РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 року м. Рівне

Справа № 564/370/18

Провадження № 22-ц/4815/370/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Комунальне некомерційне підприємство „Центр первинної медичної допомоги" Костопільської районної ради Рівненської області

за участю сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства „Центр первинної медичної допомоги" Костопільської районної ради Рівненської областіна рішення Костопільського районного суду Рівненської області в складі судді Цвіркуна О.С. від 6 вересня 2018 року, ухваленого в 14 год. 22 хв. в м. Костопіль, дата складання повного судового рішення - 11 вересня 2018року,

в с т а н о в и в:

В лютому 2018 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Костопільського районного центру первинної медичної допомоги Костопільської районної ради Рівненської області про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Позов мотивує тим, що він працював на посаді завідувача Великостидинської амбулаторії загального практики-сімейної медицини з 6.12.2012 року згідно з наказом №10 від 6.12.2012 року. За весь період роботи він не мав жодних стягнень чи зауважень.

У вересні 2017 року, змовившись із головами Великостидинської та Великомидської сільських рад, на ґрунті неприязних стосунків із ним, головний лікар ОСОБА_5 організувала безпідставні звернення вказаних сільських рад до голів Костопільскої РДА та районної ради, якими принижували його, як лікаря та людину.

29.09.2017 року головний лікар Костопільського РЦ ПМД примушувала його написати заяву на звільнення, залякуючи кримінальним переслідуванням та звільненням по статті на підставі вказаних звернень сільських рад, що призвело до різкого погіршення стану його здоров'я.

З відповіді головного лікаря Костопільського РЦ ПМД ОСОБА_5 №977 від 28.12.2017 року на запит його адвоката ОСОБА_6 йому стало відомо про притягнення його до дисциплінарної відповідальності згідно наказу №223-к/тр від 2.10.2017 року та знято 0,5 ставки сумісництва посад (лікаря загальної практики-сімейної медицини).

Будь-яких порушень трудової дисципліни з його боку не було, а тому вважає накладення дисциплінарного стягнення необґрунтованим, необґрунтованим та таким, що є наслідком упередженого та неприязного ставлення до нього головного лікаря ОСОБА_5

Крім того, вказаний наказ був виданий без погодження профкому РЦ ПМД, членом якого він є, чим порушено вимоги ч.2 ст.252 КЗпП України та ч.2 ст.41 ЗУ „Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності"

Просив, з врахуванням заяви про зміну підстав позову, поновити йому строк на оскарження наказу № 242-к/тр від 12.10.2017 року „Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4." та наказу № 224-к/тр від 2.10.2017 року „Про звільнення від сумісництва ОСОБА_4", визнати незаконними та скасувати наказ № 242-к/тр від 12.10.2017 року „Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4." та наказ № 224-к/тр від 2.10.2017 року „Про звільнення від сумісництва ОСОБА_4".

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 26 березня 2018 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_4 про зміну підстав позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_4 до Костопільського районного центру первинної медичної допомоги Костопільської районної ради в особі головного лікаря ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Провадження у справі в частині визнання незаконним та скасування наказу №223-к/тр від 2.10.2017 року „Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4." закрито.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 6 вересня 2018 року поновлено позивачу ОСОБА_4 строк на оскарження наказу №242-к/тр від 12.10.2017 року „Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4." та наказу № 224-к/тр від 2.10.2017 року „Про звільнення від сумісництва ОСОБА_4".

Визнано незаконним та скасовано наказ № 242-к/тр від 12.10.2017 року „Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4.".

Визнано незаконним та скасовано наказ № 224-к/тр від 2.10.2017 року „Про звільнення від сумісництва ОСОБА_4".

Рішення мотивовано тим, що оспорювані накази № 242-к/тр від 12.10.2017 року „Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4." та № 224-к/тр від 2.10.2017 року „Про звільнення від сумісництва ОСОБА_4" прийняті з порушенням норм трудового законодавства, а тому підлягають скасуванню.

Додатковим рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 2 жовтня 2018 року стягнуто з Костопільського районного центру первинної медичної допомоги Костопільської районної ради Рівненської області на користь ОСОБА_4 суму, сплаченого позивачем, судового збору в розмірі 1057 грн. 21 коп.

У поданій апеляційній скарзі Комунальне некомерційне підприємство „Центр первинної медичної допомоги" Костопільської районної ради Рівненської області покликається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що подана позивачем заява від 26.03.2018 рокупро зміну підстав позову, по своїй суті, є новою, самостійною позовною заявою, яка містить власні підстави та предмет позову, а тому суд не міг її задовольняти.

Крім того, враховуючи, що розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження, позивач, в силу ч.3 ст.49 ЦПК України, мав право подати відповідну заяву не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі, яке згідно ухвали Костопільського районного суду Рівненської області від 7.03.2018 року було призначено на 22.03.2018 року.

Звертає увагу, що судом першої інстанції було встановлено, що 27.10.2017 року позивачу було зачитано вголос наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, про що складено акт №5. Однак, відхиливши вказаний акт як доказ ознайомлення позивача саме із наказом №242-к/тр від 12.10.2017 року, оскільки в ньому не міститься відомостей, який саме наказ було зачитано позивачу, суд залишив поза увагою, що на той момент існував лише один такий наказ - №223-к/тр від 12.10.2017 року.

Судом було визнано поважними причинами пропуску строку на звернення до суду тимчасову непрацездатність позивача, не врахувавши, що згідно листів непрацездатності позивач не хворів 27.11.2017 року, відтак був присутнім на робочому місці та знаючи про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, мав можливість ознайомитись з відповідним наказом. Натомість, позивач жодного разу не звернувся до роботодавця за будь-якими роз'ясненнями, умисно уникаючи можливості ознайомитись з відповідними наказами.

Вважає, що оскільки наказом №224-к/тр від 2.10.2017 року "Про звільнення від сумісництва ОСОБА_4.", позивача було звільнено із займаної посади, тобто цей наказ фактично є наказом про звільнення працівника, то для його оскарження має бути застосовано місячний строк з дня вручення його копії.

Копію наказу №224-к/тр від 2.10.2017 року було вручено позивачу ще 6.10.2017 року, а тому подаючи позов 22.02.2018 року, позивач пропустив місячний строк на звернення до суду, встановлений ст.233 КЗпП України для такої категорії спорів.

Судом не враховано той факт, що як на момент прийняття оспорюваного наказу, так і на момент розгляду справи, відповідач здійснював свою діяльність у комунальному підприємстві, а не у державному підприємстві, установи чи організації, що виключає можливість застосування Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Мінпраці, Мін'юсту і Мінфіну України від 28.06.93 року №43.

Доводить, що висновок суду про недоведеність наявності в діях позивача ознак дисциплінарного проступку спростовуються положеннями законодавства, матеріалами справи та обставинами, встановленими в ході судового розгляду.

Дійшовши висновку про не доведення відповідачем того, що використання нецензурної лексики є порушенням трудової дисципліни, суд першої інстанції повністю проігнорував вимоги ЗУ "Основи законодавства України про охорону здоров'я", стаття 78 якого передбачає, що медичні і фармацевтичні працівники зобов'язані дотримуватись вимог професійної етики і деонтології, а також пункт 2.19 Посадової інструкції позивача, згідно якої завідувач амбулаторії загальної практики - сімейної медицини зобов'язаний дотримуватись загальноприйнятих норм етики і моралі при здійсненні своїх посадових обов'язків, спілкуванні з колегами та пацієнтами.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вказує, що перше судове засідання у даній справі призначене на 26.03.2018 року проведено не було та перенесено на іншу дату, тому заява про зміну підстав позову від 26.03.2018 року подана ним у межах строку, вказаного у ч.3 ст.49 ЦПК України. У вказаній заяві ним не змінювались одночасно підстави та предмет спору, мала місце лише зміна номеру та дати наказу, яким його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани, а обставини, на яких ґрунтувались первісні вимоги не змінювались.

Крім того, ухвала Костопільського районного суду Рівненської області від 26.03.2018 року, якою було прийнято його заяву про зміну підстав позову, відповідачем не оскаржувалась.

Твердження апелянта про те, що 27.10.2017 року він з'явився на робочому місці, не перебував на лікарняному і мав можливість ознайомитися з відповідним наказом, спростовуються дослідженими у суді доказами та є безпідставними.

Вважає, що норми Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Мінпраці, Мінюсту і Мінфіну України від 28.06.1993 р. №43, вірно застосовані судом до спірних правовідносин, оскільки його дія поширюється не тільки на державні, а і на комунальні підприємства, установи і організації.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року залучено до участі в даній справі правонаступника відповідача - Комунальне некомерційне підприємство "Центр первинної медичної допомоги" Костопільської районної ради Рівненської області.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 147, 147-1 КЗпП України органом, якому надано право прийняття на роботу працівника, за порушення ним трудової дисципліни може бути застосовано до нього стягнення в виді догани або звільнення.

Ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни на працівника може бути застосовано тільки один із таких заходів стягнення:

- догана;

-звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку.

Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника є вчинення ним дисциплінарного проступку, під яким розуміється протиправне винне невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 6.12.2012 року перебуває у трудових відносинах із Костопільським районним центром первинної медичної допомоги Костопільської районної ради Рівненської області, працює на посаді завідуючого Великостидинської амбулаторії загальної практики/сімейної медицини на 1,0 ставки постійного місця роботи (а.с.61-62).

В зв'язку з численними зверненнями пацієнтів та депутатів селищних рад до головного лікаря Костопільського районного центру первинної медичної допомоги Костопільської районної ради Рівненської області щодо непристойної поведінки позивача, невиконання ним своїх прямих обов'язків, наказом № 96 від 29.09.2017 року Костопільського районного центру первинної медичної допомоги Костопільської районної ради Рівненської області утворено комісію з проведення службового розслідування. (а.с.44).

За його результатами, наказом Костопільського районного центру первинної медичної допомоги Костопільської районної ради Рівненської області № 223-к/тр від 2.10.2017 року ОСОБА_4, завідувачу, лікарю загальної практики-сімейному лікарю Великостидинської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини, оголошено догану та наказано старшому інспектору з кадрів ОСОБА_8 підготувати наказ про зняття з ОСОБА_4 0,5 ставки сумісництва посад з 02.10.2017 року. (а.с. 63).

Згідно наказу № 224-к/тр від 2.10.2017 року „Про звільнення від сумісництва ОСОБА_4" ОСОБА_4, лікаря загальної практики - сімейного лікаря Великостидинської амбулаторії загальної практики - сімейної медицини за сумісництвом, звільнено із займаної посади 2 жовтня 2017 року (а.с. 64).

Таким чином встановлено, що позивач мав 0,5 ставки за сумісництвом посади лікаря загальної практики-сімейної медицини Великостидинської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини, хоча відповідний наказ учасниками справи не наданий.

Частина друга статті 21 КЗпП України встановлює, що особа має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях.

Пунктом 1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій, затвердженого наказом Мінпраці, Мін'юсту, Мінфіну України від 28.06.1993 № 43 (далі - Положення № 43), визначено, що сумісництво - це виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час у тій же або іншій організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом.

Таким чином, оскільки трудові договори за основним місцем роботи і за сумісництвом є самостійними трудовими договорами та укладаються окремо, то і припиняти такі трудові договори слід окремо за наявності законних підстав.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Сторонами не заперечується, що заяву ОСОБА_4 про звільнення його із посади за сумісництвом не писав.

Враховуючи викладене встановлено, що, приймаючи рішення про притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності відповідачем двічі за одне і теж правопорушення застосував дисциплінарне стягнення, зокрема у вигляді догани та звільнення його із посади за сумісництвом.

Покликання апеляційної скарги про безпідставність застосування судом першої інстанції вказаного Положення не ґрунтуються на нормах ч.9 ст.10 ЦПК України, відповідно до якої, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону). Оскільки відсутні нормативні акти, що регулюють умови праці за сумісництвом працівників комунальних підприємств, тому за аналогією закону до спірних правовідносин застосовується Положення № 43.

Як правильно встановлено судом, що про наказ про звільнення з посади за сумісництвом ОСОБА_4 дізнався з листа №977 від 28.12.2017року.

Суд першої інстанції дав правильну оцінку наданим відповідачем доказам про вручення позивачу оспорюваного наказу про звільнення та прийшов до обґрунтованого висновку про те, оскільки вони не містять підпису останнього про його отримання, тому такі докази є не належними та не підтверджують даний факт. Крім цього, в апеляційному суді позивач пояснив, що наказів 6.10.2017 року він не отримував, так як в цей час перебував на стаціонарному лікуванні, що стверджується листком непрацездатності.

Матеріали справи не містять належних доказів того, що наказ №224-к/тр від 2.10.2012року «Про звільнення від сумісництва ОСОБА_4.» був вручений позивачу, а тому доводи апеляційної скарги про пропуск останнім місячного строку для звернення до суду не ґрунтуються на положеннях ст.233 КЗпП України. Його поновлення судом першої інстанції не виплинуло на правильність постановленого рішення в цій частині.

Окрім цього, звільнення позивача із посади за сумісництвом проведено за відсутності попередньої згоди на це первинної профспілкової організації, членом якої він є, що суперечить вимогам ст.252 КЗпП України. Звільнення ОСОБА_4проведено з порушенням норм трудового законодавства та є незаконним, а тому суд першої інстанції скасував наказ відповідача №224-к/тр від 2.10.2012року.

Що стосується наказу № 242-к/тр від 12.10.2017 року, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Встановлено, що наказом № 232-к/тр від 9.10.2017 року „Про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4." на підставі ст. 252 КЗпП України та у зв'язку з перебуванням ОСОБА_4 на листку непрацездатності було скасовано наказ № 223-к/тр від 2.10.2017 року „Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4." (а.с.53).

12.10.2017 року відповідачем видано наказ № 242-к/тр „Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4.", яким ОСОБА_4, завідувачу Великостидинської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини, оголошено догану з 12.10.2017 року.

Із вказаного наказу слідує, що 26.09.2017 року ОСОБА_4, завідувач, лікар загальної практики-сімейний лікар Великостидинської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини грубо поводився з працівниками амбулаторії застосовуючи нецензурну лексику, будь яких виправдних документів ОСОБА_4 не надав, надавати письмові пояснення відмовився, про що складений акт відмови № 1 від 29.09.2017 року та № 4 від 06.10.2017 року. Комісією зі службового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 неодноразово застосовує нецензурну лексику до працівників та пацієнтів. Своїми діями ОСОБА_4 порушив пункт 2 посадової інструкції «Завдання та обов'язки», пункт Х «Гендерна рівність» колективного договору між адміністрацією Костопільського РЦ ПМД та профспілковим комітетом Костопільського РЦ ПМД та правила внутрішнього трудового розпорядку. (а.с.54).

Отже встановлено, що в порушення вимог ст.ст. 147, 149 КЗпП України та ст. 61 Конституції України, наказами №224-к/тр від 2.10.2012року та № 242-к/тр від 12.10.2017 року позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та покладено стягнення у вигляді догани та звільнення з посади за сумісництвом, що свідчить про подвійне притягнення останнього до відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незаконність прийнятих відповідачем наказів №224-к/тр від 2.10.2012року та № 242-к/тр від 12.10.2017 щодо притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності та їх скасування.

Безпідставними вважає колегія суддів і доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті заяви про зміну підстав позову, оскільки перше судове засідання у даній справі, яке було призначене на 26.03.2018 року, проведено не було, а тому заява про зміну підстав позову від 26.03.2018 року подана ним у межах строку, вказаного у ч.3 ст.49 ЦПК України. У вказаній заяві, як правильно зазначає позивач, ним не змінювались одночасно підстави та предмет спору, мала місце лише зміна номеру та дати наказу, яким його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани, а обставини, на яких ґрунтувались первісні вимоги не змінювались.

Твердження апелянта про те, що 27.10.2017 року він з'явився на робочому місці, не перебував на лікарняному і мав можливість ознайомитися з відповідним наказом не ґрунтуються на нормах чинного трудового законодавства, оскільки обов'язок довести до відома працівника про наявність наказів, що стосується його прав та обов'язків, їх вручення лежить на роботодавцеві.

Судове рішення є законним та обґрунтованим, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, то понесені ним витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги слід віднести на його рахунок.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства „Центр первинної медичної допомоги" Костопільської районної ради Рівненської області залишити без задоволення.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 6 вересня 2018 року залишити без змін.

Витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок Комунального некомерційного підприємства „Центр первинної медичної допомоги" Костопільської районної ради Рівненської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 грудня 2018року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.