РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2018 року

м. Рівне

Справа № 562/35/18

Провадження № 22-ц/4815/71/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С. О.,

суддів:Ковальчук Н.М., Шимківа С.С.

секретар судового засідання : Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач: ПАТ "Укрсоцбанк"

відповідач: ОСОБА_3

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 травня 2018 року, ухваленого в складі судді Кушнір О.Г., повний текст якого складено 30 травня 2018 року, у справі №562/35/18

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ПАТ "Укрсоцбанк" звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовна заява обґрунтована тим, що 30 травня 2008 року між сторонами укладено строковий кредитний договір, за яким відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 40909 доларів США за сплатою 8,88% річних строком до 29 травня 2015 року. Отримавши кредит, відповідач належним чином взяті по договору зобов'язання не виконує, графіку погашення кредиту не дотримується, внаслідок чого виникла заборгованість. Невиконання відповідачем умов договору дають право позивачу стягнути з нього заборгованість за кредитом в сумі 23097,65 доларів США та нараховані відсотки за користування кредитом в сумі 12221,40 доларів США.

Просив суд про задоволення позову.

Рішенням Здолбунівського районного суду від 21 травня 2018 року позов ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрований АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (03150, м.Київ, вул.Ковпака, 29, ) заборгованість в сумі 10933 (десять тисяч девятсот тридцять три) доларів США 32 (тридцять два) центи.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судовий збір.

26 червня 2018 року позивачем подано апеляційну скаргу на рішення суду, у якій зазначає, що вважає його незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем надіслано на адресу відповідача засобами поштового зв'язку вимогу про дострокове повернення кредиту в повному обсязі протягом 30 календарних днів у зв'язку з порушенням боржником умов кредитного договору. Зазначає, що вказана вимога отримана відповідачем 18 липня 2012 року, однак у строки встановлені не виконана, а тому ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, який рішенням від 17 жовтня 2012 року стягнув наявну заборгованість в повному обсязі. Вказує, що позивач зловживає своїми процесуальними обов'язками, оскільки при поданні позову приховав від суду наявне рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 17 жовтня 2012 року.

Посилається на вірний висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 23 097,65 доларів США та вказує про безпідставність задоволення позову в частині стягнення відсотків. Зазначає, що суд не звернув увагу, що позивачем не надано належного розрахунку заборгованості, оскільки на підтвердження боргу позивач посилається лише на довідку-розрахунок заборгованості від 29 листопада 2017 року №10.1-87/22993 видану саме ОСОБА_3 в якій не зазначено жодних розрахунків, періоду виникнення боргу, виписок про рух коштів за рахунками, відкритими на ім'я відповідача на виконання умов кредитного договору. Суд залишив поза увагою подану відповідачем заяву про застосування строків позовної давності від 19 березня 2018 року. Вказує, що вимога про повне погашення кредиту та нараховані штрафні санкції отримана відповідачем 18 липня 2012 року, у добровільному порядку не виконана, а тому позивач з 18 серпня 2012 року набув права звернутися до суду з метою захисту своїх прав, однак з позов банк звернувся лише в січні 2018 року, хоч перебіг строку позовної давності сплив 18 серпня 2015 року. Вважає, що зі спливом строку позовної давності до основної вимоги, вважається що позовна давність спливла і до додаткової вимоги про стягнення неустойки. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Із матеріалів справи убачається і це встановлено судом, що 30 травня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 укладено договір кредиту №218А на купівлю автотранспортних засобів, за яким останній отримав кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 40 909 доларів США з кінцевим терміном погашення не пізніше 29 травня 2015 року та зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 8,88% річних.

Банк виконав свої зобов'язання відповідно до умов кредитного договору, що не заперечується відповідачем.

В зв'язку з порушенням ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань по погашенню кредиту позивачем у червня 2012 року направлялася вимога про погашення кредиту згідно п.3.3.8 договору в повному обсязі протягом 30 календарних днів, яку відповідач отримав 18 липня 2012 року та не виконав.

У зв'язку з цим ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту №218А, який рішенням від 17 жовтня 2012 року по справі №464/12 заборгованість, яка виникла станом на 28 серпня 2012 року в сумі 197835,02 грн., у тому числі за кредитом 23097 доларів США 65 центів та за відсотками 1288 доларів США 08 центів.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2013 року позивачу ПАТ «Укрсоцбанк» на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 17 жовтня 2012 року про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості в сумі 197835,02 грн. видано виконавчий лист, який пред'явлений до примусового виконання.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків не виконане.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що банк, пред'явивши до суду позов про стягнення кредитної заборгованості, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, скористався своїм правом дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором, змінивши строк виконання основного зобов'язання в повному обсязі.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-41цс14, від 07 червня 2017 року у справі № 6-298цс17.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення повторного стягнення тіла кредиту та процентів.

Такий висновок суду відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 04 липня 2018 року № 14-154цс18 та від 28 березня 2018 року провадження № 14-10цс18.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись, 21.09.2012 року, з позовними вимогами Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків включив всю суму заборгованості за кредитним договором в тому числі і штрафні санкції, змінивши строк виконання основного зобов'язання в повному обсязі.

Отже, оскільки після пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другої статті 1050 ЦК України право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення кредитної заборгованості та нарахованих процентів після рішення Третейського суду.

Крім того, із позовними вимогами про стягнення сум, визначених статтею 625 ЦК України, за період невиконання рішення суду позивачем не заявлено.

Оскільки висновки суду першої інстанції в цілому не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на нормах матеріального права, на що обґрунтовано посилається відповідач, рішення суду підлягає скасуванню та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, то сплачені судові витрати відповідачем за перегляд справи судом апеляційної інстанції підлягають в сумі 6611,35 грн. підлягають стягненню з позивача.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 травня 2018 року скасувати.

В задоволенні позову ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з ПАТ "Укрсоцбанк" (03150, м.Київ, вул.Ковпака, 29, ) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрований АДРЕСА_1) 6611,35 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 08 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: