РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2/510/1454/18

Справа № 510/1836/18

05.12.2018 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

Головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

При секретарі Міхайліченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 08 липня 2012 року помер її дядько ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді права власності на земельну ділянку загальною площею 2,22 га, кадастрові номери: :01:002:0224, :01:006:0284, яка розташована на території Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 905457, виданий Ренійською райдержадміністрацією 10 липня 2006 року.

За життя померлий ОСОБА_3 склав заповідальне розпорядження, посвідчене секретарем Олівської сільської ради Ренійського району Одеської області 09 грудня 2004 року, зареєстроване в реєстрі за № 177, яким усе своє майно, де б воно не знаходилось, та чого воно не складалося, а також все те на що він буде мати право на день смерті заповів синові відповідачу по справі ОСОБА_2

У встановлений законом період відповідач звернувся до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини.

На час відкриття спадщини позивач мешкала разом із померлим, доглядала за ним, про відмову від спадщини вона не заявляла, а тому вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Через деякий час позивач звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 28 серпня 2018 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Позивач у судове засідання зявилася, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити в повному обсязі, визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3

Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_4 у судове засідання зявилася, позовні вимоги визнала у повному обсязі, проти визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3, а саме на земельну ділянку загальною площею 2,22 га, кадастрові номери: :01:002:0224, :01:006:0284, яка розташована на території Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 905457, виданий Ренійської райдержадміністрацією 10 липня 2006 року, не заперечувала.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 08 липня 2012 року помер дядько позивача ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді права власності на земельну ділянку загальною площею 2,22 га, кадастрові номери: :01:002:0224, :01:006:0284, яка розташована на території Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 905457, виданий Ренійської райдержадміністрацією 10 липня 2006 року.

За життя померлий ОСОБА_3 склав заповідальне розпорядження, посвідчене секретарем Олівської сільської ради Ренійського району Одеської області 09 грудня 2004 року, зареєстроване в реєстрі за № 177, яким усе своє майно, де б воно не знаходилось, та чого воно не складалося, а також все те на що він буде мати право на день смерті заповів синові відповідачу по справі ОСОБА_2

У встановлений законом період відповідач звернувся до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Дружина померлого ОСОБА_5, померла 01 грудня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 309848.

Позивач по справі є рідною племінницею померлого ОСОБА_3 та відносіться до спадкоємцем пятої черги за законом.

Відповідно до ст. 1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Крім того, на час відкриття спадщини позивач мешкала разом із померлим, доглядала за ним, про відмову від спадщини вона не заявляла, а тому вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Через деякий час позивач звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 28 серпня 2018 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів.

У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надала суду копії документів, які підтверджують право власності та видавалися на імя померлого ОСОБА_3, копію заповіту на ОСОБА_2, копію заяви ОСОБА_2 про відмову від прийняття спадщини, підтвердження проживання разом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частина 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а надані суду документи у повному обсязі підтверджують право померлого ОСОБА_3 на спірне спадкове майно, спадкоємцем якого є ОСОБА_1, а тому позов має бути задоволено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 81, 89, 133, 141, 206, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку загальною площею 2,22 га, кадастрові номери: :01:002:0224, :01:006:0284, яка розташована на території Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 905457, виданий Ренійською райдержадміністрацією 10 липня 2006 року, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 08 липня 2012 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області протягом тридцяті днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова