Номер провадження 2/754/4225/18
Справа №754/4142/18
12 жовтня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді - Лісовської О.В.
за участю секретаря - Грей О.П.
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, -
У березні 2018 позивач ОСОБА_1 звернулася до відповідача ОСОБА_3 з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 березня 2015 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю пасажирського мікроавтобусу Фольцваген ЛТ 35, яким керував відповідач ОСОБА_3 Винним у скоєнні ДТП визнано відповідача. Внаслідок ДТП позивач отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Крім того, позивачці завдана моральна шкода.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 20.04.2018 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 20.04.2018 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково та вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить на праві власності відповідачу, у межах заявлених позовних вимог - 324681,90 грн.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 19.06.2018 року внесено виправлення до ухвали судді Деснянського районного суду м. Києва від 20.04.2018 року.
У судовому засіданні позивачка повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів.
Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Судом встановлено, що вироком Диканського районного суду Полтавської області від 20 травня 2015 року відповідача ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.
Вироком встановлено, що 29 березня 2015 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем Фольксваген ЛТ 35, порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху, при цьому не впорався із керуванням та допустив з'їзд в праве узбіччя дороги з послідуючим перекиданням транспортного засобу.

У результаті ДТП ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому лівої лопатки, закритого перелому лівої ключиці, забою м'яких тканин грудної клітини, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Як вбачається із письмових матеріалів справи, внаслідок отриманих травм позивачка перебувала на лікуванні, а саме:

- у стаціонарі хірургічного відділення Диканської центральної районної лікарні з 29.03.2015 року по 30.03.2015 року, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого від 30.03.2015 року;

- на стаціонарному лікуванні Миргородської центральної районної лікарні з 30.03.2015 по 05.04.2015, що підтверджується витягом із медичної карти стаціонарного хворого № 2363/260;

- на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні швидкої допомоги з 14.04.2015 року по 21.04.2015 року, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 1075;

- на стаціонарному лікуванні в ДЗ «Всеукраїнський клінічний медико-реабілітаційний кардіохірургічний центр Міністерства охорони здоров'я України», що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 657;

- на стаціонарному лікуванні Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр Святошинського району м. Києва».

Також діями відповідача позивачці були завдані матеріальні збитки, що складаються з витрат, пов'язаних з лікуванням, що підтверджується письмовими доказами, дослідженими судом (а.с. 48-86), та становлять 74681,90 грн.

Отримані позивачкою матеріальні збитки складається з:

- витрат на придбання ліків у розмірі 29853,04 коп., що підтверджується відповідними чеками;

- недоотриманої заробітної плати у період тимчасової непрацездатності у розмірі 28952, 00 грн., що підтверджуються листками непрацездатності (а.с. 68-71). Вказана сума не була виплачена позивачці ані роботодавцем ані Фондом соціального страхування України, що підтверджується відповіддю на запит суду Фонду соціального страхування України. Внаслідок тривалого розгляду здоров'я позивачка втратила постійне місце роботи в ТОВ «Захід Сервіс», в якому вона займала посаду генерального директора;

- витрат, понесених позивачкою у зв'язку із санаторно-курортним лікуванням, у розмірі 14532, 00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями та фіскальними чеками;

- витрати на придбання проїзних документів, що підтверджується відповідними письмовими доказами, у розмірі 1186, 00 грн.

Факт заподіяння матеріальних збитків позивачу також підтверджується показаннями свідка, допитаного в судовому засіданні за клопотанням представника позивача, який зазначав, що ОСОБА_1 є його матір'ю, після ДТП він забирав маму з лікарні і перевозив у Міргород, а потім до Києва. Коли робили матері операції, всі ліки доводилося оплачувати самим. Мама після ДТП мала тяжкі наслідки, а її стан погіршився.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із ч. 7 ст. 128 КПК України та ч. 3 ст. 386 ЦК України позивач має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, в тому числі шляхом звернення з позовом у кримінальній справі.

Особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

Частиною 3 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Згідно пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 1 статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У відповідності до частини 1 статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

З пояснень позивача в судовому засіданні та письмових матеріалів справи вбачається, що в межах розгляду кримінальної справи вона не зверталася із відповідним цивільним позовом. Звернулася в порядку цивільного судочинства із позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки їй була заподіяна така шкода, внаслідок злочинних дій відповідача.

Суд вважає, що позивачем доведено заподіяння позивачу відповідачем матеріальної шкоди. Розмір матеріальної шкоди позивачем доведено в судовому засіданні повністю та підтверджується відповідними доказами, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то судом встановлено наступне.

Позивач в судовому засіданні обґрунтувала вимоги позову в цій частині тим, що така шкода полягає у моральних і душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення, завдання їй ушкоджень здоров'я, порушення нормального життєвого розпорядку через неможливість активно займатись справами, якими вона зазвичай займалась, а саме: через постійні болі у хребті та голові, часті запаморочення, втрату свідомості вимушена була постійно лікуватися, проходити різноманітні обстеження, через що втратила постійне місце роботи, заробіток, оскільки підприємство ТОВ «Захід-Сервіс» припинило роботу і збанкрутувало, а лікарняні листи так і залишилися неоплаченими.

При цьому, відповідач добровільно компенсувати збитки відмовився, що заподіяло позивачу додатково емоційних переживань, пов'язаних із необхідністю звернення до суду, юридичних консультацій. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень протягом тривалого часу позивачу доводилося терпіти сильний біль, переживання, що призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, порушенням ходу звичного життя.

На підтвердження розміру завданої моральної шкоди позивачем надано висновок соціально-психологічного дослідження № 28-07-17 від 28.07.2017 року, виготовлений спілкою фахівців соціологічних та психологічних досліджень, відповідно до якого ОСОБА_1 завдана моральна шкода внаслідок ДТП, що сталася 29.03.2015 року з вини ОСОБА_3 завданням тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, тривалого лікування та захисту порушених прав. Рекомендована сума компенсації згідно висновку становить 192 000 грн.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачу також підтверджується і показаннями свідка ОСОБА_4, допитаного у судовому засіданні, який зазначив, що ОСОБА_1 є його матір'ю, після ДТП він забирав маму з лікарні і перевозив у Миргород, а потім до м. Києва. Коли робили матері операції, всі ліки доводилося оплачувати самим. Мама після ДТП мала тяжкі наслідки, а її стан погіршився, також вона перебувала у важкому психоемоційному стані.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5 роз'яснено, що суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з'ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов'язані з ними втрати та з чого при цьому виходить.

Згідно роз'яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Згідно роз'яснень, наданих Пленумом ВС України, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків.

Враховуючи обставини, при яких позивачці були завдані тілесні ушкодження та спричинена моральна шкода, глибину, тяжкість її моральних страждань, а також, виходячи з її матеріального стану як цивільного позивача, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає можливим стягнення з відповідача на її користь у відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 50000,00 гривень.

Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1246, 82 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 280-284 ЦПК України, ст. 1167, 1187 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 74681, 90 грн. та моральну шкоду у розмірі 50000, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1246, 82 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивач - ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1.

Відповідач - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2.

Повний текст рішення виготовлений 24 жовтня 2018 року.

Головуючий: