Провадження №22-ц/4812/78/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 грудня 2018 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Крамаренко Т.В., Кушнірової Т.Б.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.

за участі позивача ОСОБА_1, його представника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №486/16/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Южноукраїнський міський суд Миколаївської області під головуванням судді Волкової Олени Іванівни о 9 годині 36 хвилині у приміщенні цього суду 25 липня 2018 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди фізичній особі, потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а :

У січні 2018 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди фізичній особі, потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивовано тим, що 22 червня 2017 р. близько 16-00 год. на 92 км.+450 м. автодороги «Ульянівка-Миколаїв» Р-06, неподалік від с. Благодатне Арбузинського району Миколаївської області ОСОБА_3 керуючи автомобілем «RENAULT CLIO SYMBOL 1.4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись у напрямку м. Миколаєва, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з належним йому автомобілем «MITSUBISHI PAGERO WAGON», державний реєстраційний номер НОМЕР_2. Внаслідок зіткнення належний позивачу автомобіль отримав механічні ушкодження. Згідно зі звітом сертифікованого оцінювача від 13 липня 2017 р. вартість матеріальних збитків становить 462 938 грн.

Посилаючись на викладене, а також на те, що ОСОБА_3 матеріальні збитки не відшкодував, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 362 938 грн. збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням.

Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, пояснював, що після ДТП була узгоджена з позивачем сума відшкодування близько 100 тис. грн., які має виплатити страхова компанія. Разом з тим, на даний час позивач надав висновки експерта на суму 462 938,00 грн., яку штучно збільшив. Заперечував, що за допомогою відеозапису можна дійти висновку про суму відшкодування.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25 липня 2018 р. в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано жодного належного доказу, який би підтвердив факт належності йому автомобіля «MITSUBISHI PAGERO WAGON» державний реєстраційний номер НОМЕР_7, що позивач мав статус потерпілого у кримінальному провадженні, так як органами досудового слідства він потерпілим не визнавався і даний факт сторонами підтверджено у судовому засіданні, позивачем не доведено причинно-наслідковий зв'язок дій відповідача, які спричинили йому шкоду, та вартість спричиненої відповідачем шкоди.

Також суд послався, що позбавлений можливості призначити судову авто-технічну експертизу для визначення майнової шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з тим, що відповідно до пояснень, наданих у судовому засіданні представником позивача, автомобіль «MITSUBISHI PAGERO WAGON» здано на металобрухт позивачем.

В судовому засіданні, позивачем не спростовано доводи відповідача, про те, що автомобіль «MITSUBISHI PAGERO WAGON» державний реєстраційний номер НОМЕР_4 придатний для використання та використовується позивачем. Суд позбавлений можливості вирішити спір лише на підставі одного факту - визнання сторонами події ДТП.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням визначених законом правил дослідження доказів та надання їм оцінки, та з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду суперечать обставинам справи, а тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд всупереч визнання обставин справи відповідачем прийшов до висновку про недоведеність наявності причинно-наслідкового зв'язку між подією злочину та завданням позивачу шкоди та безпідставно не взяв до уваги визначений оцінювачем розмір шкоди, а також копію ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2017 р., яка оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, та помилково вважав недоведеним факт належності йому пошкодженого автомобілю, оскільки в матеріалах справи є копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним положенням процесуального закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як вбачається з наданої позивачем копії ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2017 р. по кримінальній справі № 467/1104/17, яким кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито, звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв'язку з примиренням винного з потерпілим, 22 червня 2017 року близько 16-00 години, на 92 км + 450 м автомобільної дороги Ульянівка-Миколаїв Р-06, ОСОБА_3, керуючи автомобілем «RENAULT CLIO SYMBOL 1.4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, порушив вимоги п.п. 14.2 «в», 10.1 Правил дорожнього руху України, а саме - перед початком обгону не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він виїжджав, вільна від транспорту на достатній для обгону відстані, а також при перестроєні не впевнився, що його маневр буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення керованого ним автомобіля з автомобілем «MITSUBISHI PAGERO WAGON», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, який не мав технічної змоги запобігти зіткненню транспортних засобів.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4, який перебував в автомобілі ОСОБА_3 в якості пасажира, отримав тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку та перелому лівої ключиці зі зміщенням, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 427-М від 31 липня 2017 р. відносяться до середнього ступеня тяжкості з короткотривалим розладом здоров'я.

Дії водія ОСОБА_3 не відповідали вимогам підпункту «в» п. 14.2, п. 10.1 Правил дорожнього руху України, порушення яких знаходиться в прямому причинному зв'язку з цією пригодою та наслідками, що настали.

Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження.

Підозрюваний ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, підтримав обставини, викладені у змісті клопотання прокурора, зазначив також, що дійсно з його вини було завдано механічні ушкодження автомобілю «MITSUBISHI PAGERO WAGON», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1

Згідно зі звітом сертифікованого оцінювача від 13 липня 2017 р. вартість матеріальних збитків, завданих пошкодженням автомобілю «MITSUBISHI PAGERO WAGON», державний реєстраційний номер НОМЕР_4, становить 462 938,00 грн.

Вказана ухвала суду набрала законної сили і ОСОБА_3 викладені в ній обставини, зокрема щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 30 листопада 2017 р., його вини у скоєнні цієї пригоди та факт пошкодження автомобіля позивача не оспорювалась

Оскільки ОСОБА_3 матеріальні збитки, завдані пошкодженням автомобілю, не відшкодував ОСОБА_1 просив про стягнення на його користь 362 938,00 грн. завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вказаною нормою закону встановлені загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань.

Таким чином, для з'ясування, чи є підстави для настання відповідальності за спричинення майнової шкоди необхідно встановити: наявність майнової шкоди, протиправного діяння її заподіювача, причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

В силу вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 76 ЦПК України).

Докази у цивільному процесі мають бути належними та допустимими.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

Факт заподіяння шкоди майну позивача (автомобілю), винна поведінка відповідача (порушення правил дорожнього руху), яка знаходиться у причинно-наслідковому зв'язку із заподіянням шкоди підтверджуються вказаною вище ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області. Також ці обставини не заперечувались і визнавались відповідачем в суді першої інстанції.

За такого суд безпідставно вважав, що позивачем не надано належних та достатніх доказів щодо завдання йому майнової шкоди та наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та спричиненою відповідачем шкоди.

Також суд безпідставно вважав, що відсутні докази щодо належності пошкодженого автомобілю «MITSUBISHI PAGERO WAGON», державний реєстраційний номер НОМЕР_4, позивачу, тоді як до позовної заяви надана засвідчена представником позивача - адвокатом копія свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу (а.с. 41), в якій власником вказаний ОСОБА_1, а в позовній заяві зроблено застереження про наявність у позивача оригіналів усіх документів.

Щодо того, що суд вважав неналежним доказом копію ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2017 р. по кримінальній справі № 467/1104/17, то колегія суддів також не погоджується з таким висновком, оскільки до позовної заяви позивачем надано засвідчену його представником копію ухвали, яка оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/70592339), а тому суд помилково не взяв до уваги такий доказ.

За такого колегія суддів приходить до висновку про доведеність факту заподіяння позивачеві майнової шкоди з вини відповідача, що є підставою в силу вимог ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1188 ЦК України для покладання на останнього обов'язку з її відшкодування.

На підтвердження розміру заподіяної майнової шкоди позивачем надано до суду звіт № 205-17 про незалежну оцінку майна з визначенням матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП власнику автомобілю «MITSUBISHI PAGERO WAGON», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 (а.с. 8-53), який виконаний суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_5, згідно з яким ринкова вартість вказаного автомобілю становить 462 938 грн., а вартість відновлювального ремонту складає 601 779 грн. 35 коп., і вартість матеріального збитку визначена оцінювачем як 462 938 грн. (рівна ринковій вартості автомобілю), оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу перевищує його ринкову вартість.

Оцінку майна та завданих збитків проведено належним суб'єктом у відповідності із вимогами Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а тому є належним доказом розміру завданої майну позивача шкоди.

Відповідач всупереч вимогам закону щодо обов'язку доказування не надав доказів на підтвердження своїх заперечень щодо завищеної оцінки завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків.

За такого хибним є висновок суду щодо недоведеності розміру заподіяної шкоди та необхідності проведення судової експертизи, оскільки відповідач свої заперечення щодо розміру шкоди належним чином не обґрунтовував та доказів такому не надавав, крім того, клопотання про призначення експертизи учасники справи не заявляли.

Також судом при вирішенні спору неповно встановлено характер спірних правовідносин та норми права, які підлягали застосуванню.

Разом із покладанням на винну особу обов'язку з відшкодування шкоди (ст. ст. 1166, 1188 ЦК України) правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні або іншій особі визначену у договорі грошову суму, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Як передбачено п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Пунктом 35.2. зазначеної статті передбачено, що до заяви додається також певний перелік документів, що підтверджують право на отримання страхового відшкодування.

Страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (п. 34.1 ст. 34 Закону № 1961-IV).

Як вбачається з наданих позивачем заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с. 56), заяви про виплату страхового відшкодування (а.с. 57), листа Страхової компанії «Еталон» від 20 грудня 2017 р. (а.с. 72), цивільна відповідальність водія транспортного засобу «RENAULT CLIO SYMBOL 1.4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, на підставі полісу АК 2154192 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди з вини водія ОСОБА_3 22 червня 2017 р. була застрахована Страховою компанією «Еталон», яка визнала вказану дорожньо-транспортну пригоду за участю забезпеченого транспортного засобу страховим випадком і виплатила позивачеві ОСОБА_1 як потерпілій особі 100 000 грн. страхового відшкодування за пошкодження належного останньому автомобілю, виконавши таким чином передбачений законом та укладеним з відповідачем договором обов'язок.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки визначені звітом № 205-17 про незалежну оцінку майна з визначенням матеріального збитку витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу «MITSUBISHI PAGERO WAGON», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (601 779 грн. 35 коп.), перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (462 938 грн.), цей автомобіль є фізично знищеним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому позивач має право на відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Суд першої інстанції в порушення положень ст.ст. 2, 12, 263, 264 ЦПК України вказаних обставин не встановив, не визначився в повній мірі з характером спірних правовідносин, не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив позивачеві його права на надання додаткових доказів, зокрема щодо вартості пошкодженого транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди.

В силу положень частин 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційної інстанції вважала за необхідне з метою остаточного вирішення спору та виконання завдань цивільного судочинства, визначених ст. 2 ЦПК України, прийняти наданий позивачем новий доказ - уточнений висновок за звітом № 205-17 оцінювача ОСОБА_5, згідно якого вартість автомобілю «MITSUBISHI PAGERO WAGON», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 в пошкодженому стані на дату огляду - 13 липня 2017 р. становить 181 986 грн. 02 коп.

За такого розмір шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля позивача, становить різницю між вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (462 938 грн.) та вартістю транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди (181 986 грн. 02 коп.), що дорівнює 280 951 грн. 98 коп.

Слід також врахувати, що виплачене страховою компанією страхове відшкодування в сумі 100 000 грн. не покриває завдану позивачеві майнову шкоду.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за умови, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В цьому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Враховуючи такі положення закону та обставини справи ОСОБА_3 зобов'язаний відшкодувати позивачу 180 951 грн. 98 коп. (280 951 грн. 98 коп. - 100 000 грн. (виплаченого стразового відшкодування)).

Оскільки суд першої інстанції при ухваленні рішення по справі неповно з'ясував обставини справи, припустився порушень норм процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, рішення суду в силу положень пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що рішення суду в частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди підлягає зміні, необхідно провести розподіл судових витрат за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Згідно із частинами 1-3 ст. 133 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо 8) врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, серед інших, витрати на професійну правничу допомогу.

У зв'язку із частковим задоволенням позову необхідно провести розподіл судових витрат, виходячи з наступного.

При зверненні з позовом та апеляційною скаргою позивач не сплачував судовий збір.

Між тим, виходячи з характеру спору (майновий), розміру заявлених позовних вимог (362 938 грн.) та визначених підпунктами 1, 6 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставок судового збору, підлягало до сплати за подання позовної заяви - 3 629 грн. 38 коп., за подання апеляційної скарги - 5 444 грн. 07 коп., а всього - 9 073 грн. 45 коп.

Тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених вимог - 4 523 грн. 80 коп. (9 073 грн. 45 коп. х 180 951 грн. 98 коп. : 362 938 грн.).

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 134 ПК України).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Оскільки по справі постановлено рішення про часткове задоволення на відповідача з урахуванням викладених вимог закону слід покласти обов'язок компенсувати усі судові витрати позивача пропорційно задоволених вимог.

Згідно наданих розрахунків витрати позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції становлять 8 676 грн. 45 коп.

Такі розрахунки ґрунтуються на умовах укладених з адвокатом угод про надання правової допомоги (т. 2 а.с. 43-49), рахунку-фактурі від 13 квітня 2018 р. (т. 2 а.с. 42), квитанції про сплату їх вартості (т. 2 а.с. 41), відповідають обсягу виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), характером та складністю справи. Відповідач не подавав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Між тим, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, пропорційно слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу - 4 325 грн. 86 коп. (8 676 грн. 45 коп. х 180 951 грн. 98 коп. : 362 938 грн.).

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25 липня 2018 року скасувати, постановити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди фізичній особі, потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, проживає: АДРЕСА_1, 55001, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5, на користь ОСОБА_1, який проживає: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6, 180 951 (сто вісімдесят тисяч дев'ятсот п'ятдесят одну) грн. 98 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, та 4 325 (чотири тисячі триста двадцять п'ять) грн. 86 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, проживає: АДРЕСА_1, 55001, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5, в дохід держави 4 523 (чотири тисячі п'ятсот двадцять три) грн. 80 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.В. Крамаренко

Т.Б. Кушнірова

_________________________________

Повний текст постанови складений 12 грудня 2018 року