ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3056/18
провадження № 2/753/3878/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Заболотній Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві, у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Сьомої Київської державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про зняття арешту з майна.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що її чоловік, вона та їх діти є співвласниками спірної квартири АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_7 її чоловік помер. Звернувшись до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини на частину квартири, яка йому нележала, нотаріус надав витяг з реєстру заборон відчуження нерухомого майна. З даного витягу позивач дізналась, що 12.04.2006 за №3093164 реєстратором Сьомої Київської державної нотаріальної контори накладено арешт на 1/6 частину квартири на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва відносно ОСОБА_3, яка на момент внесення даних записів належала її чоловіку ОСОБА_4 Дана особа їй невідома. Жодних судових рішень стосовно неї та її чоловіка не приймалось, в тому числі з приводу судових рішень. 31.07.2017 позивач зверталась до Дарницького районного суду м. Києва із заявою про витребування інформації щодо причин накладення арешту. Судом було надано відповідь, якою повідомлено, що в провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільна справа №2-1392/06 за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до СПД ОСОБА_3 про розірвання договорів підряду та відшкодування збитків, за результатами розгляду якого прийнято рішення від 11.07.2006 року. Разом з тим, повідомлено, що матеріали справи знищені за строками зберігання, збереглося лише рішення суду та постанова виконавчої служби про відмову у відкритті виконавчого провадження про накладення арешту на майно по АДРЕСА_2. В подальшому, для зняття арешту з квартири позивач звернулась до суду із заявою, однак, їй було відмовлено оскільки вона не є стороною у даній справі. Вважає, що накладений арешт на 1/6 частину квартири є безпідставним, та порушує її право як спадкоємиці на оформлення спадщини, у зв'язку з чим змушена звернутись з даним позовом до суду та просила зняти арешт з 1/6 частини квартири квартири АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_2 та її предсавник ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача 1 Міністерства юстиції України та Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Кириченков В.Б. у судовому засіданні просив прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства.

Сьома Київська державна нотаріальна контора свого представника в судове засідання не направила, надіславши заяву про обізнаність судового розгляду (а.с. 44).

Вислухавши позивача, її представника та представника відповідача 1, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.03.2004 виданого Київським квартирно-експлуатаційним управлінням Міністерства оборони України, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 та членам його сім'ї: ОСОБА_2, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в рівних долях (а.с.5), 16.03.2004 дане свідоцтво зареєстровано у Київському міському бюро технічної інвентиризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за №7315. Також даний факт підтверджується інформаційною довідкою від 10.05.2017 виданою КП «Київським міським бюро технічної інвентаризації» (а.с.17).

Відповідно до ч. 2, ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 16.03.2004 набули право власності на вказану квартиру у встановленому законом порядку.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 11.11.2016 серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 помер (а.с. 7).

20 квітня 2017 року приватним нотаріусом КМНО Москаленко Н.О. відкрито спадкову справу №7/2017 за заявою дружини ОСОБА_2 для оформлення спадкових прав.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

В судовому засіданні позивач пояснила, що в процесі підготовки до вдачі свідоцтва про право на спадщину на належну ОСОБА_4 1/4 частини квартири нотаріусом виявлено арешт на 1/6 частину спірної квартири, накладений 12.04.2006 реєстратором Сьомої Київської державної нотаріальної контори на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 10.04.2006 за №2-1392/06, власником вказаний ОСОБА_3. В даній квартирі дана особа не проживала та співвласником не була. У зв'язку з чим вона не може оформити спадщину на частку чоловіка у даній квартирі.

З листа Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб вбачається, що у вказаній квартирі АДРЕСА_1 станом на 11.11.2016 зареєстровані шість осіб: ОСОБА_4, зареєстрований з 17.10.1986 та знятий з обліку 21.01.2017 у зв'язку зі смертю; ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований 08.07.1988; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована з 17.10.1986; ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована з 24.12.2009; ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований з 17.05.2012; ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована 17.05.2012 (а.с. 19).

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільна справа №2-1392/06 за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 про розірвання договорів підряду та відшкодування збитків (а.с. 14).

Під час розгляду даної справи, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.04.2006 накладено арешт на належну ОСОБА_3 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Як вбачається із інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 3093164, від 12.04.2006 о 10:06:59 реєстратором Сьомої Київської державної нотаріальної контори на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 10.04.2006 за №2-1392/06 зареєстрований арешт на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1, власником якої значиться ОСОБА_3 (а.с.13).

Таким чином, оцінюючи вказані обставини суд приходить до висновку, що зареєстрований 12.04.2006 Сьомою Київською державною нотаріальною конторою арешт нерухомого майна, на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 10.04.2006 за №2-1392/06 вчинений помилково, оскільки на день внесення вказаного обтяження дана квартира АДРЕСА_1 з 16.03.2004 належала на праві власності у рівних долях ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України та ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 3, ст. 12 та ч. 1, ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з вищевикладеного, з врахуванням того, що позивачка є власницею квартири АДРЕСА_1, а зареєстрований арешт нерухомого майна вчинений реєстратором Сьомої Київської державної нотаріальної контори на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 10.04.2006 за №2-1392/06 помилково, чим порушує її право власності на вказану квартиру, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

На підставі ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263-265, 268, 353, 354 ЦПК України, керуючись Конституцією України, ст.ст. 316, 319, 321, 328, 391 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Зняти арешт з 1/6 частини квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, накладений ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.04.2006 року, реєстраційний номер обтяження 3093164, зареєстрований 12.04.2006 року 10:06:59 за №3093164 реєстратором Сьомою Київською державною нотаріальною конторою.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення через Дарницький районний суд м. Києва.

СУДДЯ: О.М. КОЛЕСНИК