ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Чернівці

Справа №727/9507/16

Чернівецький апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар Ковальчук Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Чернівецького обласного центру зайнятості до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на навчання та допомогу по безробіттю, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 серпня 2017 року, (головуючий у 1-й інстанції Слободян Г.М.),

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Чернівецький міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на навчання та допомогу по безробіттю.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 2 лютого 2015 року відповідач звернувся до центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні. У заяві про надання статусу безробітного ОСОБА_2 власним підписом підтвердив, що він не є суб'єктом підприємницької діяльності, та був ознайомлений з пам'яткою «Ваші права Ваші обов'язки» затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 03.11.2010 р. №351, яка передбачає обов'язок своєчасно повідомляти спеціалісту центу зайнятості про всі зміни своїх даних, внесених до персональної картки, а також відповідальність за недотримання передбачених законодавством обов'язків.

Того ж дня спеціалістом центру зайнятості були прийняті рішення щодо поновлення статусу безробітного, поновлення виплати допомоги по безробіттю та початок виплати.

Під час перебування на обліку ОСОБА_2 виявив бажання отримати виплату допомоги по безробіттю для відкриття підприємницької діяльності. 27.02.2015 року було подано заяву про направлення його на професійне

____________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/19/18 Категорія 30

навчання до Чернівецького кооперативного економіко-правового коледжу за навчальною програмою «Основи підприємницької діяльності».

27 лютого 2015 року між Чернівецьким міським центром зайнятості та ОСОБА_2 був укладений договір про професійне навчання №00001.

Відповідно до посвідчення про підвищення кваліфікації від 13.03.2015 року за №5076 відповідач закінчив навчання. 26.03.2015 року він подав заяву на виплату допомоги по безробіттю для відкриття підприємницької діяльності.

На підставі вищезазначеного спеціалістом Чернівецького міського центру зайнятості були прийняті рішення НТ 150407 від 7.04.2015 року про виплату ОСОБА_2 одноразової допомоги по безробіттю для відкриття підприємницької діяльності, а також про припинення виплати допомоги по безробіттю та припинення реєстрації.

У подальшому ним встановлено, що відповідач зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності з 14.10.1999 року та відносився до категорії зайнятого населення під час поновлення статусу безробітного, поновлення виплати допомоги по безробіттю та виплати допомоги по безробіттю одноразово для відкриття підприємницької діяльності.

Вважає, що ОСОБА_2 умисно надав недостовірну інформацію щодо власної зайнятості, про що складено акт розслідування.

Сума витрат на професійне навчання ОСОБА_2 складає 225 грн 34 коп., за час перебування на обліку з 2.02.2015 року по 1.04.2015 року на розрахунковий рахунок останнього було перераховано допомогу по безробіттю в сумі 9732 грн 40 коп., яка підлягає поверненню.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь кошти в сумі 9732 грн 40 коп.;

стягнути з ОСОБА_2 на користь Чернівецького обласного центру зайнятості кошти в сумі 225 грн 34 коп.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 серпня 2017 року позов задоволено.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Чернівецького міського центру зайнятості кошти перерахованої допомоги по безробіттю в сумі 9732 грн 40 коп. та 1450 грн судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Чернівецького обласного центру зайнятості витрати на професійне навчання в сумі 225 грн 34 коп.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 липня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення відмовлено.

На заочне рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду , порушенням судом норм матеріального і процесуального права.

Свої доводи мотивує тим, що на підставі рішення Господарського суду Херсонської області від 16.12.2004 року припинено підприємницьку діяльність відповідача. Довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 8.07.2015 року підтверджується відсутність відомостей про нього як фізичну особу - підприємця.

Також вказує, що відповідно до положень статті 49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, чинної на момент ухвалення рішення про припинення ним підприємницької діяльності, суд у день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору, який зобов'язаний внести до державного реєстру відповідний запис.

Позивачем не надано доказів вини відповідача у заподіянні шкоди, оскільки він не знав і не міг знати , що перебуває у статусі підприємця.

Просить скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 серпня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. Вирішити питання щодо судових витрат.

Чернівецький обласний центр зайнятості подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить її залишити без задоволення, а рішення суду без змін як законне та обґрунтоване.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 9 жовтня 2018 року залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача Чернівецький обласний центр зайнятості.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено умови по отриманню забезпечення на випадок безробіття, оскільки на момент встановлення статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю він був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду.

Судом першої інстанції встановлено, що 2 лютого 2015 року відповідач звернувся до Чернівецького міського центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». У заяві відповідач зазначав, що, крім іншої трудової діяльності, на час складання заяви, не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності (а.с.21).

На підставі заяви 2 лютого 2015 року спеціалістом Чернівецького міського центру зайнятості були прийняті рішення НТ 150202 щодо поновлення статусу безробітного, поновлення виплати допомоги по безробіттю та початок виплати (а.с.17-18).

Під час перебування на обліку ОСОБА_2 виявив бажання отримати виплату допомоги по безробіттю для відкриття підприємницької діяльності. 27 лютого 2015 року відповідач подав заяву про направлення його на професійне навчання до Чернівецького кооперативного економіко-правового коледжу за навчальною програмою «Основи підприємницької діяльності» (а.с.13).

27 лютого 2015 року між Чернівецьким міським центром зайнятості та ОСОБА_2 укладено договір про професійне навчання № 00001(а.с.14-15).

Відповідно до посвідчення про підвищення кваліфікації від 13.03.2015 року за №5076 відповідач закінчив навчання (а.с.16).

26 березня 2015 року ОСОБА_2 подав заяву на видачу виплати допомоги по безробіттю для відкриття підприємницької діяльності. Спеціалістом Чернівецького міського центру зайнятості були прийняті рішення НТ 150407 від 7.04.2015 року про виплату відповідачу одноразово допомогу по безробіттю для відкриття підприємницької діяльності, а також про припинення виплати допомоги по безробіттю та припинення реєстрації.

На підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 7 квітня 2015 року за вх. №1249/25-13 встановлено, що відповідач з 14 жовтня 1999 року зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності (а.с.28)

28 квітня 2015 року було складено акт №136 розслідування страхових випадків обґрунтованості виплат матеріального забезпечення (а.с.23).

Відповідно до довідки Чернівецького обласного центру зайнятості від 30 квітня 2015 року №0ц3-02-1398/о/15, вх. №1323/25-02 сума витрат на професійне навчання ОСОБА_2 складає 225 грн 34 коп. (а.с.12).

За час перебування на обліку з 2 лютого 2015 року по 1 квітня 2015 року відповідачу нарахована та виплачена допомогу по безробіттю в сумі 9732 грн 40 коп.

Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

У статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-91цс14.

Судом також встановлено, що рішенням Господарського суду Херсонської області від 16 грудня 2004 року у справі № 10/446-СК підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, зареєстрованого Білозерською районною державною адміністрацією 14 жовтня 1999 року, припинено.

Відповідно до частин першої, третьої статті 49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (у редакції, чинній станом на момент прийняття постанови господарського суду) суд, який постановив рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, у тому числі рішення про визнання фізичної особи - підприємця недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності, в день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцем реєстрації фізичної особи - підприємця для внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. Дата надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця вноситься державним реєстратором до журналу обліку реєстраційних дій.

Державний реєстратор зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем внести до Єдиного державного реєстру запис про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця та в той же день повідомити органи статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування та фізичну особу - підприємця, щодо якої було постановлено судове рішення, про внесення такого запису.

Та обставина, що державний реєстратор несвоєчасно вніс відповідний запис у державний реєстр не вказує на умисне невиконання відповідачем своїх обов'язків та зловживання ними для безпідставного отримання допомоги по безробіттю.

Аналогічний по суті висновок зроблений і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 458/828/16-ц.

Натомість при задоволенні позову суд неправильно застосував до спірних відносин статтю 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних особі та фізичних осіб-підприємців» (у редакції, чинній станом на момент прийняття постанови господарського суду). Оскільки вказана стаття регулює порядок державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням. Тоді як порядок державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за судовим рішенням, що не пов'язано з банкрутством фізичної особи-підприємця, врегульовано статтею 49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних особі та фізичних осіб-підприємців» (у редакції, чинній станом на момент прийняття постанови господарського суду).

Суд першої інстанції зазначених вище норм матеріального права не врахував, добросовісності з боку набувача допомоги по безробіттю не встановив та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення нього витрат на навчання та допомоги по безробіттю.

З урахуванням викладених вимог закону апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким у задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Із Чернівецького обласного центру зайнятості слід сягнути на користь ОСОБА_2 2067 гривень витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 серпня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову Чернівецького обласного центру зайнятості до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на навчання та допомогу по безробіттю відмовити.

Стягнути з Чернівецького обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_2 2067 гривень витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді: