АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Провадження № 22-ц/796/3222/2018 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и в:

В жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів. Зазначила, що 19 вересня 2015 року між нею та ОСОБА_3 було підписано попередній договір, відповідно до умов якого вони зобов'язалися укласти договір купівлі-продажу квартири квартири АДРЕСА_1 у строк до 16 жовтня 2015 року. За умовами підписаного попереднього договору вона передала ОСОБА_3 гарантійну суму 23 200 грн., що було еквівалентно 1000 доларів США. Посилаючись на те, що попередній договір є нікчемним, оскільки він не був нотаріально посвідчений, а договір купівлі-продажу квартири ними з ОСОБА_3 не укладено, ОСОБА_2 просила стягнути з відповідачки грошові кошти в сумі 23 200 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, зазначає, що суд не надав належної оцінки її доводам про нікчемність попереднього договору купівлі-продажу квартири від 19 вересня 2015 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 19 вересня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був підписаний попередній договір.

Пунктом 1.1 попереднього договору визначено, що сторони зобов'язуються в строк до 16 жовтня 2015 року укласти основний договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3

Пунктом 3.2.2 попереднього договору визначено, що з метою забезпечення укладення основного договору у момент підписання попереднього договору ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 гарантійну суму 23 200,00 грн., що еквівалентно 1000, 00 доларів США.

Пунктом 3.2.3. попереднього договору було визначено, що у випадку не укладення основного договору купівлі-продажу квартири в установлений строк з причин, що залежать від покупця, гарантійна сума залишається у розпорядженні продавця як штраф (а. с. 5-7).

06 листопада 2015 року на адресу позивачки направлене електронне повідомлення з вимогою з'явитися до приватного нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу квартири.

09 листопада 2015року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашинською О.М. було складено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з неявкою покупця ОСОБА_2

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 не було укладений з вини ОСОБА_2, а тому передані нею за попереднім договором кошти поверненню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні позовних вимог ОСОБА_2 суд неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до положень ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до ст. 657 ЦК України у редакції, чинній на час підписання сторонами попереднього договору договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Частиною першою ст. 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Як вбачається з матеріалів справи, підписаний сторонами попередній договір не був посвідчений нотаріально, а тому відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України є нікчемним.

Відповідно до положень ст. ст. 215-216, 236 ЦК України нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 посилалася на те, що підписаний з ОСОБА_2 договір від 19 вересня 2015 року не є попереднім попри свою назву, а є договором завдатку.

Разом з тим, такі посилання суперечать змісту підписаного сторонами попереднього договору від 19 вересня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України завдаток визначено як один із видів забезпечення виконання зобов'язань.

Згідно з ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів, зокрема, договорів купівлі-продажу.

Відтак, вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 переданих на підставі попереднього договору від 19 вересня 2015 року коштів в сумі 23 200,00 грн., є законними та обґрунтованими.

Суд першої інстанції безпідставно відмовив у позові, пославшись на те, що ОСОБА_2 ухилилася від укладення основного договору купівлі-продажу.

Враховуючи викладене, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 551,20 грн. судових витрат, пов'язаних з розглядом справи в суді першої інстанції, та 826,80 грн. судових витрат, пов'язаних з розглядом справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Задовольнити позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 23 200,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 551,20 грн. судових витрат, пов'язаних з розглядом справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 826,80 грн. судових витрат, пов'язаних з розглядом справи апеляційним судом.

Дані про учасників справи:

ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1),

ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 24 квітня 2018 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Українець Л.Д.