі, поз. 8-12, загальною площею 155, 1 квадратних метри, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, який укладений 01.03.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, номер договору 364, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О. В.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер 34085539 від 01.03.2017 року, прийняте приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О. В. на предмет нерухомого майна - нежитлових приміщень в нежитловій будівлі літ. А-7 на 4 поверсі, поз. 8-12, загальною площею 155, 1 квадратних метри, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Виключено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про іпотеку № 19253382 щодо укладення іпотечного договору 01.03.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, номер договору 364, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О. В. та обтяження іпотекою нерухомого майна - нежитлових приміщень в нежитловій будівлі літ. А-7 на 4 поверсі, поз. 8-12, загальною площею 155, 1 квадратних метри, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання судових витрат (том 1 а.с.251-255).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі (том 2 а.с.2-10).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі (том 2 а.с.17-24).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 березня 2002 року.

Згідно рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2016 року, що набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище "ОСОБА_3" (том 1 а.с.12).

В інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 82982869 від 21 березня 2017 року зазначено, що ОСОБА_2 є власником нежитлових приміщень в нежитловій будівлі літ. А-7 на ІV поверсі, поз. 8-12 загальною площею 155,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Бабушкніського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року (справа №200/18579/16-ц, провадження 2/200/4405/16) (том 1 а.с.59-62).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 87959625 від 24 травня 2017 року, встановлено наявність інформації про державну реєстрацію іпотеки, номер запису про іпотеку: 19253382. Нежитлові приміщення в нежитловій будівлі літ. А-7 на ІV поверсі, поз. 8-12, загальною площею 155,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 є предметом іпотеки, відповідно до іпотечного договору, серія та номер: 364, виданий 01.03.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рудченко О.В. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34085539 від 01.03.2017 року, внесені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рудченко О.В. Іпотекодержатель - ОСОБА_1, іпотекодавець - ОСОБА_2 Номер запису про обтяження: 19252753. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34084860 від 01.03.2017 року, внесені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рудченко О.В. Вид обтяження: заборона на нерухоме майно. Заборона зареєстрована в реєстрі під № 365/3 від 01.03.2017 року (том 1 а.с.54-55).

01 березня 2017 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики, згідно якого позикодавець передав позичальнику у власність - 2500000,00 грн. строком до 01 травня 2017 року (том 1 а.с.92).

01 березня 2017 року між ОСОБА_1 (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець) укладено іпотечний договір, предметом якого є нежитлові приміщення в нежитловій будівлі літ. А-7 на ІV поверсі, поз. 8-12, загальною площею 155,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с.89).

Згідно п.1.1. даного договору, цей договір іпотеки забезпечує виконання зобов'язань іпотекодавця та вимог іпотекодержателя за договором позики від 01 березня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, сума позики - 2500000,00 грн., строк повернення позики - 01 травня 2017 року (том 1 а.с.59). Згідно п. 1.3. даного іпотечного договору, предмет іпотеки договору належить іпотекодавцю на праві особистої приватної власності на підставі заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2016 року, по справі № 200/18579/16-ц про визнання майна особистою приватною власністю та зареєстрованого державним реєстратором Зубком В.Ю., Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради Дніпропетровської області 10.02.2017 року в Державному реєстрі речових прав, номер запису про право власності: 18962941, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 101 (том 1 а.с.89).

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року за ОСОБА_2 визнано право особистої приватної власності на нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 що розташовані в нежитловій будівлі літ.А-7 на ІV поверсі, поз. 8-12, загальною площею 155,1 кв.м (том 1 а.с.93-95).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2017 року, вищевказане заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку (том 1 а.с.18). На цей час с праву не розглянуто.

Таким чином, судом встановлено, що нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що розташовані в нежитловій будівлі літ.А-7 на ІV поверсі, поз. 8-12, загальною площею 155,1 кв.м, були передані відповідачем ОСОБА_2 в іпотеку, як власником на час укладення правочину, на підставі заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року.

Тобто, судом встановлено, що підстава виникнення права власності на спірне нерухоме майно у ОСОБА_2 згодом відпала, внаслідок скасування заочного рішення суду першої інстанції, на підставі якого право власності було набуто.

Наслідком скасування рішення суду, на підставі якого було набуто право власності на спірне нерухоме майно, є повернення сторін у положення, яке існувало до виникнення даної обставини (ухвалення рішення суду про визнання права власності за ОСОБА_2 та набрання ним законної сили), тобто зі скасуванням судового рішення втрачаються ті правові наслідки, які з нього випливали, а тому після скасування рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року, право власності позивача ОСОБА_3 слід вважати поновленим.

За таких обставин суд першої інстанції вважав встановленим той факт, що на теперішній час у ОСОБА_2 відсутнє набуте у встановленому законом порядку право власності на спірне нерухоме майно - нежитлові приміщення в нежитловій будівлі літ. А-7 на ІV поверсі, поз. 8-12, загальною площею 155,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому суд виходив з того, що наявність державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_2 та відсутність відповідного рішення про скасування такої державної реєстрації, жодним чином не впливає на зміст права власності позивача, оскільки відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень визначається як - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Тобто, право власності на нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його виникнення на підставах визначених законом, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Судом першої інстанції встановлено, що нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що розташовані в нежитловій будівлі літ. А-7 на ІV поверсі, поз. 8-12, загальною площею 155,1 кв.м були придбані ОСОБА_3 в період шлюбу з ОСОБА_2, а саме 11 квітня 2009 року, що підтверджується договором міни від 11 квітня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 705, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, який є відповідачем по даній справі (том 1 а.с. 205-206).

Встановлено, що ОСОБА_3 договір міни укладався за згодою її чоловіка, ОСОБА_2, заява якого зареєстрована нотаріусом Стаднік І.Л. під № 704.

За таких обставин, спірні нежитлові приміщення, які є предметом оспорюваного договору іпотеки та були придбані в період шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Факт належності спірного нерухомого майна сторонам на праві спільної сумісної власності, як придбаного у період шлюбу, визнавався також і самим відповідачем ОСОБА_2, що підтверджується поданою ним 15 липня 2016 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська позовною заявою про поділ спільного сумісного майна по справі № 204/4680/2016-ц (провадження № 2/204/1929/2016), у якій він просив поділити спірне нерухоме майно - нежитлові приміщення в нежитловій будівлі літ. А-7 на ІV поверсі, поз. 8-12, загальною площею 155,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на 1/2 частку (том 1 а.с. 13-14).

Пізніше, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2016 року провадження по вказаній справі було закрито на підставі заяви позивача від 03.11.2016 року про відмову від позову (а.с. 16).

Судом встановлено, що ОСОБА_3, як співвласник спірного нерухомого майна, не давала своєї згоди на укладання договору іпотеки від 01.03.2017 року між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1, тобто розпорядження спільним майном відбулося без згоди другого з подружжя.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що укладаючи оспорюваний договір іпотеки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 діяли недобросовісно, оскільки ОСОБА_1 не міг не знати, що предмет договору іпотеки (спірне майно) на момент його укладення належав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, і знав, що ОСОБА_2 не отримав згоди ОСОБА_3 на укладення такого договору.

До зазначеного висновку суд дійшов на підставі того, що саме ОСОБА_1 передав спірне нерухоме майно ОСОБА_3 уклавши з нею 11.04.2009 року договір міни, згідно умов якого йому відомо, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на час придбання майна перебували у шлюбі і договір на той час укладався за письмовою нотаріально посвідченою згодою ОСОБА_2, як другого з подружжя. Крім того, судом встановлено та визнавалося сторонами по справі, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 давно знайомі та перебувають у дружніх відносинах.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та 6 ст. 203Кодексу.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

За змістом ст. 572, 575 ЦК України, іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 578 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином.

Згідно із ч. 1 ст.219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, п. 6 ст.3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦК України та ч.2 ст.65 СК України, при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя (правова позиція ВСУ у справі №6-533цс16 від 30.03.2016 року).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, що правомірність правочину повинна визнаватися виходячи з обставин, що існували станом на дату його вчинення, а оскільки власником спірного майна, станом на дату укладання договору іпотеки від 01.03.2017 був ОСОБА_2, а рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2016 року не було скасовано в передбаченому законом порядку, відсутні правові підстави для висновку, що внаслідок вчинення спірного правочину були порушеними норми закону та останній не відповідає положенням ч. 1 ст. 203 ЦПК України, колегія суддів відхиляє, оскільки апелянт тлумачить чинне законодавство на власний розсуд. Главою 25 ЦК України встановлені випадки, коли законом передбачена можливість припинення права власності. Дані норми не містять можливості припинення права власності у випадку винесення судового рішення, яке в подальшому було скасованим.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, про передчасність висновків суду першої інстанції щодо належності нежитлових приміщень, переданих в іпотеку, на праві спільної сумісної власності сторонам спору, так як на разі Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська вирішується спір про визнання даного майна особистою власністю ОСОБА_2 та факт набуття цього майна в шлюбі із позивачкою не свідчить про те, що майно є спільною сумісною власністю сторін спору; не вчинення дій судом першої інстанції щодо зупинення провадження у даній справі свідчить про передчасність вирішення спору про визнання договору іпотеки недійсним, так як наявність прав позивачки на дане майно безспірно не встановлена, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, такі посилання спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи апеляційних скарг, не спростовують висновків суду першої інстанції, на законність судового рішення не впливають.

Колегія суддів зазначає, що у пункті 54 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", заява N 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (див. рішення у справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії", заява N 30544/96, п. 26, ECHR 1999-I). Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв'язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (див. рішення у справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії", заява N 30544/96, п. 26, ECHR 1999-I).

Крім того, колегія суддів зазначає, що не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги без задоволенню.

Судові витрати понесені сторонами в зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення.

Керуючись ст. 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: