Справа № 234/3992/15-ц
Провадження № 2/234/926/18
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2018 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді -Демидової В.К.,

при секретарі -Воробйової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краматорську

цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Ворота» в особі представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ОСОБА_1 Ворота» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2015 року ПАТ «ОСОБА_1 Ворота» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

26 травня 2015 року Краматорським міським судом Донецької області було винесено заочне рішення по справі № 234/3992/15-ц (Провадження № 2/234/2378/15) яким суд задовольнив позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_1 Ворота» до ОСОБА_2 та стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_1 Ворота» суму заборгованості за кредитним договором №02/474Ф від 08.09.2008 р. в сумі 10 920,11 грн.

01 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

19 грудня 2017 року Краматорський міський суд Донецької області прийняв ухвалу, якою заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 26 травня 2015 року скасував та призначив справу до розгляду в загальному порядку.

25 січня 2018 року до суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог.

Свої вимоги мотивують тим, що 8 вересня 2008 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір № 02/474Ф про надання споживчого кредиту, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредитні кошти (кредит) в розмірі 58000,00 грн., зі сплатою 15,8% річних у період з 8 вересня 2008 року по 23 серпня 2013 року, 20,8% у період після 23 серпня 2013 року, зі сплатою 0,33 % від суми кредиту комісії за розрахунково - касове обслуговування кредитної заборгованості, з кінцевим строком повернення 23 серпня 2013 року.

За умовами кредитного договору, відповідач зобов'язався здійснювати погашення кредиту та сплату процентів в повному обсязі на умовах, передбачених договором.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсоткам, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином , у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач за період з 8 вересня 2008 року по 10 січня 2018 року має заборгованість за кредитним договором № 02/474Ф від 8 вересня 2008 року в сумі 33 098,79 коп., яка складається з наступного: 3866,48 грн.- кредит, 3755,55 грн.- проценти, 10718,40 грн. - комісія по РКО, 14758,36 грн. - пеня.

В зв'язку з чим, просять стягнути з відповідача на їх користь вказану заборгованість в сумі 33 098 грн.79 коп.

Представник позивача ПАТ «ОСОБА_1 Ворота» в особі представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ОСОБА_1 Ворота» в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вказавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача ПАТ «ОСОБА_1 Ворота» в особі представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ОСОБА_1 Ворота» .

Представник відповідача ОСОБА_3 надав суду відзив на заяву про збільшення позовних вимог в якому зазначив, що відповідач визнає позовні вимоги в сумі 3866 грн. 48 коп. (сума простроченого кредиту), решту позовних вимог відповідач не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 8 вересня 2008 року між ПАТ «ОСОБА_1 Ворота» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір № 02/474Ф про надання споживчого кредиту, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредитні кошти (кредит) в розмірі 58000,00 грн., зі сплатою 15,8% річних у період з 8 вересня 2008 року по 23 серпня 2013 року, 20,8% у період після 23 серпня 2013 року, зі сплатою 0,33 % від суми кредиту комісії за розрахунково - касове обслуговування кредитної заборгованості, з кінцевим строком повернення 23 серпня 2013 року.

Відповідно до п.1.1 Кредитного договору, відповідач зобов'язався на умовах передбачених договором повернути кредит у терміни, встановлені Графіком платежів у розмірі сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань відповідача за кожним платіжним періодом з розписом сукупної вартості кредиту.

За умовами п.3.2.1 кредитного договору, відповідач зобов'язався здійснювати погашення кредиту та сплату процентів в повному обсязі на умовах, передбачених договором.

Згідно з п.2.2 кредитного договору, за користування кредитом позивач нараховує проценти , а відповідач до 25 числа (включно) кожного поточного місяця (включаючи місяць надання кредиту, якщо кредит було надано до 20 числа включно) , а також на день закінчення строку дії договору , сплачує проценти банку за період з 21 числа попереднього місяця (у місяці надання кредиту - з дня фактичного надання кредиту) по 20 число поточного місяця включно (або по день, що передує дню повного погашення кредиту).

Пунктом 4.1.1 кредитного договору визначено, що у випадку порушення строку повернення кредиту, передбаченого п.1.1 договору, та/або строків сплати процентів, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочки.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 02/474Ф від 8 вересня 2008 року, укладеного між ПАТ «ОСОБА_1 Ворота» та ОСОБА_2, судом вбачається, що відповідач умови кредитного договору не виконує, в зв'язку з чим, за період з 8 вересня 2008 року по 10 січня 2018 року у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором № 02/474Ф від 8 вересня 2008 року, в сумі 3866,48 грн. яка підлягає стягненню в повному обсязі.

Суд прийшов до висновку, що в решті позовних вимог, позивачу слід відмовити з наступних підстав:

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст.615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Згідно ст.1054 ч.1 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищезазначені положення закону, встановлений строк повернення процентів до 23 серпня 2013 року (пункт 1.1 кредитного договору) та той факт, що договором не встановлено розмір процентів після спливу вищезазначеного строку, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Такі самі висновки були зроблені у Постанові Верховного суду України від 07.09.2016 року.

В позовній заяві не заявлені вимоги про стягнення з відповідача процентів на рівні облікової ставки Національного банку України у звязку з чим суд дійшов висновку про необхідність відмовити в позовних вимогах про стягнення з відповідача процентів в сумі 3 755,55 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача комісії за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості в сумі 10 718 грн. 40 коп. суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 08 вересня 2008 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини пятої статті 11, частин першої, другої, пятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Таким чином, у звязку з тим, що кредитним договором передбачено сплату комісії за надання кредиту але не зазначено за які саме послуги дана комісія стягується то такі умови кредитного договору є несправедливими у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Керуючись вищенаведеним суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією по РКО в сумі 10718,40 грн. задоволенню не підлягають.

14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в ст.2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та /або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. ОСОБА_1 та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

У п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року №405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення.

На виконання цього Закону 30.10.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п.20 ч.1 цього Розпорядження м. Краматорськ Донецької області, де зареєстрований відповідач, входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Проте 05.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 року №1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 року було визнано нечинним (справа №826/18330/14).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року№33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень).

Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено м. Краматорськ Донецької області.

Відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Оскільки на теперішній час м. Краматорськ, згідно затвердженого переліку, є територією де проводилася антитерористична операція, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, розповсюджуються на відповідача ОСОБА_2 і звільняють його від обов'язку по оплаті пені на користь ПАТ «ОСОБА_1 Ворота», з урахуванням положень ст.5 ЦК України та ст.58 Конституції України.

Отже, позивачем за період з 10.01.2015 року по 10.01.2018 року безпідставно в порушенні вимог зазначеного закону нараховані: пеня в сумі 14758,36 грн., а тому в цій частині позовних вимог також необхідно відмовити.

На підставі наведеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково та з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 02/474Ф від 08.09.2008 р. в сумі 3866 грн. 48 коп., - заборгованість за кредитом. В іншій частині позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 грн.60 коп.

Керуючись ст. ст. 12,13, 141, 259, 263-268, 273,280-283, 289 ЦПК України, ст. ст. 15,16, 20, 526, 527,530,1048,1049, 1050,1054 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Ворота» в особі представника ОСОБА_4 Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ОСОБА_1 Ворота» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором-задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 (інн НОМЕР_1), на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Ворота» () суму боргу за договором про надання споживчого кредиту № 02/474Ф від 08 вересня 2008 року в сумі 3866 грн.48 коп., понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн.60 коп., в іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд (Перехідні положення п.п. 15.5, 15), протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.К.Демидова