Номер провадження: 22-ц/785/2197/18
Номер справи місцевого суду: 505/1780/16-ц
Головуючий у першій інстанції Гура А. І.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Сегеди С.М., Комлевої О.С.

при секретарі: Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 доОСОБА_3про захист гідності, честі та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 26 вересня 2017 року, -

встановила:

06 травня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про захист гідності, честі та стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн..

Посилаючись на те, що жовтні 2015 року він, на запрошення кандидата на обрання на посаду Котовського міського голови Одеської області ОСОБА_3 серед інших осіб був присутній на зустрічі останнього з виборцями на одній з вулиць міста Котовськ. Оскільки відповідач на час зустрічі з виборцями вже на протязі довгого часу був міським головою, то виборці ставили різні, не зовсім зручні запитання щодо його діяльності. Зокрема йшлося про те, чому в місті погана якість води, хоча тарифи на її споживання дуже високі. Оскільки на час зустрічі з кандидатом на посаду міського голови в Котовському суді розглядалась справа за його позовом до останнього, то він запитав ОСОБА_3, чому той не ходить в судові засідання. На таке питання отримав відповідь: «Я з хворими людьми в суд не ходжу». Тобто, відповідач стверджував, що він (позивач) є хворою людиною, хоча насправді він таким не являється.

До того ж позивач є законослухняним громадянином, громадським діячем, членом громадської організації «Час змін». Оскільки відповідач, порушивши його немайнові права під час публічного виступу, поширив інформацію, яка не відповідає дійсності, порочить честь та гідність, вимагав позов задовольнити.

Вважає, що відеозапис його спілкування з відповідачем, який міститься на СД-диску, який він надав суду, є достатнім доказом вини відповідача в поширенні щодо нього інформації, яка принижує його честь та гідність. Крім цього, його твердження можуть підтвердити свідки, які були присутні на зустрічі з кандидатом на посаду Котовського міського голови. Просить зобов'язати відповідача спростувати інформацію поширену під час публічного виступу щодо нього у спосіб, наближений до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування, шляхом виступу на місцевому телевізійному каналі та стягнути моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 26 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист гідності, честі та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, районний суд виходив з того, що позивач є публічною особою, а тому суд, враховуючи ширшу допустиму межу критики для вказаної категорії осіб, враховуючи відсутність критики з боку відповідача відносно приватного життя позивача, не вбачає підстав для висновку про те, що вищезазначена інформація підлягає спростуванню, а позовна заява задоволенню.

Відшкодування моральної шкоди та її обґрунтованість також є похідним від вирішення спору про правомірність вимог позивача про захист честі та гідності , а оскільки в процесі розгляду справи факти, викладені позивачем в обґрунтування вимог щодо захисту честі та гідності не знайшли свого підтвердження, на підставі наведеного суд також відмовив у відшкодуванні моральної шкоди, заявленої позивачем.

Колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно до ст. 270 ЦК України до особистих немайнових прав відноситься, зокрема, право особи на повагу до гідності та честі.

У відповідності до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до роз'яснення п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009 року № 1 ( далі - постанова Пленуму ВСУ № 1), під гідністю розуміється визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, а з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Гідність означає передусім об'єктивну цінність особистості, її соціальну значимість як відповідну, адекватну з людською сутністю, тобто ту якість, за якої людина чинить так, як належність її сутності та призначенню, як повинна чинити саме людина. Ця якість особи пов'язана передусім із оцінкою себе як моральної особистості, яка є значимою для оточення та суспільства, тобто є позитивним оціночно-емоційним ставленням до себе у формі свідомості і почуття власної гідності, який знаходить свій прояв у самооцінці своїх моральних якостей в їх системній єдності. Поняття гідності та честі є взаємопов'язаними, але між ним існує різниця, яка полягає в тому, що честь означає саме зовнішнє визнання, оцінку дій, діяльності особистості з боку інших, тобто честь пов'язана із суспільною оцінкою і визнанням моральних заслуг і достоїнств людини як члена суспільства.

Відповідно до ч. 1 п.15 постанови Пленуму ВСУ № 1 «Про судову практику у справах про захист честі, гідності і ділової репутації фізичної та юрнидичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Отже в даному випадку йдеться не про поширення недостовірної інформації.

Крім того, позивачем жодним чином не обґрунтовано в чому ж полягає порушення його особистих немайнових прав та не доведено, що у зв'язку з вищезазначеними висловлюваннями стосовно нього утвердилася думка у будь-кого про те, що він є «хворою людиною».

Такі висловлювання не спричинили жодних негативних наслідків для позивача.

Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивач є громадським діячем, членом громадської організації «Час змін», тобто є публічною особою.

У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, від 12 лютого 2004 року вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

В пункті 7 Резолюції 1165 (1998) Парламентської асамблеї Ради Європи зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

Суд зазначає, що з огляду на положення вищезазначених міжнародно-правових актів та відповідно до прецедентної практики Європейського суду, а саме рішень «Лінгенс проти Австрії», «Бусуйок проти Молдови», позивач є публічною особою, а тому суд, враховуючи ширшу допустиму межу критики для вказаної категорії осіб, враховуючи відсутність критики з боку відповідача відносно приватного життя позивача, не вбачає підстав для висновку про те, що вищезазначена інформація підлягає спростуванню, а позовна заява задоволенню.

У відповідності до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист честі, гідності і ділової репутації фізичної та юрнидичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання моаних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири.

Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що інформація, поширена відповідачем, є не констатацією певного факту, а оціночним судженням, бо не містить фактичних даних, зокрема відповідач не конкретизував про яку саме хворобу йдеться і не висловлював свою думку з цього приводу.

Своєю чергою позивач не обґрунтував, чому вважає такий вислів на свою адресу образливим і яким чином він принижує його гідність і честь та які негативні наслідки для нього мало таке висловлювання.

Таким чином, на підставі викладеного, суд першої інстанції правомірно вважав за необхідне відмовити в задоволенні позову, у тому числі у зв'язку з його безпідставністю.

Відшкодування моральної шкоди та її обґрунтованість є похідним від вирішення спору про правомірність вимог позивача про захист честі та гідності , а оскільки в процесі розгляду справи факти, викладені позивачем в обґрунтування вимог щодо захисту честі та гідності не знайшли свого підтвердження, відмовив у відшкодуванні моральної шкоди, заявленої позивачем.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись: ст. 367; п. 1 ч. 1 ст. 374; ст. 375; 381-384; 390 ЦПК України, колегія суддів ,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 26 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 квітня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

О.С. Комлева

С.М. Сегеда