АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2018 року м. Херсон

справа №667/4875/15-ц

провадження №22-ц/791/130/2018

Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Кузнєцової О.А.,
суддів:Бездрабко В.О.,
Приходько Л.А.,
секретар Зварич С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Гаврилова Д.В. від 17 листопада 2017 року в справі за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа: орган опіки і піклування Чорноморівської сільської ради Каховського району Херсонської області та виконавчий комітет Корабельної районної в м. Херсоні ради як орган опіки і піклування Корабельного району м. Херсона, про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 та ОСОБА_7, третя особа: виконавчий комітет Корабельної районної в м. Херсоні ради як орган опіки і піклування Корабельного району м. Херсона, про відібрання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, треті особи: Орган опіки і піклування Чорноморівської сільської ради Каховського району Херсонської області та Служба у справах дітей Каховської державної адміністрації Херсонської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначали, що з 16 серпня 2008 року по 29 жовтня 2010 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого в них народився син - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після народження дитини ОСОБА_6 передала його на виховання матері бувшого чоловіка - ОСОБА_5 Посилаючись на те, що в подальшому, в період з грудня 2010 року по теперішній час, дитина проживає разом з бабусею та батьком, повністю знаходиться на їх утриманні та вихованні, а ОСОБА_6 дитиною не цікавилась і участі у вихованні та утриманні дитини не приймала, тобто ухилялася від виконання батьківських обов'язків, позивачі просили позбавити ОСОБА_6 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_8.

У вересні 2009 року ОСОБА_6 звернулася до суду з зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_5 та ОСОБА_7, треті особи: Орган опіки і піклування Чорноморівської сільської ради Каховського району Херсонської області та Служба у справах дітей Каховської державної адміністрації Херсонської області, про відібрання дитини. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_6 зазначала, з 16 серпня 2008 року по 29 жовтня 2010 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, від якого в них народилося двоє дітей - ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Через тяжкі життєві обставини, а саме: навчання у вищому навчальному закладі, необхідність піклування певний період часу за її матір'ю після операції, вона змушена була віддати новонародженого сина ОСОБА_8 на виховання ОСОБА_5, з якою на той час перебувала у гарних відносинах. У період з грудня 2010 року по кінець 2011 року вона перебувала разом зі своїм молодшим сином та проживала разом зі своїм чоловіком у його матері ОСОБА_5 Проте ОСОБА_7, нехтуючи обов'язками батька, не маючи бажання утримувати їх матеріально та виховувати, покинув її з двома дітьми та поїхав в м. Харків, а від старшого сина взагалі офіційно відмовився. Таким чином вона прийняла рішення тимчасово залишити на вихованні ОСОБА_5 свого молодшого сина, а зі старшим - буде проживати у своїх батьків та заробляти кошти на утримання дітей. На протязі всього періоду вона постійно навідувала молодшого сина, утримувала його, постійно телефонувала і дізнавалася про стан здоров'я дитини. Посилаючись на те, що після подолання складних життєвих обставин вона вирішила повернути дитину, але ОСОБА_5 чинить їй перешкоди у спілкуванні з дитиною і не бажає віддавати їй дитину, ОСОБА_6 просила суд відібрати у ОСОБА_5 її малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона зустрічний позов ОСОБА_6 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (т.1 а.с.121).

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 17 листопада 2017 року у задоволенні зустрічного та первісного позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, вважаючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог незаконним, необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному з'ясуванні усіх фактичних обставин справи, просить рішення суду в зазначеній частині скасувати та ухвалити нове, яким зустрічні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, вважаючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог незаконним та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в зазначеній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким первісні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_6, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги ОСОБА_5 та законність рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову, просить скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення суду в зазначеній частині залишити без змін.

Заслухавши доповідача, учасників справи та процесу, які з'явилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні первісних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності належних доказів на підтвердження позовних вимог, а саме те, що ОСОБА_6 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно своєї малолітньої дитини. Натомість, на час розгляду справи мати дитини бажає приймати участь у вихованні дитини, категорично наполягає на відібранні дитини, піклується про її здоров'я та розвиток, вживає заходів щодо відновлення спілкування з дитиною. Тому, зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, суд першої інстанції погодився з висновками органів опіки щодо недоцільності позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком та вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так судом встановлено, що з 16 серпня 2008 року по 29 жовтня 2010 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі ( т.1 а.с.100,101).

За період шлюбу в них народилося двоє дітей: ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.102,103).

Із матеріалів справи вбачається, що після народження дитини ОСОБА_8 через складні життєві обставини ОСОБА_6 передала молодшого сина на виховання матері чоловіка - ОСОБА_5, яка повністю займалась вихованням дитини. Деякий час, коли дитина була маленькою, сторони підтримували відносини, спілкувались засобами зв'язку та періодично відвідували один одного. В подальшому, на початку 2015 року, ОСОБА_6, з метою виконувати свої батьківські обов'язки по вихованню та утриманню дитини, вирішила забрати дитину до себе. Проте ОСОБА_5 категорично відмовилась повертати дитину і між сторонами виникли конфліктні та неприязні відносини.

Зазначені факти підтвердили і допитані під час розгляду справи в суді першої інстанції свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, поясненням яких суд першої інстанції дав належну оцінку.

З грудня 2010 року і по теперішній час ОСОБА_8 проживає разом зі своєю бабусею - ОСОБА_5 та перебуває на її утриманні і вихованні.

Відповідно до висновку судово-психологічної експертизи № 058-2017 від 14 липня 2017 року ОСОБА_8 не сприймає ОСОБА_6 в якості своєї матері, найбільш бажаною особою для нього є його бабуся - ОСОБА_5 Відібрання дитини на даному етапі її розвитку від ОСОБА_5, на думку експерта, може завдати дитини істотної психологічної травми. Шляхом вирішення цієї проблеми експерт вважає поступове налагодження соціальних зв'язків матері та дитини, без втягнення дитини в конфлікт дорослих (т.2 а.с.159-163).

У висновку Органу опіки та піклування Корабельної районної у місті Херсоні ради від 16 листопада 2017 року зазначено про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 відносно малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також про недоцільність відібрання дитини у ОСОБА_7 (т.2 а.с.188-189).

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Згідно ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (батьком).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України.

Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

За змістом роз'яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків (абз.2 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України).

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_7 посилалися на те, що ОСОБА_6 протягом тривалого часу не проявляє інтересу до дитини, не цікавиться його життям, матеріальної допомоги не надає, не приймає участі у його вихованні та не піклується про сина.

Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Матеріали справи містять висновок Органу опіки та піклування Чорноморівської сільської ради Каховського району Херсонської області від 03 квітня 2015 року, в якому зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 відносно малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з підстав ухилення матері від виконання батьківських обов'язків, а саме, вказано, що ОСОБА_6 жодного разу не бачили разом з сином, вона самоусунулась від утриманні та виховання сина, його життям та здоров'ям не цікавиться, не утримувала його матеріально та фінансово. Весь час утримувала та виховувала його бабуся ОСОБА_5 (т.1 а.с.13).

Проте з матеріалів справи та самих пояснень ОСОБА_6 вбачається, що вона періодично відвідувала дитину, допомагала матеріально, утримувала його, постійно телефонувала і дізнавалася про стан здоров'я дитини. Посилається на те, що в повному обсязі вона не має можливості брати участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини, оскільки в цьому їй чинить перешкоди ОСОБА_5, між ними склалися конфліктні стосунки.

Сам факт відсутності сумісного проживання ОСОБА_6 з сином ОСОБА_8 у бабусі малолітнього ОСОБА_5 не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав.

При цьому вищезазначений висновок Органу опіки та піклування як такий, що зроблений без отримання відомостей та документів щодо винної поведінки відповідачки, свідомого нехтування нею своїми обов'язками, з врахуванням лише наведеного ОСОБА_5 факту небажання матері приймати участь в утриманні та вихованні дитини.

Матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки ОСОБА_6 та умисного ухилення її від виконання своїх обов'язків по вихованню сина. Натомість, під час розгляду справи судом було встановлено, що мати дитини бажає приймати участь у вихованні дитини, наполягає на відібранні дитини та вживає заходів щодо відновлення спілкування з дитиною, що свідчить про зміну її ставлення до виконання батьківських обов'язків.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

На підставі наведеного, суд першої інстанції, проаналізувавши норми закону, що регулюють спірні правовідносини, встановивши всі обставини справи, дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав відносно її малолітнього сина.

Посилання апелянта ОСОБА_5 на ті обставини, що висновок суду про те, що після народження дитини ОСОБА_6 передала їй сина на виховання через складні життєві обставини, а в теперішній час піклується про його здоров'я та розвиток, нічим не підтверджений, колегія суддів не може приймати до уваги, оскільки зазначені твердження апелянта не спростовують мотивованих висновків суду та не свідчать про те, що вона свідомо нехтувала своїми батьківськими обов'язками і продовжує ухилятися від їх виконання. Натомість її дії щодо створення житлово-побутових умов для дітей за новим місцем проживання, намагання змінити свій образ життя, її бажання спілкуватися з сином ОСОБА_16, а також займатися його вихованням підтверджують розуміння та усвідомлення ОСОБА_6 своїх батьківських обов'язків і наміри їх виконувати. Зазначені обставини свідчать про відсутність підстав, передбачених ст. 164 СК України, для застосування до відповідачки такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 колегія суддів також не приймає до уваги як такі, що не підтверджені належними доказами та не спростовують мотивованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення її позовних вимог.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду щодо відсутності підстав для задоволення зустрічних позовних вимог щодо відібрання дитини від бабусі ОСОБА_5

Під час вирішення зазначених позовних вимог, судом першої інстанції вірно застосовано норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано послався на ст.ст.11,15 Закону України «Про охорону дитинства», та ст.ст.141, 157, 159, 163 СК України, та з урахуванням наявного в матеріалах справи висновку судово-психологічної експертизи № 058-2017 від 14 липня 2017 року (т.2 а.с.159-163) та висновку Органу опіки та піклування Корабельної районної у місті Херсоні ради від 16 листопада 2017 року (т.2 а.с.188-189) про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 відносно малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також про недоцільність відібрання дитини у батька ОСОБА_7 та бабусі ОСОБА_5, а також те, що відібрання дитини на даному етапі її розвитку від ОСОБА_5 може завдати дитині істотної психологічної травми, дійшов вірного висновку про неможливість задоволення зустрічних позовних вимог про відібрання дитини, оскільки це буде суперечити інтересам дитини та перешкоджатиме її нормальному розвитку.

При цьому судом першої інстанції вірно зазначено, що ОСОБА_6 не позбавлена можливості захистити свої права матері шляхом звернення до суду з вимогами не чинити їй перешкоди у спілкуванні з дитиною та визначення способу у вихованні дитини з метою поступового налагодження соціальних зв'язків матері та дитини, без втягнення дитини в конфлікт дорослих.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 не заслуговують на увагу як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону, що регулюють спірні правовідносини, не підтверджені належними доказами та не спростовують мотивованих висновків суду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367,374,375 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту судового рішення - 23 квітня 2018 року.

Головуючий О.А. Кузнєцова

Судді В.О. Бездрабко

Л.А. Приходько