Справа № 229/3953/18
Провадження №2/229/1078/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 р. м.Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря

судового засідання Костіної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,

третя особа - орган опіки та піклування Дружківської міської ради,

В С Т А Н О В И В:

позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати останніх такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

Обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_2 є власником зазначеної квартири. З січня 2007 року відповідачі в квартирі не проживають. Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 проживають за межами України у США. Добровільно знятись з реєстрації відповідачі не бажають.

Реєстрація відповідачів порушує її право власності на квартиру, оскільки це перешкоджає їй розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд, отримати субсидію.

Позивач та її представник ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені на офіційному сайті" Судова влада України", сторінка "Дружківський міський суд" в розділі "громадянам", оскільки за місцем реєстрації відповідачі не проживають, їх фактичне місце знаходження суду не відоме,

Представник органу опіки та піклування Дружківської міської ради в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Просять справу розглянути без їх участі. Проти позовних вимог не заперечують, оскільки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у 2011 році рішенням Амвросіївського районного суду Донецької області були усиновлені громадянами іншої держави.

Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутність учасників справи.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997року , закріплено принцип непорушності права приватної власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб .

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 з 02.08.2018 року. (а.с.7-9).

Згідно довідки виконавчого комітету Дружківської міської ради від 11.09.2018 року № 16-4545/1 відповідач ОСОБА_3 зареєстрована в зазначеній квартирі з 16.05.1997 року (а.с.27).

Згідно довідки виконавчого комітету Дружківської міської ради від 11.09.2018 року № 16-4545/01 відповідач ОСОБА_4 зареєстрований в зазначеній квартирі з 22.05.2002 року (а.с.26)

Згідно довідки виконавчого комітету Дружківської міської ради від 11.09.2018 року № 16-4545/2 відповідач ОСОБА_5 зареєстрований в зазначеній квартирі з 02.11.2005 року.(а.с.25).

Також реєстрація відповідачів у квартирі позивача підтверджується довідкою про склад сім'ї від 06.08.2018 року № 2163, виданої КП «Комсервіс» Дружківської міської ради (а.с.10).

Суд встановив, що відповідачі зареєстровані в квартирі позивача за згодою колишнього власника квартири, спадщину після смерті якого прийняла позивач. Тобто, відповідачі зареєстровані не як члени сім'ї позивача.

Судом встановлено, що відповідачі не проживають в АДРЕСА_1 з 2007 року, що підтверджується актом обстеження квартири від 06.08.2018 року, складеним КП «Комсервіс» Дружківської міської ради (а.с.11).

Судом встановлено, що неповнолітні ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 усиновлені громадянами іншої держави, у зазначеній квартирі не прживають, житлом забезпечені, про що свідчить інформація надана органом опіки та піклування Дружківської міської ради.

Питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх регулюється ст. 29 Цивільного кодексу України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку.

Частинами 2,3 ст. 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом; місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Діти проживають разом з батьками, які забезпечили їм умови проживання, забезпечені житлом, тому їх житлові права та інтереси після зняття з реєстрації з квартири позивача порушені не будуть.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачі не є власниками спірного нерухомого майна, не є членами сім'ї позивача, фактично в квартирі не проживають з 2007 року, були в ній зареєстровані за згодою попереднього власника, що порушує права позивача як власника житла, яка на законних підставах може вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, оскільки будь-яких інших домовленостей між ними не існує.

Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_2 про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом доведений і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2,4,5,10-13,76-81,259,263-265,268, 273 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_2, яка зареєстрована в АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які зареєстровані в АДРЕСА_1, задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 народження, такими, що втратили право користування житлом в квартирі АДРЕСА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання в 30денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 06 листопада 2018року.

Суддя: Т.Л.Панова

Повний текст рішення складено 09 листопада 2018 року.

Суддя: Т.Л.Панова