Номер провадження: 22-ц/785/2897/18
Номер справи місцевого суду: 501/2483/15-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

ОСОБА_2,

за участю:

секретаря Цихиселі Л.Р.,

представника Державного підприємства «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 грудня 2017 року в цивільній справі за позовомОСОБА_4 до Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» про визнання незаконними та скасування наказів директора від 26 січня 2015 року №33 та №46/0 «Про переміщення працівників підприємства», в частині переміщення, наказу №246/О-9 від 29 квітня 2015 року про звільнення, поновлення на роботі позивача та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за участю третіх осіб: Незалежної профспілки працівників, профспілки робітників морського транспорту, спілки професіоналів докерів-механізаторів Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», ОСОБА_5, ОСОБА_6,

встановила:

26.05.2015 року до Іллічівського міського суду Одеської області з вказаним позовом звернулась ОСОБА_4 (т.1 а.с.2-4), в якому просила:

- Поновити строк ОСОБА_4 на оскарження наказу директора Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» (далі ДП «ІМТП») від 26.01.2015р. за №33 «Про переміщення працівників підприємства» та наказу директора ДП «ІМТП» від 26.01.2015р. за №46/0 про переміщення ОСОБА_4;

-Визнати наказ директора ДП «ІМТП» порт від 26.01.2015р. за № 33 «Про переміщення працівників підприємства», в частині виключення зі штатного розпису другого терміналу посади тальмана, яку займала ОСОБА_4, незаконним та скасувати;

-Визнати наказ директора ДП «ІМТП» від 26.01.2015р. за № 46/0 про переміщення ОСОБА_4 незаконним та скасувати;

-Визнати наказ першого заступника директора ДП «ІМТП» від 29.04.2015р. за №246/О-9 про припинення трудового договору та звільнення ОСОБА_4 по п.1 ст.40 КЗпП України незаконним та скасувати;

-Поновити ОСОБА_4 в ДП «ІМТП» на посаду тальмана другого терміналу;

-Стягнути з ДП «ІМТП» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 15.02.2015р., по день ухвалення рішення суду.

Рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць та поновлення на роботі допустити до негайного виконання.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що на підставі спірних наказів, відповідач проводить збільшення робочих місць та штату працівників на третьому терміналі порту, який ліквідується, шляхом виключення з штатного розпису структурних підрозділів порту певний перелік робочих місць та посад. У звязку зі змінами в організації виробництва і праці, переміщає та зараховує її до штату іншого структурного підрозділу порту і надає їй роботу як працівнику третього терміналу на посаді тальмана третього терміналу, що не обумовлено умовами трудового договору, який діє між нею та відповідачем. Такі дії відповідача позивачка з посиланням на ст.32 та ч.1 ст.40 КЗпП України вважає як переведення і скорочення чисельності працівників та штату, яке потребує не тільки її згоди, а і її попередження не пізніш як за два місяці до впровадження відповідачем відповідних змін, а також згоди Незалежної профспілки працівників ДП «ІМТП», членом якої вона є - за три місяці.

Також позивачка зазначила, що починаючи з 15.02.2015р. у звязку з її відмовою виконувати наказ про переведення, відповідач неправомірно не допускав її до роботи обумовленою трудовим договором та не нараховував і не виплачував їй заробітну плату, що є також порушенням її трудових прав.

Позивачка просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі а розгляд справи провести за її відсутності (т.1 а.с.63).

Відповідач проти задоволення позову заперечував (т.1 а.с.97-103, т.2 а.с.34-37, 241-243зв.) мотивуючи тим, що позивачка пропустила строк позовної давності на оскарження наказу №46-О від 26.01.2015р., а також посилаючись на судову практику зазначив, що у звязку з виданням наказів від 26.01.2015р. за № 33 та 46-О на підприємстві ДП «ІМТП» не відбулося скорочення кількості посад та чисельності працівників, а переміщення позивача з одного структурного підрозділу підприємства в інший відбувалося в межах діючого законодавства України.

Треті особи: профспілка робітників морського транспорту ДП «ІМТП», спілка професіоналів докерів-механізаторів ДП «ІМТП», підтримали заперечення відповідача і просили в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (т.1 а.с.245-248).

Зазначені треті особи, у тому числі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не зявились, про причини своєї неявки суду не повідомили.

Представник позивача та третьої особи Незалежної профспілки працівників ДП «ІМТП» в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Так, рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 19 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ДП «ІМТП» було відмовлено (т.2, а.с.116-122)

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08.06.2016 року вищевказане рішення суду було залишено без змін (т.2, а.с.159-164).

Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року вищевказані судові рішення були скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2, а.с.220-222).

Останнім рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 11 грудня 2017 року позов ОСОБА_4 до ДП «ІМТП», нині - ДП «МТП «Чорноморськ», було задоволено. ОСОБА_5 того, стягнуто з ДП «ІМТП», нині - ДП «МТП «Чорноморськ», на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших загальнообовязкових платежів, починаючи з 15.02.2015 року по 11.12.2017 року, в сумі 199 754,02 грн., а також на користь держави - судовий збір у розмірі 1997,54 грн. (т.3, а.с.12-22).

В апеляційній скарзі ДП «МТП «Чорноморськ» ставить питання про скасування зазначеного судового рішення, та ухвалення нового - про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з наказом директора ДП «ІМТП»№ 28 від 23 січня 2015 року у зв'язку з укладенням з Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансгрейнтермінал» (далі ТОВ «Трансгрейнтермінал») 22 січня 2015 року договору оренди державного нерухомого майна, яке знаходиться на балансі третього терміналу, з 23 квітня 2015 року структурний підрозділ «3-й термінал» буде ліквідовано з усіма робочими місцями та посадами відповідно до штатного розпису (т.1, а.с.13).

Пунктом 3.1 цього наказу передбачено звільнення у звязку з переведенням до ТОВ «Трансгрейнтермінал» працівників, зазначених у листах-клопотаннях щодо звільнення у звязку з переведенням до вказаного підприємства, за їхніми заявами відповідно до пункту 5 статті 36 КЗпП України.

Пунктом 3.2 цього наказу передбачено вивільнення працівників, які відмовилися від звільнення у звязку з переведенням до ТОВ «Трансгрейнтермінал» і робочі місця та посади яких ліквідуються згідно з цим наказом на підставі статті 49-2 КЗпП України, Закону України «Про зайнятість населення».

Наказом ДП «ІМТП» від 26 січня 2015 року № 33 у зв'язку з необхідністю забезпечення заходів щодо реорганізації підприємства згідно із Законом України «Про морські порти України» та з метою підвищення ефективності виробничої діяльності ДП «ІМТП», а також у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, пов'язаними з передачею в оренду основних засобів структурного підрозділу «3-й термінал» зі штатних розписів структурних підрозділів були виключені робочі місця та посади за переліком, викладеним у наказі, в тому числі посади тальманів другого терміналу. Відповідно до пункту 2 цього наказу було здійснено переміщення з 26 січня 2015 року працівників у структурний підрозділ «3-й термінал» (т.1, а.с.10-11).

Відповідно до наказу від 26 січня 2015 року № 246/О ОСОБА_4 було переміщено постійно з 2 лютого 2015 року на посаду тальмана третього терміналу порту з оплатою згідно зі штатним розписом та з багатозмінним, цілодобовим режимом роботи на підставі статті 32 КЗпП України (т.1, а.с.12).

Згідно з актом від 31 січня 2015 року позивач відмовилась від ознайомлення з наказом про її переміщення до третього терміналу та починаючи з 4 лютого по 5 травня 2015 року виходила на робоче місце у другому терміналі.

26 лютого 2015 року позивач була попереджена про наступне вивільнення, відповідно до якого її повідомили про ліквідацію з 23 квітня 2015 року структурного підрозділу «3-й термінал» і її робочого місця та запропонували їй звільнення у звязку з переведенням до ТОВ «Трансгрейнтермінал» на посаду (робоче місце) тальмана на умовах угоди про співробітництво від 22 серпня 2014 року або прибиральника робочих приміщень з огляду на відсутність у ДП «ІМТП» інших вакантних робочих місць та посад, які відповідали б професії та кваліфікації позивачки, а також роз'яснили можливість звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40, пунктом 1 статті 36 і статті 38 КЗпП України (т.1, а.с.127).

Однак, ОСОБА_4 відмовилась від підпису вказаного попередження та від її переведення до ТОВ «Трансгрейнтермінал».

Наказом від 29 квітня 2015 року № 246/О-9 ОСОБА_4 було звільнено з посади тальмана терміналу з 05 травня 2015 року у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України) на підставі наказу від 23 січня 2015 року та попередження від 23 лютого 2015 року (т.1, а.с.14).

ОСОБА_5 того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 була членом виборного органу Незалежної профспілки працівників Іллічівського морського торговельного порту.

За зверненням суду першої інстанції Незалежною профспілкою працівників ІМТП було відмовлено у наданні згоди на звільнення позивача за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України (протокол від 21 жовтня 2015 року) (т.2, а.с.1).

ОСОБА_5 того, у відповідності до ухвали суду першої інстанції від 28 грудня 2015 року Президією Незалежної профспілки працівників ІМТП відмовлено в наданні згоди на звільнення позивачки за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України (протоколом засідання від 13 січня 2016 року). В обґрунтування відмови зазначено порушення трудових прав членів профспілки та самої профспілки, а також передбачених статтями 32, 42, 43, 49-4 КЗпП України процедур. (т.2, а.с.62, 66-69).

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини щодо переміщення працівника, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

За змістом ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві в установі, організації або в іншу місцевість хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускаються тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 32 КЗпП України зазначається, що не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати на роботу, протипоказану йому за станом здоровя.

Таким чино, з урахуванням зазначених норм власник не має права вийти за межі трудового договору і його право на переміщення працівників обмежується умовами трудового договору: в межах цих умов переміщення можливе, поза ним протиправне. Тобто, при переміщенні діє принцип незмінності істотних умов договору, залишаються незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади).

У відповідному розділі Національного класифікатора України «Класифікатор професій» ДК003:2010, затвердженому наказом Держспоживстандарту України від 28 липня 2010 року № 327, міститься посада «тальман».

Наказом директора порту від 23 грудня 2013 року затверджено посадову інструкцію тальмана терміналу, тобто в порту діє єдина посадова інструкція посади «тальман», незалежно від структурного підрозділу на якому працівник виконує посадові обовязки тальмана.

У штатних розписах першого, другого та третього терміналів зазначено посаду «тальман».

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивача було саме переміщено, а не переведено на роботу тальмана третього терміналу, оскільки залишилися незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади), та відбулась лише зміна робочого місця (тобто місця безпосереднього виконання роботи), а тому відповідно до частини другої статті 32 КЗпП України не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Проте, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідач при переміщенні вийшов за межі умов трудового договору, змінюючи найменування посади, провів переведення позивача без її згоди зі скороченням постійного робочого місця та посади, оскільки переміщення позивача на таку ж посаду в інший структурний підрозділ цього підприємства відповідає вимогам закону.

Окрім цього, згідно із частиною третьою статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про визнання незаконними та скасування наказу від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» в частині виключення зі штатного розпису другого терміналу посади тальмана, яку ОСОБА_4 займала, та наказу від 26 січня 2015 року № 46-О про переміщення ОСОБА_4 на посаду тальмана третього терміналу, дійшов помилкового висновку, що спірні накази прийняті з порушенням вимог закону, оскільки підприємство вправі самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис.

Доводи заявника апеляційної скарги про порушення позивачкою ОСОБА_4 передбаченого статтею 233 КЗпП України строку для оскарження наказів від 26 січня 2015 року, є безпідставними, оскільки позивач пропустила строк з поважних причин, враховуючи те, що вона не отримала належно засвідчені копії наказів. ОСОБА_5 того, відповідач, ознайомлюючи її з наказами № 33 та № 46/О від 26 січня 2015 року про переміщення працівників підприємства не виконав свій обовязок та не розяснив позивачу її право на оскарження наказів у строки та порядку, встановленому трудовим законодавством.

У звязку з викладеними обставинами, рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ДП «ІМТП», правонаступником якого є ДП «МТП «Чорноморськ»: про поновлення строку ОСОБА_4 на оскарження наказу директора ДП «ІМТП» від 26.01.2015р. за №33 «Про переміщення працівників підприємства» та наказу директора ДП «ІМТП» від 26.01.2015р. за №46/0 про переміщення ОСОБА_4, є законним і обгрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Що ж стосується оскаржуваного рішення суду про визнання незаконним та скасування наказу директора ДП «ІМТП» від 26.01.2015р. за № 33 «Про переміщення працівників підприємства», в частині виключення зі штатного розпису другого терміналу посади тальмана, яку займала ОСОБА_4; визнання незаконним та скасування наказу директора ДП «ІМТП» від 26.01.2015р. за № 46/0 про переміщення ОСОБА_4, то його слід скасувати і прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в цій частині відмовити.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позову в частині визнання незаконним та скасування наказу від 23 квітня 2015 року № 246/О-9 про звільнення ОСОБА_4 з роботи, оскільки у порушення частин першої, сьомої статті 43 КЗпП України звільнення відбулось без попередньої згоди виборного профспілкового органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, а протоколом незалежної профспілки працівників порту відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_4

Доводи представника ДП «МТП «Чорноморськ» про необґрунтованість рішення профспілкового органу про відмову у наданні згоди на звільнення позивача є безпідставними, оскільки на час звільнення позивача було відсутнє рішення профспілкового органу, тобто звільнення відбулось без попередньої згоди виборного профспілкового органу, а отримана на вимогу суду відмова незалежної профспілки ІМТП у наданні згоди на звільнення позивача містила обґрунтування такої відмови порушенням трудових прав позивача.

Разом із тим, оскільки переміщення ОСОБА_4 на посаду тальмана третього терміналу відбулося відповідно до вимог закону та є правомірним, а наказом підприємства від 23 січня 2015 року структурний підрозділ «третій термінал» з усіма робочими місцями та посадами, що складають його штатний розпис, ліквідовано, то рішення суду першої інстанції про поновлення ОСОБА_4 на посаді необхідно змінити та поновити її на посаді тальмана цього підприємства.

У звязку з цим, із абзацу 6 резолютивної частини рішення слід виключити слова: «другого терміналу».

Окрім цього, за правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Таким чином, з роботодавця на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислення якого розпочинається з дня її звільнення, тобто з 05.05.2015 року по день прийняття даної постанови, тобто до 10.04.2018 року, що складає 35 місяців і 5 днів.

Що стосується розрахунку середнього заробітку позивача ОСОБА_4, то його необхідно вираховувати, виходячи із заробітної плати у листопаді та грудні 2014 року, оскільки в січні 2015 року ОСОБА_4 працювала не повний робочий місяць.

Довідки по заробітній платі відповідача містяться на а.с.238 та 239, згідно яких заробітна плата ОСОБА_4 за листопад 2014 року склала 4689,22 грн., а за грудень 2014 року 5007,39 грн.

При цьому, колегія суддів не включає в розрахунок заробітної плати преміальні виплати за грудень 2014 року у сумі 3081 грн., повязані зі святом, оскільки ці виплати є разовими і не входять в розмір заробітної плати, із якої необхідно відраховувати середній заробіток.

Що стосується щомісячних виплат на лікування у сумі 30 грн., а також заохочувальних виплат за рахунок виробника розмірі 390,09 грн., то вони є регулярними, виплачуються кожного місяця, а тому мають бути включені в розрахунок середньої заробітної плати.

Таким чином, виходячи з того, що заробітна плата за листопад 2014 року склала 4689,22грн., а за грудень 5007,39грн., середньомісячна заробітна плата ОСОБА_4 склала 4848,30 грн.(4689,22 + 5007,39 : 2).

За час вимушеного прогулу, який склав 35 місяців і 5 днів, до стягнення на користь позивача ОСОБА_4 з відповідача підлягає 170 498,72 грн. (4848,30 грн. х 35міс.5 днів), із розрахунку середньої заробітної плати за 1 день 808,05 грн.

Що стосується розподілення між сторонами судових витрат, то у відповідності до ст. 82 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на корись держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1% відсотка від задоволених позовних вимог, що складає 1704,99 грн.

У звязку з цим, в абзаці 8 резолютивної частини рішення цифри і слово: «1997,54 гривень» слід замінити цифрами і словами наступного змісту: «1704,99 грн. (одна тисяча сімсот чотири гривні 99 копійок)».

Саме таких правових позицій дотримується Верховний Суд України в своїх постановах від 23.01.2018 року у справі №501/2345/15-ц, провадження № 61-719 св 18, та від 6 лютого 2018 року у справі № 501/1931/15-ц, провадження № 61-2276 св 18.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У звязку з цим, рішення суду підлягає зміні, з підстав і обставин, викладених в мотивувальній частині даної постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 390 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 грудня 2017 року, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до Державного підприємства «Іллічівський морський торгівельний порт», правонаступником якого є Державне підприємство «Морський торгівельний порт «Чорноморськ»:

про визнання незаконним та скасування наказу директора Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» від 26.01.2015р. за № 33 «Про переміщення працівників підприємства», в частині виключення зі штатного розпису другого терміналу посади тальмана, яку займала ОСОБА_4;

визнання незаконним та скасування наказу директора Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» від 26.01.2015р. за № 46/0 про переміщення ОСОБА_4, скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в цій частині відмовити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 грудня 2017 року, в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_4, змінити, та прийняти в цій частині постанову, якою стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» середній заробіток за час вимушеного прогулу, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших загальнообовязкових платежів, починаючи з 05.05.2015 року по 10.04.2018 року, в сумі 170 498,72 грн. (сто сімдесят тисяч чотириста девяносто вісім гривень 72 копійки).

Із абзацу 6 резолютивної частини рішення виключити слова: «другого терміналу».

В абзаці 8 резолютивної частини рішення цифри і слово: «1997,54 гривень» замінити цифрами і словами наступного змісту: «1704,99 грн. (одна тисяча сімсот чотири гривні 99 копійок)».

В решті рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 грудня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 19.04.2018 р.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_7

ОСОБА_2