Справа № 349/645/18
Провадження № 22-ц/4808/170/18
Головуючий у 1 інстанції Лошак О. О.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

за участю секретаря: Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на рішення Рогатинського районного суду в складі судді Лошак О.О., ухвалене 20 вересня 2018 року в м. Рогатині Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 21 вересня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок протиправних дій,

встановив :

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок протиправних дій.

Позов мотивував тим, що в січні 2016 року в аптеці відповідача, заплативши кошти в розмірі 130 грн за два флакони медичного засобу отримав тільки один. В добровільному порядку надати недоотримані та оплачені ліки відповідач відмовився. Цими протиправними діями йому завдана також моральна шкода, що полягає у психічних переживаннях, порушенні звичного укладу життя, необхідності купувати цей препарат та отримувати правову допомогу. Тому просив стягнути з відповідача 65 грн матеріальної та 5000 грн моральної шкоди.

Рішенням Рогатинського районного суду від 20 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач вчинив протиправні дії шляхом продажу неукомплектованого лікарського засобу.

Не погодившись з рішенням суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Зокрема, вказує, що суд неповно дослідив фактичні обставини справи, не дав належну об'єктивну оцінку доказам у справі. Натомість такими повністю підтверджується, що відповідач вчинив протиправні дії не надавши один флакон оплаченого ним медичного препарату. Та що внаслідок таких дій йому спричинено як майнову шкоду на суму недоотриманих ліків, так і моральну шкоду в зв'язку з неможливістю повністю пройти належний курс лікування та необхідністю відновлювати своє порушене право.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_3 не подав.

В засідання апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відтак, відповідно до ст. 372 ЦПК України перешкод розглядові справи у його відсутності не встановлено.

Представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 доводів скарги не визнав, посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом ч.ч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановлене судом рішення в повній мірі відповідає цим вимогам закону з огляду на наступне.

В силу вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана особі і майну громадянина або заподіяну майну юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 посилався на те, що в січні 2016 року оплативши в належному ОСОБА_3 аптечному кіоску по АДРЕСА_1

вартість двох флаконів лікарського засобу «Емсеф» на загальну суму 130 грн натомість отримав тільки один флакон. Тим самим йому спричинено збитки в розмірі 65 грн. При цьому чек (квитанція) на придбання препарату не збереглися, рецепт відсутній, а відповідач добровільно надати недоотримані ліки відмовився. В обґрунтування моральної шкоди покликався на перенесені в зв'язку з неправомірними діями відповідача психологічні переживання.

Відповідно до ч.1 ст.6 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Згідно із ч.1 ст. 19 ЗУ «Про лікарські препарати» оптова, роздрібна торгівля лікарськими засобами на території України здійснюється підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами - підприємцями на підставі ліцензії, яка видається в порядку, встановленому законодавством.

З витягу з реєстру місць провадження діяльності з оптової та роздрібної торгівлі лікарськими засобами у ОСОБА_3 така ліцензія за адресою аптечного кіоску в АДРЕСА_1 відсутня (а.с. 20).

Інші докази, які б підтверджували здійснення ОСОБА_3 в січні 2016 року роздрібної торгівлі фармацевтичними засобами в цьому аптечному кіоску відсутні.

Не представлено таких і апеляційному суду.

За змістом ч.ч. 1-2 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У відповідності з вимогами частин 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Всупереч вказаних вимог процесуального закону ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами ні сам факт укладення між сторонами договору купівлі-продажу лікарського засобу «Емсеф» в аптеці по АДРЕСА_1, ні протиправних дій відповідача, ні завдання матеріальної та моральної шкоди.

Відтак, враховуючи вищенаведені обставини місцевий суд дійшов правильного переконання про відмову з цих підстав у задоволенні позовних вимог.

Судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для її задоволення не встановлено.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а)касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б)особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в)справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г)суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рогатинського районного суду від 20 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 8 листопада 2018 року.