РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2018 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Дорошинської В.Е.

за участі секретаря Рєпи А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа: Суворовський районний у м. Херсоні відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про встановлення факту реєстрації шлюбу, -

в с т а н о в и в :

Заявники звернулися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в обґрунтування заявлених вимог зазначили, що 06.06.2014 року між ними було укладено шлюб у м. Севастополь, що є окупованою територією. При зверненні до Суворовського районного у м. Херсоні відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області їм було рекомендовано звернутися до суду, у зв'язку з тим, що видані на тимчасово окупованій території АР Крим та в м. Севастополі документи є недійсними і не створюють правових наслідків. Просить суд встановити факт укладення шлюбу між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, народився в м. Петропавловськ-Камчатський-50, громадянин України, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, народилася в м. Севастополь, громадянка України, дата укладення шлюбу 06.06.2014 року, місце укладення шлюбу - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Нахімовського районного управління юстиції у м. Севастополі, про що зроблено актовий запис №336 від 06.06.2014 року. Прізвища після укладення шлюбу: чоловіка - «ОСОБА_2», дружини - «ОСОБА_1».

Представник заявників в судове засідання надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник Суворовського районного у м. Херсоні відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, та дослідивши письмові докази, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявників з наступних підстав.

Згідно відповіді Суворовського районного у м. Херсоні відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області від 09.11.2018 року №1297/1424-57 відсутні підстави для державної реєстрації укладення шлюбу, оскільки свідоцтво про шлюб у відповідності до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року, є недійсним і не створює правових підстав.

Згідно ч.ч.1-2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.ч.1-2 Розділу 2 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні затверджені Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 N52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 N 3307/5) зареєстровані в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 р. за N719/4940 - для державної реєстрації шлюбу жінкою та чоловіком особисто подається заява про державну реєстрацію шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану за їх вибором.

Пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, з подальшими змінами, визначено, що суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 06.06.2014 року зареєстрували шлюб на тимчасово окупованій території у м. Севастополь, про що їм Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нахімовського районного управління юстиції у м. Севастополі видано відповідне свідоцтво серії НОМЕР_1.

Як передбачено ч.ч.2-3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Таким чином, свідоцтво про шлюб, видане 06.06.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нахімовського районного управління юстиції у м. Севастополі, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про шлюб, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів шлюбу особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 263-265, 293, 315, 317, 354, 355 ЦПК України, ст.49 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа: Суворовський районний у м. Херсоні відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про встановлення факту реєстрації шлюбу - задовольнити.

Встановити факт укладення шлюбу між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, народився в м. Петропавловськ-Камчатський-50, громадянин України, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, народилася в м. Севастополь, громадянка України, дата укладення шлюбу 06.06.2014 року, місце укладення шлюбу - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Нахімовського районного управління юстиції у м. Севастополі, про що зроблено актовий запис №336 від 06.06.2014 року. Прізвища після укладення шлюбу: чоловіка - «ОСОБА_2», дружини - «ОСОБА_1».

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя В.Е. Дорошинська