РІШЕННЯ
12 листопада 2018 року головуючого судді Соболєвої І.П., за участю секретаря судового засідання Хома Д.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107-б, цивільну справу за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в інтересах публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Під час судового розгляду судом були вчинені такі процесуальні дії.
Ухвалою судді від 18.01.2016 позовну заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в інтересах публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_1» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.
Ухвалою судді від 18.06.2018 розгляд справи вирішено продовжити в порядку спрощеного позовного провадження, вважати письмові заперечення представника відповідача від 27.06.2016 відзивом відповідача на позов, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відповіді на відзив, заперечення на відповідь).
Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За вимогами ч. 3 ст.12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
15.05.2012 між публічним акціонерним товариством «Український ОСОБА_1» в особі директора Запорізького відділення № 1 ОСОБА_3, яка діяла на підставі довіреності № 1101 від 16.07.2012, з одного боку, та ОСОБА_2, з іншого боку, підписано Кредитний договір № КАВНКФ/1000226.2.
Відповідно до п. 1.1. цього договору ОСОБА_1 зобовязується надати Позичальнику в тимчасове користування довгостроковий кредит, а Позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити комісії Банку і проценти за користування кредитом в порядку і на умовах, встановлених даним кредитним Договором.
Суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2017 року клопотання представника Відповідача про витребування доказів було задоволено та витребувано від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію приватного акціонерного товариства «Український ОСОБА_1» в інтересах приватного акціонерного товариства «Український ОСОБА_1» кредитну справу щодо кредитного договору № КАВНКФ/1000226.2, який було укладено 15.05.2012.
Як доказ виконання ПАТ «Український ОСОБА_1» своїх зобовязань за кредитним договором № КАВНКФ/1000226.2 від 15.05.2012 перед ОСОБА_2 представником позивача надано копію заяви на видачу кредиту та копію меморіального ордеру.
Позивачем не надано оригіналів первинних бухгалтерських документів, жодного повідомлення про неможливість виконання ухвали суду чи надання доказів згідно ухвали суду, від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію приватного акціонерного товариства «Український ОСОБА_1» в інтересах приватного акціонерного товариства «Український ОСОБА_1» до суду не надходило, їх наявність у ПАТ «Український ОСОБА_1» не відома.
У відповідності до Наказу Міністерства фінансів України № 88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» (в редакції чинній станом на 2012 рік), первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.
Також до матеріалів справи, в якості доказу надання кредиту та його погашення було надано Розрахунок заборгованості по договору № КАВНКФ/1000226.2 від 15.05.2012, в ході дослідження якого встановлено, що наданий Розрахунок заборгованості, згідно нормативних документів (Закону України № 996, Закону України № 2346, Положення № 88), по формі та змісту, не є первинним бухгалтерським документом або регістром аналітичного обліку, при цьому цифрові дані зазначені не підтверджено первинними бухгалтерськими документами з власним підписом, при цьому позивачем не були надані суду виписки по особовому поточному рахунку відповідача, меморіальний ордер (прибуткові касові документи і т.д.) до цих виписок, а також не була надана щоденна зворотно-сальдова відомість та інше, на підставі яких у суду була змога перевірити цифрові дані наявні в розрахунку заборгованості.
Так, судом досліджено копію меморіального ордеру № 1 від 16.05.2012 наданого позивачем, згідно з яким платником грошових коштів є ОСОБА_2, а не ПАТ «Український ОСОБА_1».
Згідно з розділом ІІІ договору, кредит наданий за даним Договором забезпечується заставою. Забезпечення кредиту заставою оформлюється окремим письмовими договорами, що додаються до цього Договору і є його невідємною частиною.
Відповідно до ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
Відповідно до матеріалів, що додавались представником позивача як у дійсній справі оригінали витребуваних документів відсутні. Відтак, в силу норм закону, долучені матеріали до справи позивачем не є оригіналами бухгалтерських документів, та не є первинними бухгалтерськими документами в силу відсутності усіх обовязкових реквізитів, а також в силу невідповідності часу їх створення часу здійснення господарської операції. В наслідок чого, в силу ст.ст. 7680 ЦПК України, вони не є засобами доказування факту надання кредитних коштів.
Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.
Копії невідомого походження не є належними та допустимими доказами у справі. Копіями невідомого походження є будь-які копії документів, справжність яких неможливо перевірити шляхом співставленням із оригіналом.
Крім того, відповідно до п.п. 1.19-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-ІІІ, меморіальний ордер розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та нормативно-правових актів Національного банку України.
Виходячи із системного аналізу норм права меморіальний ордер не є документом підтверджуючим зарахування коштів на рахунок платника.
Таким документом відповідно до п.п. 1.30 Закону може бути платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунку на рахунок отримувача, з обовязковим зазначенням у ньому відповідно до п.п. 1.3 Закону дати валютування, яка зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки, дату, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача.
Так, згідно зі ст. 640, 1046, 1054 ЦК України цей договір № КАВНКФ/1000226.2 від 15.05.2012 не є укладеним, що позбавляє суд можливості задовольняти позовні вимоги.
Відповідно до пункту 1 статті 638 Цивільного кодексу України, договір с укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ч. 1 ст. 628 ЦК України кредитний договір повинен містити умови (пункти) які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст.6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту.
Кредитний договір є неукладеним (не відбувся), коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови, передбаченої законодавцем.
Як розтлумачив Верховний Суд України у п. 8 Постанови Пленуму № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення".
Ст. 6 ЦК України та в Постанові ВСУ від 11.09.2013 у справі № 6-52/цс13 вказано, що: «Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами».
Судом на підставі всебічно оцінених доказів, з урахуванням позовних вимог та заперечень сторін, було встановлено та досліджено факт відсутності згоди ОСОБА_2 щодо усіх істотних умов кредитування у відповідності до чинного законодавства України.
А саме, банк, як кредитодавець у кредитному договорі № КАВНКФ/1000226.2 від 15.05.2012 не зазначив про конкретну дату видачі кредиту, тобто сторони не узгодили дату видачі кредиту, що є обовязковою умовою укладання кредитного договору згідно вимог вимогам аб. 7 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), замість цього пункт 1.3. кредитного договору містить строк надання кредиту «з 15.05.2012 до 14.05.2019».
А відтак, є окремі додаткові підстави вважати кредитний договір № КАВНКФ/1000226.2 від 15.05.2012 не укладеним, так як сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови, зокрема, дату видачі кредиту.
В пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам наголошено: Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).
Оскільки вище вказані обовязкові відомості не зазначені в кредитному договорі, суд прийшов до висновку, що оспорюваний кредитний договір є неукладений.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ч. 1, ч. 3, ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.
Враховуючи, що кредитний договір № КАВНКФ/1000226.2 від 15.05.2012р. не встановив, не змінив, та не припинив цивільних прав та обовязків сторін тому, що фактично не вступив в дію (п.п. 8.13. договору) та є неукладеним, з причин невиконання позивачем своїх обовязків передбачених п.2.2. Договору, суд дійшов висновку про відсутність у позивача права для звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які ґрунтуються на зазначеному договорі.
За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в справі докази, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 7682, 89, 141, 263265 ЦПК України, суд
Позов Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в інтересах публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частин - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Запорізького апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.П. Соболєва