ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1282/18 Справа № 210/4057/18 Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, у порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 вересня 2018 року, яке постановлено суддею Скотар Р.Є. у місті Кривому Розі, ( відомості про складення повного тексту судового рішення відсутні),-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській областіпро відшкодування моральної шкоди в розмірі 60000 грн. з кожного з відповідачів

В обґрунтування позову, посилався на те, що під час виконання трудових обов'язків у Публічному акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «КЗРК») 21.07.2009 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, про що складено акт за формою Н-1, в зв'язку з яким йому первинно 18.11.2009 встановлено 65% втрати професійної працездатності, а при переогляді 07.12.2016 року 60% втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності. В результаті нещасного випадку йому спричинена моральна шкода, яка виражається у тому, що він був змушений терпіти фізичний біль, проходити численні курси лікування; відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги тощо.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, в наслідок ушкодження здоров'я у розмірі 60000 (шістдесят тисяч) гривень 00 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судові витрати в розмірі 704 гривні 80 копійок.

В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач, вказує на те, що суд першої інстанції, дійшовши висновку, що причиною нещасного випадку стали дії позивача, який допустив порушення вимог законодавства та інструкції з охорони праці, все одно повністю задовольнив позовні вимоги, стягнувши з відповідача 60000 грн. Окрім того, відповідач зазначає, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу завдання йому моральної шкоди та її розміру. Окрім того, посилаючись на надані позивачем виписні епікризи, вказує, що фізичний стан позивача покращився, оскільки замість 65% стало 60 % втрати працездатності, замість 2-ї групи інвалідності у нього стала 3-тя група, у позивача відсутні скарги щодо наявності моральних страждань, що спростовує твердження позивача і висновки суду про наявність у ОСОБА_1 моральних страждань.

Відзив на апеляційну скаргу не надавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працював крипільником шахти «Гвардейська» ПАТ «КЗРК» з 04.12.2006 року, що підтверджується записом в трудовій книжці (а.с.18,19).

Під час виконання трудових обов'язків 21 липня 2009 у о 09 год.30 хв. з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав відкритий не завершений злам середньої третини великогомілкової кістки зліва, злам дюлюітрена лівої гомілки з ушкодженням дистального між гомілкового синдиємозу та схибом лівої ступнідозовні; забійно-розмізченні рани верхньої третини лівої гомілки з відмежуванням шкіри та підшкіряної клітковини, розмічення передньої групи м'язівлівої гомілки; післяушкодна нейропатія малогомілкового нерва зліва. Порушення функції ходи II ступеня (травма тяжка) (а.с. 10/).

Згідно акту розслідування нещасного випадку (форма Н-5), що стався 21.07.2009 о 09 годині 30 хвилин, основною причиною нещасного випадку визнано порушення трудової і виробничої дисципліни (а.с.13), а винним особами визнано: в.о. начальника дільниці №15 ОСОБА_3, гірничого майстра дільниці №15 ОСОБА_4, кріпильника дільниці №15 ОСОБА_5, кріпильника дільниці №15 ОСОБА_1 (а.с.14). Винних осіб притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

ПАТ «КЗРК» 24.07.2009 складено Акт №7 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форми Н-1) (а.с. 9).

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги допомоги від 18.11.2009, позивачу первинно встановлено відсоток втрати професійної працездатності 65% та ІІ група інвалідності, з повторним оглядом 01.12.2010 року, що видно з постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 26.05.2010 (а.с.8), якою позивачу призначено одноразову допомогу.

Наступним переоглядами підтверджено втрату професійної працездатності (а.с.7), висновком МСЕК від 07.12.2016 встановлено відсоток втрати професійної працездатності 60% з 01 грудня 2016 року по 01 грудня 2019 року та ІІІ групу інвалідності, наступний переогляд 01.11.2019 року.

У зв'язку з наслідками травми, отриманої на виробництві, позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 06.11.2015 р. по 16.11.2015 р., з 23.08.2016 р. по 02.09.2016 р., з 30.06.2017 р. по 10.07.2017 р. (а.с.15-17).

Суд, частково, задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, актами Н-1 та Н-5 встановлено вину підприємства у нещасному випадку який стався з позивачем 21 липня 2009 року під час виконання ним трудових обов'язків і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Виходячи з норм ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Статтею 153КЗпП України передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Так у п.10 акту розслідування нещасного випадку №7 від 24 липня 2009 року, що стався 21.07.2009 року о 09 годині 30 хвилин, встановлено, що причиною нещасного випадку є порушення трудової і виробничої дисципліни, а винним особами визнано: в.о. начальника дільниці №15 ОСОБА_3, гірничого майстра дільниці №15 ОСОБА_4, кріпильника дільниці №15 ОСОБА_5, кріпильника дільниці №15 ОСОБА_1 Винних осіб притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Отже, наведене свідчить про те, що в нещасному випадку, який стався з позивачем винен не тільки ОСОБА_1, а і інші працівники підприємства, а саме: начальник дільниці №15 ОСОБА_3, гірничий майстер дільниці ОСОБА_4, та кріпильник дільниці №15 ОСОБА_6. (а.с.10).

Таким чином, в даному випадку відповідач - ПАТ «Кривбасзалізрудком» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, окрім того, ст.1172 ЦК встановлено, що юридична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім'ї, і рівних та невід'ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов'язком держави (ст.3 Конституції України).

Суд першої інстанції, на підставі медичних документів про неодноразове лікування позивача у зв'язку з отриманим каліцтвом, правильно визнав, що йому була заподіяна моральна шкода, так як він втратив 60 % професійної працездатності, став інвалідом 3-ї групи, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз'ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п.13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 з подальшими змінами та доповненнями.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Стягуючи з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 60000 грн., суд першої інстанції врахував характер отриманого позивачем каліцтва, відсоток втрати ним професійної працездатності, первинно 65% та встановлення 2-ї групи інвалідності, в теперішній час 60% та 3-тя група інвалідності, стан здоров'я потерпілого та безповоротність його відновлення, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тому доводи апелянта про завищений судом розмір моральної шкоди, колегія суддів вважає надуманими.

Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення потерпілому ОСОБА_1 в результаті отриманого на виробництві каліцтва, моральної шкоди.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, наведеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: