Дата документу 09.11.2018 Справа № 320/8257/17
ЗАПОРЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 320/8257/17 Головуючий у 1 інстанції: Редько О.В.
№ 22-ц/807/314/18 Суддя-доповідач:Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду області у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Кухаря С.В.

Крилової О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування пов'язаного з втратою годувальника,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 17.10.2014 року близько о 21 год. 50 хв. на вул. Кірова 55 у м. Мелітополь Запорізької області, водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 Внаслідок ДТП ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до лікарні, де помер 18.10.2014 року.

Вищевказаний транспортний засіб був зареєстрований в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»

11.01.2017 року до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було подано заяву про відшкодування дружині загиблого ОСОБА_6 витрат на поховання та моральної шкоди.

10.07.2017 ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» виплатило 20 487,00 грн., страхового відшкодування.

03.08.2017 року до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було подано заяву щодо доплати страхового відшкодування ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 - матері загиблого (пенсіонеру за віком) за шкоду, пов'язану із смертю годувальника у розмірі 43848,00 грн.

19.08.2017 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у своїй відповіді вих. № 3177/18 на зазначену заяву, прийняло рішення про відмову доплати страхового відшкодування пов'язану із смертю годувальника у розмірі 43848,00 грн.

Рішення відповідача було обґрунтоване тим, що загиблий ОСОБА_5 офіційно не працював, та підтвердити його доходи немає можливості, таким чином, у Страховика відсутня можливість розрахувати розмір відшкодування. Також відповідач зазначив що не повинен відшкодовувати 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, про які йдеться у п. 27.2. ст. 27. Закону України № 1961 - IV, так як сам розрахунок відшкодування, з огляду на ч. 2. ст. 1200 ЦК України, не може бути виконаний.

03.02.2013 р. між Позивачем та ТОВ «АВТОПОМІЧ» було укладено Договір про надання правової допомоги, предметом якого сторони визначили, що Виконавець зобов'язується надавати Замовнику правову допомогу по стягненню страхового відшкодування із ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» по страховому випадку, що мав місце 07.10.2014 року близько 21 год. 50 хв. на вул. Кірова, 55 у м. Мелітополь Запорізької обл., водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 Внаслідок ДТП ОСОБА_5 отримав тілесні, ушкодження та був госпіталізований до лікарні, де помер 18.10.2014 р.

За надану правову допомогу, Позивач сплатив 4800.00 грн. що підтверджується квитанцією. Вказана правова допомога була надана з розрахунку вартості однієї нормо години фахівця в галузі права, що становить 600,00 грн. Ця сума не перевищує гранично допустимий розмір компенсації витрат на правову допомогу, оскільки гранично допустимий розмір таких витрат на сьогодні становить 640,00 грн.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, стягнути з відповідача страхове відшкодування пов'язане з втратою годувальника у сумі 43848,0 грн., та 4800,00 грн. судових витрат.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 43848,00 грн. гривень 00 коп.

Стягнуто з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 4800,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 06 липня 2018 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 06 липня 2018 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 19 жовтня 2018 року справу прийнято до свого провадження суддею Поляковим О.З.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» .

06.08.2018 року адвокат ОСОБА_7. відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із доведеності позивачем свої позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинного ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_5 (а.с.15).

17 жовтня 2014 року близько 21 год. 50 хв. на вул. Кірова 55 у м. Мелітополь Запорізька обл., водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 Внаслідок ДТП ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до лікарні, де помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 11 грудня 2014 року кримінальне провадження за №0004948 відносно ОСОБА_4 закрито за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а саме порушення Правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть ОСОБА_5 (а.с.11).

Автомобіль «ЗАЗ TF898», д/н НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_4 був забезпечений згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1287899 від 14.08.2014 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

На адресу відповідача 03 квітня 2017 року позивачем було надіслано заяву про страхове відшкодування, яка з посиланням на норми чинного законодавства та відсутність документів, що визначені у п.27.2 ст. 27 Закону України №1961-IV (на умовах, встановлених ст. 1200 ЦКУ), ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» залишена без задоволення.

Згідно з відповіді ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» від 19 серпня 2017 року вбачається, що представник ОСОБА_3 за довіреністю - ОСОБА_7. звертався 03 серпня 2017 року до страхової компанії (відповідача) із заявою про виплату страхового відшкодування, поданої за фактом смерті ОСОБА_5 внаслідок ДТП, що відбулася 17.10.2014 року за участі транспортного засобу ЗАЗ TF698K реєстраційний номер НОМЕР_1. За даною заявою вимога про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого (шкоди у зв'язку з втратою годувальника), ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» прийнято рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування у зв'язку з відсутністю документального підтвердження з компетентних органів наявності у ОСОБА_3 права на отримання такого відшкодування (а.с.8).

Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику з прав про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5 встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди (п.2 ст. 273 ЦПК), якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

За правилами статей 1167, 1168 та 1200 ЦК України, якщо деліктне зобов'язання виникло із факту смерті фізичної особи, кредиторами можуть бути чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі), діти (усиновлені), особи, що проживали однією сім'ю з особою, яка померла. Зазначені особи як кредитори мають право вимагати від боржника відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи. Крім того, суб'єкти, визначені в пунктах 1-5 частини першої статті 1200 ЦК України, мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, в розмірі, обчислюваному виходячи з середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров"ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з пунктом 27.1 та пунктом 27.2 статті 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Статтею 1200 ЦК України, а саме, ч.1 цієї статті передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом.

З урахуванням того, що свою відповідальність ОСОБА_4 застрахував у відповідача страхової компанії, відповідно до ст.27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право на отримання страхового відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого мають особи, що знаходились на утриманні у потерпілого. Сплаті підлягає частина недоотриманих доходів потерпілого, яка приходилась на кожного утриманця під час його життя.

Відповідно до ч.3 ст.36 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою звернення ОСОБА_3 із позовом слугувало не визнання відповідачем - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» її права на отримання відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого - шкоди у зв'язку з втратою годувальника, оскільки відсутнє документальне підтвердження з компетентних органів наявності права на отримання такого відшкодування.

З системного аналізу вищевказаних норм цивільного законодавства, повне утримання означає відсутність у члена сім'ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов'язок щодо утримання цього члена сім'ї. Основне значення допомоги слід з'ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо.

За змістом статей 4, 10 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з викладеного, та з урахуванням матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що дохід померлого був для ОСОБА_3 основним і постійним джерелом існування, тому підстав для задоволення позову про стягнення страхового відшкодування пов'язаного із втратою годувальника не вбачається у зв'язку з недоведеністю вимог.

Оскільки позивачем не доведено підстав для встановлення факту перебування її на утриманні у померлого ОСОБА_5, підстав для стягнення страхового відшкодування у зв'язку з втратою годувальника відповідно до пунктами 27.1 та 27.2 статті 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та статті 1200 ЦК України не вбачається.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 УПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача;

З вищезазначених підстав суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_3 на користь ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 960 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 7 ч. 13, 141, 374, 376, 381, 382-384, 390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» - задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 квітня 2018 року по цій справі - скасувати, прийняти нову постанову :

«У задоволенні позову ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування пов'язаного з втратою годувальника - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» судовий збір у розмірі 960 грн. 00 коп.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 09 листопада 2018 року.

Головуючий

Судді: