Постанова

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 638/21292/15-ц

провадження № 61-16991св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), ПогрібногоС. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Комунальний заклад охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»,

третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків України в м. Харкові,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2017 у складі колегії суддів: Швецової Л. А., Бровченка І. О., Малінської С. М.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до суду до Комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (далі - КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»), третя особа: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків України в м. Харкові, про встановлення факту нещасного випадку на виробництві та стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він працював у КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» водієм автомобіля із жовтня 2013 року по 2015 рік.

17 липня 2013 року та 11 червня 2014 року пройшов медичний огляд, визнаний здоровим, годним працювати водієм транспортного засобу, тобто на роботі із підвищеною небезпекою.

06 грудня 2014 року о 07 год 30 хв він отримав подорожний лист службового автомобіля № 312402, пройшов передрейсовий медичний огляд, отримав висновок ? «водій за станом здоров'я до керування допущений», до роботи спільно із фельдшерами ОСОБА_5, ОСОБА_6 у складі бригади № 2200 швидкої медичної допомоги Чугуївського відділення КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». За період із 08 год 00 хв до 13 год 00 хв обслужив декілька викликів не відчуваючи ніякого болю. О 13 год 54 хв бригада № 2200 вирушила на виклик на службовому автомобілі УАЗ 39-62, державний номерний знак НОМЕР_1, у напрямку м. Купянськ. На трасі автомобіль занесло на льоду, внаслідок чого він різко з'їхав у кювет, ледве вибрався із автомобіля, встати не міг, ліг на спину на сніг. На питання ОСОБА_5, як він себе почуває, він відповів, що важко дихати, з'явився сильний біль у хребті. Про вказану подію він повідомив диспетчеру ОСОБА_7, а вона ? центральну диспетчерську, і зняла виклик із бригади. Після прибуття на базу у зв'язку із сильним болем, водій ОСОБА_8 та фельдшер ОСОБА_9 відвезли його на іншому автомобілі до Чугуївської центральної районної лікарні. На прийомі у лікаря він сказав, що впав вдома, оскільки не думав, що травма призведе до важких наслідків. У вихідні пролежав вдома, а у понеділок 08 грудня 2014 року звернувся до Чугуївської центральної районної лікарні, де пройшов стаціонарне лікування до 12 січня 2015 року, і йому встановлено діагноз: «Закритий компресійний неускладнений перелом L1 І-ІІ ступеня, травматична люмбалгія з помірно вираженим больовим синдромом». Після стаціонарного лікування хребет був зафіксований корсетом протягом трьох місяців. У червні 2015 року він доставлений в ургентному порядку бригадою швидкої невідкладної допомоги у травматологічне відділення обласної клінічної лікарні, де пройшов стаціонарне лікування із 08 червня по 25 червня 2015 року, встановлено діагноз «Зростающийся неускладнений компресійний перелом тел. Th 11 L1 остеохондроз, спондильоз поперекового відділу хребта. Помірно виражений больовий синдром із обмеженням функції хребта». Працювати за професією більше не міг. Висновком медико-соціальної експертної комісії від 16 жовтня 2015 року він визнаний інвалідом 3 групи від загального захворювання. Така кваліфікація інвалідності надана у зв'язку із відсутністю акта про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1. Відмова у наданні акта за формою Н-1 позбавила його пільг та компенсацій у зв'язку із трудовим каліцтвом.

Із урахування наведеного, позивач просив суд визнати недійним акт проведення розслідування нещасного випадку, що стався 06 грудня 2014 року о 14 год 00 хв у КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», від 03 грудня 2015 року за формою Н-5; визнати нещасний випадок із ним 06 грудня 2014 року пов'язаним із виробництвом та зобов'язати КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» скласти акт за формою Н-1; стягнути із відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2016 року позов задоволено. Визнано недійним акт проведення розслідування нещасного випадку, що стався 06 грудня 2014 року о 14 год 00 хв у КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 03 грудня 2015 року, за формою Н-5. Визнано нещасний випадок із ОСОБА_4 06 грудня 2014 року пов'язаним із виробництвом та зобов'язано КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» скласти акт за формою Н-1. Стягнуто із КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивована тим, що акт проведення розслідування нещасного випадку, що стався 06 грудня 2014 року о 14 год 00 хв у КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 03 грудня 2015 року, за формою Н-5 є недійним, оскільки не відповідає фактичним обставинам, за яких стався нещасний випадок 06 грудня 2014 року. Позивач належними та допустимими доказами у розумінні статей 59, 60 ЦПК України 2004 року підтвердив, що нещасний випадок, що трапився із ним 06 грудня 2014 року, є таким, що пов'язаний із виробництвом. Незаконними діями відповідача позивачу завдана моральна шкода, розмір якої із урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини особи, яка завдала шкоди, складає 20 000,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2017 року апеляційну скаргу КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» задоволено. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2016 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 до КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», третя особа ? відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків України в м. Харкові, про встановлення факту нещасного випадку на виробництві та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції, не встановивши всі обставини справи, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що травму отримано на виробництві, а саме під час дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, із пояснень позивача від 20 січня 2015 року вбачається, що він впав удома, про що повідомив комісію із соціального страхування.

У червні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційної суду Харківської області від 15 травня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що пояснення від 20 січня 2015 року, де вказано, що він отримав травму удома, є неналежним та недопустимим доказом, оскільки він їх не підписував, тобто такі пояснення є підробленим документом. Відповідач пропустив строк апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, не навів поважних причин пропуску такого строку, що є порушенням процесуального законодавства.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано цивільну справу та надано строк на подання заперечень.

У жовтні 2017 року від КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4, у яких заявник просить відхилити указану касаційну скаргу та залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню, оскільки фактично зводиться до переоцінки доказів, яким суди надали належну оцінку.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 працював на посаді водія швидкої та невідкладної медичної допомоги у Чугуївському відділенні екстреної (невідкладної) медичної допомоги із 01 жовтня 2013 року, що також підтверджується витягом із наказу КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 01 жовтня 2013 року № 189-к.

03 грудня 2015 року директором КЗОЗ «Центр екстреної медичної та медичних катастроф» ОСОБА_10 затверджений акт проведення розслідування нещасного випадку, що стався 06 грудня 2014 року о 14 год 00 хв, форми Н-5. Відповідно до цього акта, розглянувши матеріали розслідування, вивчивши обставини і причини випадку, комісія дійшла висновку, що: ОСОБА_4 упав удома перед роботою; цей випадок не підпадає під дію «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 і не є страховим; відповідальність осіб зі сторони адміністрації за цей випадок комісія не вбачає.

Із розділу 3 вказаного акта вбачається, що нещасний випадок відбувся за таких обставин: 06 грудня 2014 року о 08 год 00 хв бригада № 2200 швидкої медичної допомоги Чугуївського відділення заступила на чергування у складі: фельдшер ОСОБА_5, водій ОСОБА_4, фельдшер ОСОБА_6 Бригада швидкої медичної допомоги пересувалася на службовому автомобілі УАЗ 39-62, державний номерний знак НОМЕР_1. О 13 год 54 хв бригада № 2200 вирушила на виклик. На трасі автомобіль УАЗ 39-62, державний номерний знак НОМЕР_1, плавно з'їхав на узбіччя дороги. Прибувши до Чугуївського відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги ОСОБА_4 почав скаржитися на біль у спині. У виписці із медичної карти хворого від 12 січня 2015 року № 8727 зазначено: «Зі слів хворого травма відбулася 06 грудня 2014 року о 07 год 20 хв, упав удома. Діагноз: забиття поперекового відділу хребта, больовий синдром».

Із виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 8727 вбачається, що із 08 грудня 2014 року до 12 січня 2015 року ОСОБА_4 проходив лікування у Чугуївській центральній районній лікарні із діагнозом ? закритий компресійний неускладнений перелом тіла L1 І-ІІ ступеня, травматична люмбалгія з помірно вираженим больовим синдромом.

Із виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 9.9032 травматологічного відділення вбачається, що із 08 червня до 25 червня 2015 року ОСОБА_4 проходив лікування у КЗОЗ Обласній клінічній лікарні «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» із діагнозом ? зростающийся неускладнений компресійний перелом тел. Th 11 L1 І ст., остеохондроз, спондильоз поперекового відділу хребта. Помірно виражений больовий синдром із обмеженням функції хребта.

Відповідно до вимог статті 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок.

Процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності врегульована Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232(далі ? Порядок).

За змістом пункту 7 Порядку, розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме: обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров'ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу,зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення, а також настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов'язків.

Відповідно до пункту 47 Порядку за результатами спеціального розслідування складаються акти за формою Н-5 і Н-1 (у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом).

Пунктом 15 Порядку передбачений перелік обставин, відповідно до яких нещасний випадок визнається таким, що пов'язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1.

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 Порядку обставин, відповідно до яких нещасний випадок визнається таким, що пов'язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1, є перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці для виконанням потерпілим трудових (посадових) обов'язків чи завдань роботодавця з моменту прибуття потерпілого на підприємство до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, в тому числі протягом робочого та надурочного часу.

Установивши, що позивач зазнав травми не на робочому місці та не під час виконання трудових обов'язків, комісія дійшла висновку про те, що нещасний випадок, що стався із ОСОБА_4, не пов'язаний із виробництвом.

Відповідно до статті 57, частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України 2004 року, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні статі 59, 60 ЦПК України 2004 року на підтвердження того, що травма отримана під час дорожньо-транспортної пригоди, пов'язана із виробництвом.

Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що він не складав та не підписував письмові пояснення від 20 січня 2015 року є безпідставними, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що відповідач пропустив строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції не беруться до уваги, оскільки вказане не є підставою для скасування судового рішення.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик