ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1574/18 Справа № 205/3596/17 Суддя у 1-й інстанції - Шавула В.С. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Дніпровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Дніпропетровське міське управління земельних ресурсів Дніпропетровської області, відділ Держкомзему Новокодацького району м. Дніпро, про визнання права на приватизацію земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Дніпровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Дніпропетровське міське управління земельних ресурсів Дніпропетровської області, відділ Держкомзему Новокодацького району м. Дніпро, про визнання права на приватизацію земельної ділянки.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що після смерті батька він є власником 7/8 частин домоволодіння АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці площею 380 кв.м. Вказану земельну ділянку позивач має намір приватизувати, для чого звернувся до ТОВ «Бізнес Експерт» для визначення меж земельної ділянки в натурі на місцевості де розташоване домоволодіння. Але погодити визначені межі земельної ділянки із суміжними користувачами, якими є домоволодіння №4 та домоволодіння №8, власниками яких є ОСОБА_2 та ОСОБА_3, позивачу так і не вдалось, так як сусіди відмовились підписувати складені акти із визначеними межами земельної ділянки.

Уточнивши свої позовні вимоги та посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд визнати за ним право на приватизацію земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, - без підпису ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 належить 7/8 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

Вказане домоволодіння розташовано на земельній ділянці, для проведення підготовки приватизації якої позивач звернувся до ТОВ «Бізнес-Експерт» (а.с.6). Сертифікованим інженером-геодезистом ОСОБА_4 складено акти від 29.03.2017 року «Про встановлення та узгодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» та про «Приймання - передачі межових знаків на зберігання» (а.с.17,18).

Суміжними власниками та землекористувачами вказаного домоволодіння є домоволодіння АДРЕСА_2, власником якого є ОСОБА_3 та домоволодіння АДРЕСА_3, власником якого є ОСОБА_2 (а.с.49).

Проте, сусіди відмовились підписувати складені акти із визначеними межами земельної ділянки, яку позивач бажає приватизувати.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наступне.

Згідно ч.1,4,5 ст. 159 ЗК України земельні спори розглядаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви. У рішенні органу місцевого самоврядування або центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, визначається порядок його виконання. Рішення передається сторонам у триденний строк з дня його прийняття.

Земельним кодексом України та Інструкцією про встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему № 376 від 18 травня 2010 року, не передбачено жодної можливості зобов'язати землекористувачів суміжних ділянок погоджувати межі земельних ділянок та не передбачені правові наслідки їхньої відмови від підписання акта, оскільки така відмова не тягне за собою відмову у встановленні меж земельної ділянки у натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Згідно вимог п.3.12 зазначеної Інструкції, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Встановлено, що в актах від 29.03.2017 року «Про встановлення та узгодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» та про «Приймання - передачі межових знаків на зберігання» відсутні підписи власників суміжних домоволодінь. Крім того, достовірно встановлено та підтверджено сторонами у судовому засіданні суду першої інстанції, що власники суміжних домоволодінь - ОСОБА_2, ОСОБА_3, не мають оформленого права користування чи права власності на земельні ділянки, на яких розташовані їхні домоволодіння. Більш того, позивач у передбаченому законом порядку не виготовив технічної документації з метою отримання земельної ділянки у власність, не надав жодних доказів того, що він звертався до відповідних органів задля належного здійснення приватизації спірної земельної ділянки.

Таким чином, позивачем не доведено порушення, невизнання або оспорювання його права на приватизацію земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, про те, що суд першої інстанції ухвалив незаконне рішення є безпідставними, оскільки скаржник не вказує, які саме порушення норм матеріального чи процесуального права були допущені судом.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що його сусіди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 насправді є власниками земельних ділянок, на яких розташовані їхні домоволодіння є необґрунтованими, оскільки на підтвердження вказаного, позивачем доказів суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених неювимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

Л.О. Каратаєва

І.Ю. Ткаченко