Дата документу 22.04.2018
Справа № 501/472/18
12 квітня 2018 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:
головуючої судді Петрюченко М.І.,
за участю секретаря Левицької А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу
відповідача: ОСОБА_2
третя особа: Державне підприємство «Морський торговельний порт» «Чорноморськ»
вимоги позивача: про усунення перешкод в здійсненні права власності, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
учасники справи - не зявилися
негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:
І.ОСОБА_3 позиції позивача.
1. 28 лютого 2018 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), третя особа Державне підприємство «Морський торговельний порт» «Чорноморськ» з вимогою про усунення перешкод в здійсненні права власності, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
2. Позов обґрунтувала тим, що вона проживає в квартирі №425, що розташована за адресою: Одеська область, м.Чорноморськ, провулок Шкільний, 4-А, яка була надана її матері на підставі ордеру, виданого 15.11.1995 року. На даний час її колишній чоловік - відповідач по справі зареєстрований в квартирі позивача, проте з 2010 року не проживає в квартирі, але добровільно не бажає знятися з реєстрації.
3. Відповідач відзиву на позов не надав.
ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи.
4. Позивач в судове засідання не зявиЛАся, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.24).
5. Представник третьої особи: Державного підприємства «Морський торговельний порт» «Чорноморськ» в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.34).
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
6. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 ЦПК), в судове засідання не зявився без поважних причин, а позивач та третя особа не заперечували проти проведення заочного розгляду справи, Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
7. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин.
8. ОСОБА_1 проживає в квартирі №425, що розташована за адресою: Одеська область, м.Чорноморськ, провулок Шкільний, 4-А, яка була надана її матері ОСОБА_4 на підставі ордеру, виданого 26.12.1995 року (а.с.6).
9. ОСОБА_4 померла 15 листопада 2016 року, що підтверджується копією свідоцтвом про смерть серії 2-ЖД №076511 від 15 листопада 2006 року (а.с.7).
10. ОСОБА_2 є колишнім чоловіком позивачки по справі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії 1-ЖД №087373 від 24 лютого 2010 року (а.с.9).
11. 21 жовтня 2011 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_3 та її прізвище після реєстрації шлюбу стало ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії 1-ЖД №154685 (а.с.10).
12. Відповідач зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 та не проживає в ній з липня 2009 року, що підтверджується актом, складеним сусідами позивачки (а.с.8).
13. Позивачка несе витрати по утриманню квартири (а.с.14-17).
V. Оцінка Суду.
А. Загальні принципи.
14. В даній ситуації Суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
А, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
В свою чергу в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобовязань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).
15. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див. пункт 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).
Отже, в даній конкретній ситуації визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.
16. Окремо Суд звертає увагу, що питання щодо позбавлення житла в багатьох випадках можуть охоплюватись і змістом статті 1 Протоколу 1 Конвенції, які стосуються захисту права власності.
Але враховуючи конкретні обставини справи, зміст позовних вимог та надані сторонами докази, Суд вважає за недоцільне розглядати питання обґрунтованості втручання у право відповідача в контексті статті 1 Протоколу 1 Конвенції.
17. Таким чином, втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (пункт 47 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).
Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.
1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».
18. Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідача законом» Суд враховує, що право членів сімї власника житла на користування цим житлом врегульовано нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), а порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами регламентовано нормами Житлового кодексу України кодексу України (далі ЖК).
Зокрема, відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Так, в даній ситуації втручання у право відповідача здійснюється на підставі статті 405 ЦК, оскільки виходячи із матеріалів справи відповідач є колишнім членом сімї власника житла (позивача), а положення статті 71 ЖК регулюють правовідносини щодо збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами і стосуються наймача або членів його сімї.
Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.
2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.
19. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідачів «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоровя чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що в даних правовідносинах втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод позивача (його права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням, про що ним зазначено в позовній заяві), що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети».
3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).
20. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.
21. Отже, Суд при співставленні «балансу інтересів» враховує, що спірна квартира має статус користування жилими приміщеннями, в якому регулюється главою 6 ЖК та відповідними нормами ЦК.
Відповідач є колишнім чоловіком позивача і проживав в будинку, як член його сімї, будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось.
22. Відповідно до статті 14 ЦК цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.
Згідно із частиною першою статті 156 ЖК та частиною першою статті 405 ЦК члени сімї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.
23. Проте, як було зазначено вище, відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
24. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач не проживає в спірному будинку більше одного року.
Надані позивачем докази, Суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
З іншої сторони відповідачем в судове засідання не надано доказів, що він проживає в спірній квартирі, користується нею, доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в квартирі.
25. При цьому, тривала відсутність відповідача свідчить про те, що він має інше місце проживання, а матеріали справи свідчать проте, що він не є власником житла, в якому проживає позивач, а тому визнання відповідача, втратившим право на користування жилим приміщенням, не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власників, користувачів такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві».
26. Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258-259, 263-265, 280-283 Цивільно - процесуального кодексу України, Суд, -
3. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Іллічівський міський суд Одеської області.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 22 квітня 2018 року.
Суддя Іллічівського міського суду
Одеської області ОСОБА_5