Провадження №2/760/6122/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки будинку та земельної ділянки, що є у спільній частковій власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив виділити йому в натурі належні 2/3 частини у домоволодінні по АДРЕСА_1 під літ. «А» в м. Києві, яка складається з квартири №1, загальною площею 54,4 кв.м., жилою площею 34,7 кв.м., допоміжними приміщеннями площею 19,7 кв.м., куди входять: тамбур (приміщення №1) - площею 3,1 кв.м., передпокій (приміщення №2) - площею 8,1 кв.м., житлова кімната (приміщення №3) - площею 17,4 кв.м., Житлова кімната (приміщення №4) - площею 17,3 кв.м., кухня (приміщення №5) - площею 5,4 кв.м., санвузол (приміщення №6) - площею 3,1 кв.м., а також 2/3 частини земельної ділянки із загальної площі 0,0809 га, кадастровий номер НОМЕР_2 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником 2/3 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.08.2016 року, виданим державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори та 2/3 частин частини земельної ділянки із загальної площі 0,0809 га, кадастровий номер НОМЕР_2 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Зазначив, що він користується квартирою АДРЕСА_1, яка загальною площею 54,4 кв.м., жилою площею 34,7 кв.м., допоміжними приміщеннями площею 19,7 кв.м., куди входять: тамбур (приміщення №1) - площею 3,1 кв.м., передпокій (приміщення №2) - площею 8,1 кв.м., житлова кімната (приміщення №3) - площею 17,4 кв.м., Житлова кімната (приміщення №4) - площею 17,3 кв.м., кухня (приміщення №5) - площею 5,4 кв.м., санвузол (приміщення №6) - площею 3,1 кв.м., а також 2/3 частини земельної ділянки із загальної площі 0,0809 га, кадастровий номер НОМЕР_2 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідач ОСОБА_2 є власником 1/3 частини будинку АДРЕСА_1 та користується квартирою №2, загальною площею 34,4 кв.м., жилою площею 18 кв.м., допоміжними приміщеннями площею 16,4 кв.м., куди входять: тамбур (приміщення №1) - площею 1,7 кв.м., санвузол (приміщення №2) - площею 1,8 кв.м., кухня (приміщення №3) - площею 4,8 кв.м., передпокій (приміщення №4) - площею 8,1 кв.м., житлова кімната (приміщення №5) - площею 18,0 кв.м.

Фактично такий розподіл з відповідачем домоволодіння та земельної ділянки існує на сьогоднішній день. Вважає, що є технічна можливість виділити в натурі частки з об'єкта нерухомого майна, оскільки у сторін окремі виходи з будинку.

Відповідач відмовляється від укладання нотаріально посвідченого договору про виділ в натурі частки, що є у спільній частковій власності, у зв'язку із чим просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 14.08.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

У встановлений ухвалою строк від відповідача відзив не надійшов.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження сторони в судове засідання не викликались.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач є власником 2/3 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та 2/3 частин частини земельної ділянки із загальної площі 0,0809 га, кадастровий номер НОМЕР_2 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 19.08.2016 року, виданим державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори, витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 19.08.2016 року, Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 19.08.2018 року.

Відповідач ОСОБА_2 є власником 1/3 частини будинку АДРЕСА_1.

Як зазначив позивач, фактично він користується квартирою АДРЕСА_1, яка загальною площею 54,4 кв.м., жилою площею 34,7 кв.м., допоміжними приміщеннями площею 19,7 кв.м., куди входять: тамбур (приміщення №1) - площею 3,1 кв.м., передпокій (приміщення №2) - площею 8,1 кв.м., житлова кімната (приміщення №3) - площею 17,4 кв.м., Житлова кімната (приміщення №4) - площею 17,3 кв.м., кухня (приміщення №5) - площею 5,4 кв.м., санвузол (приміщення №6) - площею 3,1 кв.м., а також 2/3 частини земельної ділянки із загальної площі 0,0809 га, кадастровий номер НОМЕР_2 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідач ОСОБА_2 фактично користується квартирою №2 по АДРЕСА_1 під літ. «А» в м. Києві, загальною площею 34,4 кв.м., жилою площею 18 кв.м., допоміжними приміщеннями площею 16,4 кв.м., куди входять: тамбур (приміщення №1) - площею 1,7 кв.м., санвузол (приміщення №2) - площею 1,8 кв.м., кухня (приміщення №3) - площею 4,8 кв.м., передпокій (приміщення №4) - площею 8,1 кв.м., житлова кімната (приміщення №5) - площею 18,0 кв.м.

Оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо виділу частки кожного співвласника в натурі позивач просив позов задовольнити, на що слід зазначити наступне.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

Згідно з п. 1.2 Інструкції, затвердженої наказом №55 Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 року №774/14041, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна або висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Слід зазначити, що позивачем не надано доказів того, що виділ часток (поділ) жилого будинку та земельної ділянки, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, що кожній з сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Також, позивачем клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи до суду не подавалось.

Суд звертає увагу позивача на те, що при виділі частки із спільної часткової власності в натурі, встановлений порядок користування, про який зазначає позивач, не є визначальним. Розмір частини майна, яка відводиться (виділяється) співвласнику визначається виходячи з розміру і вартості його частки у спільній частковій власності на це майно і виходячи з технічної можливості виділу, а не виходячи з тієї частини майна, якою користуються сторони.

Відтак заявлені вимоги про виділ частки зі спільної часткової власності задоволенню не підлягають.

Крім поділу будинку в натурі позивач також просив виділити йому 2/3 частини земельної ділянки з загальної площі 0,0809 га, кадастровий номер :69:193:007 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), яка також задоволенню не підлягає, оскільки є похідною від вимог про виділ в натурі частки житлового будинку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 183, 317, 321, 358, 364, 376 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 273, 274, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки будинку та земельної ділянки, що є у спільній частковій власності відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1;

Відповідач: ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_1.

Суддя