АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року м. Херсон

справа № 668/8229/15

провадження № 22-ц/791/187/18

Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого ( судді-доповідача)Чорної Т.Г.,
суддів:Пузанової Л.В.,
Склярської І.В.
секретарЗварич С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона,у складі судді Гаврилова Д.В. від 13 листопада 2015 рокув справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Суворовської районної у м. Херсоні ради, як орган опіки та піклування Суворовського району м. Херсона, про позбавлення батьківських прав, стягнення заборгованості по аліментам та пені,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із вказаним вище позовом, обґрунтовуючи заявлені вимоги тим, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 17.12.2003 року з ОСОБА_5 на її користь були стягнуті аліменти на утримання дитини.

З 2003 року відповідач епізодично сплачував аліменти, а з 2012 року припинив їх сплачувати взагалі, чим допустив заборгованість.

Зазначала, що будь-яких обов'язків по вихованню дитини відповідач з 2003 року не виконує, не піклується про стан її здоров'я, фізичний та духовний розвиток, не цікавиться навчанням доньки та не готує дитину до самостійного життя, чим фактично ухиляється від виконання батьківських обов'язків.

Беручи до уваги зазначене, позивачка з посиланням на вимоги ст. 150, 164,180,196 СК України просила суд позбавити ОСОБА_5 батьківських прав, стягнути з відповідача заборгованість по аліментам та пеню за прострочення грошового зобов'язання.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 13 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено повністю.

Позбавлено ОСОБА_5 батьківських прав відносно його доньки - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 заборгованість за аліментами на утримання дитини - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 105 824, 44 грн, та пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 13 086, 17 грн.

Ухвалою від 20 вересня 2017 року суд залишив без задоволення заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 13.11.2015 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, зокрема на відсутність правових підстав для позбавлення його батьківських прав та наявності заборгованості по аліментам, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 доводи апелянта не визнала, заочне рішення суду просить залишити без змін, як постановлене з дотриманням вимог процесуального законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов в частині позбавлення батьківських прав та стягнення заборгованості по аліментам, суд першої інстанції виходив з того, що належними та допустимим доказами доведено, що відповідач ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню своєї неповнолітньої дитини, не піклуються про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується з нею, крім того за ним рахується заборгованість по аліментам, які підлягають стягненню на користь позивачки.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду з огляду на таке.

Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 24.04.1999 року по 19.09.2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від даного шлюбу в них народилася донька - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Шлюбні відносини між подружжям припинені, неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1, що сторонами не заперечується і не оспорюється.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 17.12.2003 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 в розмірі ? частини усіх видів заробітку, починаючи з 04.10.2002 р. і до повноліття дитини.

Дублікат виконавчого листа № 2-6935/02 про стягнення аліментів виданий 22.06.2015 року Суворовським районним судом м. Херсона та звернутий до примусового виконання.

Із наданого Вишгородським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів з січня 2005 р. по червень 2015 р. становить 106 324,44 грн.

Звернувшись до суду з вимогою про позбавлення батьківських прав, позивачка зазначила про те, що батько не приймає участі у вихованні своєї неповнолітньої дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з нею, чим ухиляється від виконання батьківських обов'язків, що відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків( абз. 2 п. 18 вищезгаданої Постанови).

Орган опіки та піклування Суворовської районної у м. Херсоні ради надав висновок від 13 листопада 2015 року № 157 яким вважав за доцільне позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

При цьому зазначений вище висновок гуртувався на поясненнях матері дитини, характеристики з навчального закладу, в якому навчається дитина, та довідки закладу охорони здоров'я, акту обстеження умов проживання дитини та матері.

В характеристиці зазначено, що ОСОБА_8, учениця 7-го ХО класу Херсонського Таврійського ліцею мистецтв міської ради навчалася з 2008 р. по 2015 р., протягом часу навчання зарекомендована себе як сумлінна та старанна учениця, що вчилася на відмінно, за цей період її батько- ОСОБА_5 навчальним процесом не цікавився, культурно-освітні масові заходи, батьківські збори, засідання батьківського комітету не відвідував, навчанням та вихованням дитини займалася матір -ОСОБА_6

З довідки Комунального закладу Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є.Карабелеша вбачається, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, відвідувала дитячу поліклініку в період захворювання та профілактичних оглядів з мамою ОСОБА_6

Згідно акту від 12.10.29015 року проведено обстеження умов проживання дитини за адресом АДРЕСА_1.

Умови життя батька орган опіки та піклування не вивчав, його ставлення до дитини та інші обставини, що мають істотне значення не з'ясовував.

Відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав, посилається на те, що з 2008 року змінив місце проживання та постійно проживає за адресом АДРЕСА_2, відсутність спілкування з дитиною викликана насамперед поведінкою колишньої дружини, яка не бажає підтримувати з ним контакти внаслідок багаторічного процесу щодо поділу спільного нерухомого майна, та приховує дійсну адресу проживання дитини.

Заперечуючи заборгованість по аліментам, відповідачем до суду апеляційної інстанції надані копії поштових переказів за різні періоди часу.

Оскільки висновок органу опіки та піклування Суворовської району м. Херсона від 13 листопада 2015 року №157, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, є недостатньо обгрунтованим, без врахування умов життя батька, його ставлення до дитини, та зважаючи на те, що такий висновок суперечить інтересам дитини, колегія суддів не приймає його до уваги.

Не може й свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків по утриманню доньки факт стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

До відповідача попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини не застосовувались.

Враховуючи, що позбавлення батьківський прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов'язки, та виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України) і таке позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, та зважаючи на факт заперечення відповідачем позовних вимог про позбавлення батьківських прав та оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, що свідчить про наявність у нього бажання піклуватись про свою неповнолітню дитину та спілкуватися з нею, колегія суддів, сприяючи захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування, вважає заявлені вимоги необґрунтованими.

Судом встановлено, що відповідач повністю свого обов'язку зі сплати аліментів не виконує, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості боржника по аліментам.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину.

Згідно із ч. 1 ст. 187 цього Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду .

Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір .

За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем.

Таким чином при відсутності спору, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Отже, діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості із сплати аліментів не шляхом ухвалення нового судового рішення, а в межах виконавчого провадження за попереднім рішенням про стягнення аліментів.

Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів.

Враховуючи наведені положення сімейного законодавства та Закону України "Про виконавче провадження" у контексті обставин даної справи та те, що сам факт наявності у відповідача заборгованості за аліментами за спірний період згідно з розрахунком державного виконавця, розмір якої на час ухвалення цього рішення не оспорений а ні стягувачем, ані боржником у порядку, встановленому законом, не може бути прийнятий в якості підстав для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду, та зважаючи на те, що права стягувача аліментів є захищеними в силу закону, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні у Державній виконавчій службі і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, зі сплати яких і виникла ця заборгованість, колегія суддів вважає заявлені вимоги щодо стягнення заборгованості по аліментам безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на наведене, рішення суду в частині позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення з нього заборгованості по аліментам підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про відмову у задоволенні цих вимог.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів, колегія суддів вважає за можливе зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення пені від суми несплачених аліментів від 11.09.2013р., зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Відповідно до положень п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнство та стягнення аліментів", передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Відповідачем не надавались державному виконавцю будь-які документи, які свідчать про неможливість своєчасно сплачувати аліменти у тому обсязі, який визначений судом та державним виконавцем, тому суд правильно вважав, що заборгованість за аліментами утворилася саме з вини відповідача.

За змістом ст. 196 СК України, пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватись з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість, неустойка за прострочення сплати аліментів нараховується не на всю суму заборгованості в арифметичній прогресії, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за кожен день прострочення без її накопичення в прогресії, сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється.

Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про стягнення пені, а тому підстав для скасування рішення в цій частині суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374,376,382,383 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 13 листопада 2015 року в частині стягнення заборгованості по аліментам та позбавлення батьківських прав скасувати і ухвалити нове в цій частині, у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Суворовської районної у м. Херсоні ради - орган опіки та піклування Суворовського району м. Херсона про стягнення заборгованості по аліментам та позбавлення батьківських прав - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.Г. Чорна

Судді: Л.В. Пузанова

І.В. Склярська