Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 207/5924/14-ц

провадження № 61-5526св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В.П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Південний відділ державної виконавчої служби міста Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

відповідач - ОСОБА_4,

відповідач -Приватне підприємство «Нива-В.Ш.»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року у складі колегії суддів Свистунової О. В., Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П.,

встановив:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсними проведені 19 лютого 2014 року прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - двокімнатної квартири АДРЕСА_1, скасувати протокол від 19 лютого 2014 року про проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого нерухомого майна, скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації арештованого нерухомого майна, застосувати реституцію та повернути відчужене майно.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що на виконання рішення суду про стягнення з нього кредитної заборгованості 19 лютого 2014 року філією 04 Приватного підприємства «Нива-В.Ш.» були проведені прилюдні торги з реалізації його майна, а саме: квартири АДРЕСА_1

Зазначав, що вказані торги були проведені з порушенням Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, чинного на момент їх проведення, зокрема порушено строки публікації оголошень про проведення торгів; не повідомлено його про дату проведення торгів, торги проведено на підставі звіту про оцінку вартості майна, який втратив чинність, а також порушено Правила переоцінки майна.

Крім того, у прилюдних торгах брали участь члени однієї сім'ї (батько та донька), що також є порушенням процедури проведення цих торгів, оскільки таким чином не досягається мета, з якою і проводиться аукціон (торги).

Посилаючись на вищенаведені обставини, просив позов задовольнити.

Рішенням Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2017 року у складі судді Тюлюнової В. Г. позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недійсними проведені 19 лютого 2014 року прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Скасовано протокол від 19 лютого 2014 року № 0413316-1 про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації арештованого нерухомого майна - двокімнатної квартири АДРЕСА_1 від 21 березня 2014 року, серія ВТ № 179862, реєстровий № 254, видане приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Моісеєнко Д. О.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що прилюдні торги, які відбулися 19 лютого 2014 року, були фактично третіми, що суперечить Тимчасовому положенню (у редакції, яка була чинною на час проведення торгів), яким передбачено виключно перші та повторні торги. Свій висновок суд обґрунтовував правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 03 червня 2016 року у справі № 6-72цс15.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у позові.

У решті судове рішення залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із недоведеності позивачем порушення його прав як боржника проведеними прилюдними торгами, які є лише продовженням процесу примусового виконання зобов'язань та задоволення вимог стягувача. Порушення вимог законодавства під час здійснення процедури реалізації нерухомого майна боржника не вплинули на результати проведення торгів. Саме за рахунок реалізації майна були погашені борги позивача.

У січні 2018 року ОСОБА_3 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, зокрема, частини другої статті 16, частин першої, третьої статті 215 ЦК України, частини четвертої статті 41 Конституції України, частин шостої та сьомої статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» (чинної на час проведення торгів), та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Скарга аргументована тим, що апеляційний суд формально підійшов до вирішення спору, у зв'язку з чим він протиправно позбавлений права власності на квартиру.

Зокрема, встановивши незаконність проведення третіх прилюдних торгів, суд дійшов висновку про те, що цими торгами не порушено його (позивача) права, як боржника.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 207/5924/14-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Встановлено, щоу Баглійському відділі державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції знаходилось виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 08 серпня 2011 року, виданого Баглійським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство по збору боргів» заборгованості в сумі 54 929,06 грн та витрат, які пов'язані з розглядом справи 669,29 грн, всього 55 598,35 грн.

02 вересня 2011 року державним виконавцем державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції на підставі статей 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час вчинення процесуальної дії) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 28702703.

10 листопада 2011 року державним виконавцем відповідно до статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова про звернення стягнення на майно боржника.

08 лютого 2013 року державним виконавцем складений акт опису й арешту майна боржника, а саме: квартири АДРЕСА_1

17 квітня 2013 року державним виконавцем на підставі статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому проваджені. Згідно зі звітом, складеним експертом, ринкова вартість належної ОСОБА_3 квартири, що є предметом спору, складає 74 490,00 грн.

Уперше торги з реалізації майна позивача (боржника) були призначені на 01 жовтня 2013 року, проте вони не відбулися через відсутність зареєстрованих покупців.

На підставі статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» складено акт від 26 листопада 2013 року щодо переоцінки арештованого нерухомого майна, яке було уцінено на 10 % з 74 490,00 грн до 67 041,00 грн.

Вдруге призначені на 19 листопада 2013 року торги з реалізації вищезазначеного майна також не відбулися через відсутність зареєстрованих покупців. Майно повторно уцінено відповідно до акта від 25 грудня 2013 року з 67 041,00 грн до 52 143,00 грн.

Згідно з протоколом № 0413316-1 про проведення торгів квартира АДРЕСА_1 була реалізована на третіх прилюдних торгах 19 лютого 2014 року.

27 лютого 2014 року державним виконавцем складений акт про проведення аукціону з реалізації арештованого нерухомого майна, за яким у торгах брали участь два учасники: ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Переможцем торгів стала ОСОБА_4, яка сплатила за майно кошти у розмірі 52 250,00 грн.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що прилюдні торги проведено з порушенням Порядку реалізації арештованого нерухомого майна, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження».

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та визнаючи недійсними проведені 19 лютого 2014 року прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, суд першої інстанції виходив із того, що прилюдні торги, проведені 19 лютого 2014 року та на яких реалізовано належну ОСОБА_3 квартиру, відбулися з порушенням Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (у редакції, чинній на час проведення торгів).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд дійшов висновку про те, що порушення вимог законодавства під час здійснення процедури реалізації нерухомого майна боржника не вплинули на результати проведення прилюдних торгів, які є лише продовженням процесу примусового виконання зобов'язань та задоволення вимог стягувача.

З висновком апеляційного суду погодитися не можна з таких підстав.

Порядок реалізації арештованого майна передбачено Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, та Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5.

Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна визначено, що прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну, та передбачено певні правила проведення цих торгів.

Відповідно до пункту 7.3 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (у редакції, яка була чинною на момент проведення торгів), якщо прилюдні торги не відбулися двічі, то майно знімається з торгів, про що спеціалізована організація в триденний термін повідомляє державного виконавця.

Отже, прилюдні торги, які відбулися 19 лютого 2014 року, були фактично третіми, що суперечить Тимчасовому положенню про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (у редакції, яка була чинною на час проведення торгів), яким передбачено виключно перші та повторні торги.

За таких обставин висновки апеляційного суду про правомірність процедури проведення прилюдних торгів, які відбулися 19 лютого 2014 року, і на яких відбувся продаж майна позивача, не можна визнати такими, що відповідають вимогам закону, оскільки Тимчасовим положеннямпро порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (у редакції, яка була чинною на час проведення торгів) не передбачено проведення торгів утретє.

Такий правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-72цс15.

Суд першої інстанції, правильно визначившись із характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи), обґрунтовано виходив із того, що реалізація нерухомого майна з прилюдних торгів 19 лютого 2014 року відбулася з порушенням процедури проведення прилюдних торгів, наслідком чого є їх недійсність.

Під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року скасувати, а рішення Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2017 року залишити в силі.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року скасувати.

Рішення Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2017 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило