Справа № 137/1569/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Літинський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді Желіховського В.М.
секретаря судових засідань ОСОБА_1
розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт. Літині цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про втрату права на проживання,-
До суду звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про втрату права на проживання, в якому зазначає, що згідно ОСОБА_4 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно її належить на праві приватної власності житловий будинок із господарськими будівлями, який розташований в селі Селище по вул. Центральна 110 Літинського району Вінницької області. В даному будинку зареєстрований її син ОСОБА_3, але більше трьох років не проживає за вищевказаною адресою.
Відповідач ОСОБА_3 добровільно знятися з реєстрації не бажає, його місце перебування позивачці не відоме. Тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав, так як в подальшому це надасть їй змогу оформити субсидію.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій справу просить розглянути справу у її відсутність. Позов підтримує повністю і просить його задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує, судові витрати просить залишити за нею.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, про що свідчить оголошення на сторінці Літинського районного суду Вінницької області на офіційному веб-порталі судової влади України у спеціальній рубриці «Оголошення про виклики до суду». Заперечень суду не надав.
Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання.
З урахуванням письмової позиції позивача, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне за згодою позивача на підставі ст. 280 ЦПК України постановити заочне рішення, яким позов задовольнити повністю з таких підстав.
ОСОБА_4 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6) судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку із господарськими будівлями, який розташований в селі Селище по вул. Центральна 110 Літинського району Вінницької області. Відповідно до довідки Селищенської сільської ради Літинського району Вінницької обалсті за №858 від 13.08.2018 р. (а.с.11) судом встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1Центральна 110 але фактично не проживає за вище вказаною адресою з квітня 2015 року по даний час. Із копії свідоцтва про народження відповідача ОСОБА_3 (а.с.12) встановлено, що його матір'ю є ОСОБА_5. Копією свідоцтва про шлюб (а.с.13) пояснюється зміна прізвища відповідачки з «Віхренко» на «Богучарова».
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів «2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316,317,319,321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
ОСОБА_4 частин 1, 2 і 7 ст. 319 ЦК Українивласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
ОСОБА_4 із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частини 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Як визначено частиною 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки позивач є законним власником житлового будинку по вул.Центральна 110 села Селище Літинського району Вінницької області і відповідач ОСОБА_3 з квітня 2015 р. по даний час не проживає за вищезазначеною адресою з поважних причин, а тому вважається таким, що втратив право на проживання в зазначеному будинку.
Керуючись ст.ст.4,12,48,76,81, 206, 247, 259,263-268, 280 ЦПК України і на підставі ст.ст.316,317,319,321, 383, 386,391 ЦК України, ст.71,72,405 ЖК України, суд, -
Позов задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право на проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3.
Копію заочного рішення протягом 2 діб направити відповідачеві та розяснити, що заяву про перегляд заочного рішення відповідач може надіслати до суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати протягом 30 днів після проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Желіховський В. М.