АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/3320/2018 Головуючий у 1-й інстанції - Мирошниченко О.В. 752/3211/15-ц Доповідач: Чобіток А.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 квітня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

головуючого судді - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 січня 2018 року в справі за позовом заступника прокурора міста Києва до Київської міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа: ОСОБА_10, про визнання недійним рішення, державних актів на право власності на земель ні ділянки, договорів купівлі-продажу земельних ділянок та відновлення становища, що існувало до порушення, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовами до Київської міської ради, до ОСОБА_1, про визнання недійсним п. 5 рішення Київської міської ради від 23.10.2003 року №131-8/1004 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд» за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,08 га, державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_1, кадастровий номер: НОМЕР_2, відновлення становища, що існувало до порушення шляхом визнання права власності на спірну земельну ділянку; до ОСОБА_2 в частині визнання недійсним п. 8 рішення Київської міської ради від 23.10.2003 року №131-8/1004 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд» за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,08 га, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.09.2006 року №3-3091, державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_3, кадастровий номер: НОМЕР_4, відновлення становища, що існувало до порушення шляхом визнання права власності на спірну земельну ділянку; до ОСОБА_11,ОСОБА_9 в частині визнання недійсним п. 10 рішення Київської міської ради від 23.10.2003 року №131-8/1004 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд» за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0,08 га, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_5, кадастровий номер:НОМЕР_6, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.07.2007 року зареєстрованого за №5635, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_7 , відновлення становища, що існувало до порушення шляхом визнання права власності на спірну земельну ділянку; до ОСОБА_12, ОСОБА_9 в частині визнання недійсним п. 4 рішення Київської міської ради від 23.10.2003 року №131-8/1004 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд» за адресою: АДРЕСА_4 , площею 0,08 га, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_8, НОМЕР_2, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.07.2007 року зареєстрованого за №5620, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_9, відновлення становища, що існувало до порушення шляхом визнання права власності на спірну земельну ділянку; до ОСОБА_6, ОСОБА_9 в частині визнання недійсним п. 2 рішення Київської міської ради від 23.10.2003 року №131-8/1004 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд» за адресою: АДРЕСА_5 , площею 0,08 га, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_10, кадастровий номер: НОМЕР_11, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.07.2007 року зареєстрованого за №5632, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_12, відновлення становища, що існувало до порушення шляхом визнання права власності на спірну земельну ділянку; до ОСОБА_8, ОСОБА_9 в частині визнання недійсним п. 7 рішення Київської міської ради від 23.10.2003 року №131-8/1004 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд» за адресою: АДРЕСА_6, площею 0,08 га, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_13, кадастровий номер: НОМЕР_14, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.07.2007 року зареєстрованого за №5617, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_15 відновлення становища, що існувало до порушення шляхом визнання права власності на спірну земельну ділянку; ОСОБА_13, ОСОБА_9 в частині визнання недійсним п. 9 рішення Київської міської ради від 23.10.2003 року №131-8/1004 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд» за адресою: АДРЕСА_7 , площею 0,08 га, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_16, кадастровий номер: НОМЕР_17, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.07.2007 року зареєстрованого за №5614, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_18, відновлення становища, що існувало до порушення шляхом визнання права власності на спірну земельну ділянку; до ОСОБА_7, ОСОБА_9 в частині про визнання недійсним п. 1 рішення Київської міської ради від 23.10.2003 року №131-8/1004 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд» за адресою: АДРЕСА_8 , площею 0,08 га, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_19 кадастровий номер: НОМЕР_20, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.07.2007 року зареєстрованого за №5629, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_21 відновлення становища, що існувало до порушення шляхом визнання права власності на спірну земельну ділянку; до ОСОБА_5, ОСОБА_9 в частині визнання недійсним п. 6 рішення Київської міської ради від 23.10.2003 року №131-8/1004 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд» за адресою: АДРЕСА_9 , площею 0,08 га, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_22, кадастровий номер: НОМЕР_23, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.07.2007 року зареєстрованого за №5623, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_24 відновлення становища, що існувало до порушення шляхом визнання права власності на спірну земельну ділянку; до ОСОБА_3, ОСОБА_9 в частині визнання недійсним п. 3 рішення Київської міської ради від 23.10.2003 року №131-8/1004 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд» за адресою: АДРЕСА_10 , площею 0,08 га, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_25, кадастровий номер: НОМЕР_26, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.07.2007 року зареєстрованого за №5626, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_27, відновлення становища, що існувало до порушення шляхом визнання права власності на спірну земельну ділянку.

Вказані справи ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.06.2015 року у справі №752/3211/15-ц за клопотанням представника позивача об'єднанні в одне провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на встановлення факту незаконного відведення спірних земельних ділянок з комунальної власності на території Регіонального ландшафтного парку «Голосіївський», що відповідно до земельно-кадастрової інформації на земельні ділянки (дані за формою 6-зем) спірні ділянки відносились до зеленої зони - території лісового фонду лісопаркового господарства «Конча-Заспа», яка входить до території Регіонального ландшафтного парку «Голосіївський». Зазначає про порушення ст.ст. 51, ч. 2 ст. 52 Земельного кодексу України, п. 10.4 ДБН 360-92**, у зв'язку з незаконною зміною цільового призначення земельних ділянок та передачею їх у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, тобто для потреб не пов'язаних із рекреаційними. Також, зазначає про порушення ч.ч. 2, 3 ст. 16 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", зокрема, що державне управління в галузі охорони навколишнього природного середовища здійснюють Кабінет Міністрів України, Ради та їх виконавчі і розпорядчі органи, а також спеціально уповноважені на те державні органи охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів та інші державні органи відповідно до законодавства України. Такими органами, відповідно до цієї ж статті є спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів, його органи на місцях та інші державні органи, до компетенції яких законодавством України та Автономної Республіки Крим віднесено здійснення зазначених функцій. Отже, саме структурні підрозділи Міністерства охорони навколишнього природного середовища України є органами, що наділені повноваженнями щодо надання висновків, необхідних для вилучення (викупу), надання земельних ділянок в порядку, передбаченому ст. 118 Земельного кодексу України. Однак, проекти землеустрою погоджено Управлінням охорони навколишнього природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), який не належить до органів Мінприроди, що є порушенням вказаних норм. В обґрунтування позовних вимог також вказано, що листами КП «Київзеленбуд» від 18.08.2003 №1122 та КП «Лісопаркове господарство «Конча-Заспа» від 18.08.2003 № 189 надано згоду на відведення спірних земельних ділянок лише за умови її вилучення з Регіонального ландшафтного парку «Голосіївський», земель лісового фонду та погодження Управлінням екології та природних ресурсів в м. Києві. Вказані умови залишилися не виконаними. Проекти відведення спірних земельних ділянок погоджено Головним управлінням земельних ресурсів КМДА в одних випадках лише 26.11.2003 та 23.03.2005, а в інших 26.11.2003, а з СЕС лише 27.05.2004, тобто після прийняття оспорюваного рішення. Спірні земельні ділянки перебували у користуванні КП «Лісопаркове господарство «Конча-Заспа» у складі території Регіонального ландшафтного парку «Голосіївський», однак рішення про припинення права користування вищезазначеною земельною ділянкою Регіонального ландшафтного парку «Голосіївський» або її вилучення Київською міською радою не приймалось, що є порушенням вимог ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України». Детальний план території на спірну земельну ділянку не розроблено та не затверджено, що є порушенням вимог ст. 39 Земельного кодексу України, ст.ст. 17, 19 Закону України «Про основи містобудування» та ст. 13 Закону України «Про планування та забудову територій».

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 січня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач в апеляційній скарзі просить скасувати його та постановити нове про задоволення позовних вимог. Зазначає, що суд з порушенням норм матеріального та процесуального права прийшов до висновку про дотримання Київською міською радою вимог ЗК України щодо зміни цільового призначення вказаних спірних земельних ділянок на категорію земель запасу житлової та громадської забудови. Безпідставно суд відніс спірні земельні ділянки до земель лісового фонду, а не до земель рекреаційного призначення. У проектах щодо відведення кожної земельної ділянки, якими погоджено відведення лише за умови отримання позитивного висновку Управління екології природних ресурсів, відповідно до вимог ст. 43 Лісового кодексу України такі висновки відсутні і ці землі рішеннями Київради та розпорядженням Київської міської державної адміністрації оголошені Регіональним ландшафтним парком «Голосіївський» і на час відведення спірних земельних ділянок цей парк існував.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_9 не погоджуються з доводами апеляційної скарги позивача та зазначають, що суд постановив рішення за наслідком дослідження всіх обстави справи, з урахуванням наявних в ній доказів, та з урахуванням позицій усіх учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Київської міської ради від 23.10.2003 року №131-8/1004 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд» передано у власність відповідачів земельні ділянки по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будинків господарських будівель та споруд.

На підставі вказаного рішення Київської міської ради громадянам, вказаним у рішенні Київської міської ради від 23.10.2003 року №131-8/1004, видано державні акти на право власності на земельні ділянки, які зареєстровані в установленому законодавством порядку.

В подальшому у 2007 році відповідач ОСОБА_9 придбала за відплатним правочином вісім земельних ділянок на підставі договорів купівлі-продажу з подальшим складанням та отриманням нових державних актів про право власності на спірні земельні ділянки.

Звернення заступника прокурора міста Києва з даним позовом до суду обумовлюється вжиттям заходів реагування на звернення жителів хутору Мриги щодо здійснення на їх думку забудови у заповітній зоні та обмежує доступ до озера Шапарня.

За результатами перевірки вказаних обставин і було пред'явлено дані позови.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про дотримання Київської міською радою вимог відповідного чинного законодавства,діючого на час прийняття рішення від 23.10.2003 року №131-8/1004 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд» та передачі у власність відповідачів спірних земельних ділянок по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будинків господарських будівель та споруд.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, Апеляційний суд міста Києва , який діє відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у складі колегії суддів вважає рішення суду першої інстанції відповідним нормам матеріального та процесуального права, обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у містах - не більше 0,10 гектара.

Відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території належить розпорядження землями територіальної громади міста, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності в порядку, передбаченому цим Кодексом, викуп земельних ділянок для суспільних потреб міста, організація землеустрою, координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів та ін.

Відповідно до п. 12 перехідних положень Земельного кодексу України, встановлювалось, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання відповідно до закону щодо регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 186 Земельного кодексу України встановлювалось, що розгляд і затвердження землевпорядної документації проводиться в такому порядку, зокрема, проекти відведення земельних ділянок із земель державної чи комунальної власності затверджуються органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які надають і вилучають земельні ділянки.

Рішення Київської міської ради від 23.10.2003 №131-8/1004 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд» щодо кожної земельної ділянки проведено віднесення частини земель лісового фонду, площею 0,08 га в кварталі 32 виділів 1, 2 Конча-Заспівського лісництва лісопаркового господарства «Конча-заспа» до земель запасу житлової та громадської забудови, на що була надана згода КП «Київзеленбуд» в листі від 18.08.2003 року та КП «Лісопаркове господарство «Конча-Заспа» в листі від 18.08.2003 року.

Статтями 51 та 55 ЗК України встановлено визначеність призначення земель як до рекреаційних так і до лісового фонду.

В обґрунтування свого висновку стосовно перебування спірних земельних ділянок на час приймання рішення Київською міською радою щодо їх передачі у приватну власність для будівництва та обслуговування житлових будинків і господарських будівель та споруд у лісовому фонді, суд першої інстанції послався на земельну кадастрову інформацію щодо кожної із спірних ділянок за даними форми 6-зем, яка є складовою частиною проектів відведення земельних ділянок, яка містить наступні показники: власник землі або землекористувач, за рахунок земель якого вилучається земельна ділянка - Конча-Заспівське лісництво лісопаркового господарства «Конча-заспа»; - шифр рядка: 88; - графа 23.

Згідно з наказом Державного комітету статистики України № 377 від 05.11.1998 «Про затвердження форм державної статистичної звітності з земельних ресурсів та Інструкції з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми №№ 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем)» у формі 6-зем «Звіт про наявність земель та розподіл їх за власниками землі, землекористувачами, угіддями та видами економічної діяльності» в графі 23, яка відноситься до розділу форми «Ліси та інші лісовкриті площі», зазначаються землі, вкриті лісовою (деревною та чагарниковою) рослинністю, всього: лісові площі, які зайняті деревною та чагарниковою рослинністю, з повнотою насаджень від 0,2 до 1,0 (тобто крони дерев займають рівномірно щонайменше 20% площі ділянки). В рядку 88 відображаються дані про лісогосподарські підприємства: спеціалізовані лісогосподарські підприємства, державні лісогосподарські підприємства, лісомеліоративні станції, лісокомбінати, військові лісгоспи, які є юридичними особами. Спеціалізовані підрозділи підприємств, установ та організацій для ведення лісового господарства до цієї категорії землекористувачів не враховувати.

Одночасно цим Наказом встановлювалось, що дані про зелені насадження загального користування: зелені насадження у межах населених пунктів (парки, сади, сквери, бульвари тощо), які не включені до категорії лісів, - підлягають обліку у графі 56.

Враховуючи вищевказані обставини, суд апеляційної інстанції відхиляє довід апеляційної скарги про порушення вказаним рішенням Київської міської ради п.10.4 ДБН 360-92**, яким не допускається розміщення будинків, споруд і комунікацій на землях заповідників, заказників, природних національних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків і водоохоронних зон, на землях зелених зон міст, включаючи землі міських лісів, якщо об'єкти, які проектуються, не призначені для відпочинку, спорту або обслуговування приміського лісового господарства.

Ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того,що спірні земельні ділянки є рекреаційними, що виключало зміну їх цільового призначення.

Крім того в апеляційній скарзі йдеться посилання на неврахування судом першої інстанції порушення Київською міською радою при прийнятті оскаржуваного рішення ЗУ «Про планування та забудову території» і не врахування містобудівної документації та відсутність детального плану території спірних земельних ділянок, а також того, що погодження проектів відведення цих земельних ділянок Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), яке відбулося у формі висновків після прийняття оспорюваного рішення.

Вказаний аргумент суд апеляційної інстанції відхиляє і вважає,що в даному випадку суд першої інстанції провівши змістовний та послідовний аналіз норм Земельного кодексу України,ЗУ «Про основи містобудування та ЗУ «Про планування та забудову території» правильного прийшов до висновку,що станом на час прийняття рішення Київською міською радою чинним законодавством,а саме: вказаними законами не встановлювалась заборона на відведення земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб у разі відсутності детального плату території,на відміну від чинного ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» , яким забороняється передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб.

При цьому колегія суддів звертає увагу на наявність погодження відведення спірних земельних ділянок Управлінням охорони навколишнього природного середовища виконавчого органу Київської міської Ради Головним управлінням містобудування і архітектури та дизайну міського середовища,Головним управлінням земельних ресурсів,Головним управлінням культури,мистецтв та охорони культурної спадщини,Київською санітарно-епідеміологічною службою МОЗ.

Доводи апеляційної скарги про те,що такі погодження датовані 26.11.2003 року,тобто після прийняття оспорюваного рішення також не може бути підставою для визнання його незаконним, оскільки прийняття рішення уповноваженого органу щодо розпорядження земельними ділянками відповідно до ст..118, 123, 151 ЗК України не обумовлене лише наявністю позитивних висновків відповідних органів і відсутність висновку одного з цих органів не є підставою для скасування рішення про розпорядження земельними ділянками.

Рішенням Конституційного Суду України від 25.12.2003 №21-рц/ 2003 у справі № 1-45/2003 визначено,що Київська міська державна адміністрація є єдиним в організаційному відношенні органом,який виконує функції виконавчого органу Київської міської ради та паралельно функції місцевого органу виконавчої влади. З питань, віднесених до відання місцевого самоврядування, цей орган підзвітний і підконтрольний Київській міській раді, а з питань здійснення повноважень у сфері виконавчої влади - Кабінету Міністрів України.

Не знайшло підтвердження посилання позивача на те, що спірні земельні ділянки входять до складу Регіонального ландшафтного парку «Голосіївський», що забороняє зміну їх цільового призначення.

В обґрунтування цього доводу позивач посилається на Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 25.12.1995 року №352, яким передбачено організувати на території державного комунального підприємства-лісопаркового господарства «Конча-Заспа» регіональний ландшафтний парк «Голосіївський» та рішення Київської міської ради від 23.12.2003 року № 334/1209 «Про створення першої черги регіонального ландшафтного парку «Голосіївський» і на його думку це свідчить про існування вказаного парку на момент відведення громадянам спірних земельних ділянок.

Відхиляючи зазначене як одну з підстав позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що мало місце незавершеності процедури створення регіонального ландшафтного парку «Голосіївський» та оголошення відповідної території таким об'єктом природно-заповідного фонду як регіональний ландшафтний парк і підставно послався на норми закону, що регулюють створення, віднесення та регулювання таких територій.

Суд першої інстанції в рішення зазначив, що пунктами 1,3 рішення Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 20.02.1995 року №45 було прийнято пропозицію державного управління охорони навколишнього природного середовища по м. Києву та внесення пропозиції на затвердження Київради щодо оголошення території державного комунального підприємства «Конча-Заспа» регіональним ландшафтним парком «Голосіївський» з подальшою передачею йому додатково у постійне користування 211,9 га земель із вилученням у землекористувачів, а Київському міському управлінню земельних ресурсів за участю державного управління охорони навколишнього природного середовища по м. Києву та ДКО «Київзеленбуд» доручалось підготувати проект рішення Київської міської ради щодо надання земель та оголошення території державного комунального підприємства «Конча-Заспа» регіональним ландшафтним парком.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 25.12.1995 року №352 передбачено організувати на території державного комунального підприємства-лісопаркового господарства «Конча-Заспа» регіональний ландшафтний парк «Голосіївський», а Київському міському управлінню земельних ресурсів доручено вирішити питання погодження місця розташування регіонального ландшафтного парку «Голосіївський» з передачею йому у постійне користування 211,9 га земель із вилученням у землекористувачів, а також із включенням до складу парку 797,4 га земель без вилучення у землекористувачів.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» до природно-заповідного фонду України належать:природні території та об'єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам'ятки природи, заповідні урочища; штучно створені об'єкти - ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» регіональні ландшафтні парки, зони-буферна, антропогенних ландшафтів, регульованого заповідного режиму біосферних заповідників, землі та інші природні ресурси, включені до складу, але не надані національним природним паркам, заказники, пам'ятки природи, заповідні урочища, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки та парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва можуть перебувати як у власності українського народу, так і в інших формах власності, передбачених законодавством України.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» встановлювалось, щоприроднізаповідники, біосфернізаповідники, національніприродніпарки, регіональніландшафтніпарки, атакожботанічнісади, дендрологічніпарки, зоологічніпаркизагальнодержавногозначенняєюридичнимиособами.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» регіональні ландшафтні парки є природоохоронними рекреаційними установами місцевого чи регіонального значення, що створюються з метою збереження в природному стані типових або унікальних природних комплексів та об'єктів, а також забезпечення умов для організованого відпочинку населення.

З матеріалів справи вбачається,що державна реєстрація регіонального ландшафтного парку «Голосіївський» як юридичної особи відсутня,його територія не визначена, а доказів зворотного щодо приналежності спірних земельних ділянок до вказаної території на час їх відведення позивачем не надано.

Підсумовуючи висновок щодо відмови в задоволенні позову,суд першої інстанції підставно послався на рішення Європейського Судуз прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року відповідно до змісту пунктів 352-35 якого визначено,що «майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. За висновком Суду в зазначеній справі «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування та залишення без задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.374,375,381-384,390, ЦПК України,суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - Судді -