Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 752/10165/16-ц

провадження № 61-1275св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 вересня 2016 року у складі судді Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест» (далі - ТОВ «Форум-Інвест») про стягнення з товариства штрафу у розмірі 780 690,00 грн до Державного бюджету України та збитків у розмірі

574 700,00 грн внаслідок порушення умов укладеного між сторонами договору резервування квартири № В31/1-2/2/1.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07 липня 2016 року відкрито провадження у цій справі та призначено до судового розгляду.

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно та грошові кошти, що належать ТОВ «Форум-Інвест» і знаходяться у нього або в інших осіб, на суму 1 355 390,00 грн.

Заява мотивована тим, що проти ТОВ «Форум-Інвест» відкрито декілька виконавчих проваджень, а саме ТОВ «Форум-Інвест» знаходиться у скрутному матеріальному становищі, що може унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Голосіївського районного міста Києва від 07 липня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду у серпні 2016 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу скасувати та постановити нову, якою заяву задовольнити.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 вересня 2016 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків - сплати судового збору.

23 вересня 2016 року ухвалою Апеляційного суду міста Києва у складі судді

Семенюк Т. А. відмовлено ОСОБА_2 - представнику ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не може бути застосовано як підстава для звільнення від сплати судового збору, натомість підлягає застосуванню спеціальний Закон - Закон України «Про судовий збір», який не передбачає звільнення від сплати судового збору з підстав, вказаних у заяві.

10 жовтня 2016 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду міста Києва від 23 вересня 2016 року та постановити нову, якою звільнити її від сплати судового збору.

Касаційна скарга мотивована тим, що поза увагою апеляційного суду залишилося те, що на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» вона звільнена від сплати судового збору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Форум-Інвест» про стягнення збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 липня 2016 року.

Витребувано із Голосіївського районного суду міста Києва вищезазначену цивільну справу № 752/10165/16-ц.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Форум-Інвест» про стягнення збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 липня 2016 року призначено до судового розгляду.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27 грудня 2017 року справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2018 року зупинено касаційне провадження у справі № 752/10165/16-ц до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи

№ 761/24881/16-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року поновлено касаційне провадження у справі № 752/10165/16-ц.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що улипні 2016 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ТОВ «Форум-Інвест» про стягнення з товариства штрафу у розмірі 780 690,00 грн до Державного бюджету України та збитків у розмірі 574 700,00 грн внаслідок порушення умов укладеного між сторонами договору резервування квартири

№ В31/1-2/2/1.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07 липня 2016 року відкрито провадження у цій справі та призначено до судового розгляду.

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно та грошові кошти, що належать ТОВ «Форум-Інвест» і знаходяться у нього або в інших осіб на суму 1 355 390,00 грн.

Ухвалою Голосіївського районного міста Києва від 07 липня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, у серпні 2016 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу скасувати та постановити нову, якою заяву задовольнити.

Частиною 2 статті 297 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини першої статті 121 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Суд апеляційної інстанції встановивши, що ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, яка не оплачена судовим збором, відповідно до положень статей 121, 297 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання апеляційної скарги), ухвалою від 15 вересня 2016 року обґрунтовано залишив її без руху та надав строк для усунення недоліків, а саме сплати судового збору в розмірі

275,60 грн.

22 вересня 2016 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшло електронне повідомлення з поясненнями із зазначенням підстав для звільнення від сплати судового збору.

Як на підставу звільнення від сплати судового збору заявник посилається на положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Відмовляючи у задоволенні клопотання представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору суд апеляційної інстанції виходив із того, що положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не може бути застосовано як підстава для звільнення від сплати судового збору, натомість підлягає застосуванню спеціальний Закон - Закон України «Про судовий збір», який не передбачає звільнення від сплати судового збору з підстав вказаних у заяві.

Висновки суду апеляційної інстанції є правильними.

Зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що фактично Закон України «Про захист прав споживачів» на правовідносини, що виникли між сторонами у справі, не поширюється.

ОСОБА_1 заявлено позов про стягнення штрафу та збитків, а не про захист прав споживача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною третьою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило