Провадження №2/523/4654/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2018 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовною заявою комунальної установи «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини №3 «Сонечко» до ОСОБА_1, третя особа: Суворовська районна адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

КУ «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини №3 «Сонечко» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що розпорядженням Суворовської районної адміністрації м.Одеси малолітній ОСОБА_3 влаштований до КУ«Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини №3 «Сонечко» на повне державне забезпечення тимчасово, але термін перебування дитини у закладі сплинув. ОСОБА_4, є особою з числа дітей-сиріт, не працевлаштована, проживає за адресою реєстрації: АДРЕСА_1. Відомості про батька малолітньої внесені відповідно до ч.1ст.135 СК України. За час перебування дитини у закладі відповідач жодного разу не відвідувала сина, долею та здоровям малолітнього не цікавилась, моральної та матеріальної допомоги не надавала. Мати за весь час перебування дитини в Будинку дитини самоусунулась від виховання дитини та свідомо ухиляється від виконання батьківських обовязків, не зробила жодної спроби повернути дитину. В ході співбесіди було зясовано, що ОСОБА_1Г, не має наміру забирати дитини з КУ «СПБД №3 «Сонечко». Враховуючи вищезазначене, адміністрація КУ «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини «Сонечко» звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Також позивач заявив вимогу про стягнення аліментів на особовий рахунок дитини у розмірі 1/3 частини доходів відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку..

Сторони в судове засідання не зявилися. Представник позивача надала клопотання про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності, в якій також не заперечувала проти заочного розгляду справи у випадку неявки відповідача. Представник третьої особи Суворовська районна адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності та про прийняття рішення з урахуванням прав та інтересів дитини, вважав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач в судове засідання не зявилася, надала заяву про визнання позовних вимог, в якій просила розглядати справу за її відсутності.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини.

27.04.2017 року народився ОСОБА_2 в м. Одесі, відповідно до свідоцтва про народження батьками неповнолітнього є ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_1. Відомості про батька дитини записані за заявою матері відповідно до положень ч. 1 ст. 135 СК України.

Відповідач ОСОБА_1 Геннадіївна-мати малолітнього ОСОБА_2, закінчила ДНЗ «ОЦПТО» 25.05.2018р., не працевлаштована, їй був наданий статус дитини-сироти, проживає за адресою реєстрації: АДРЕСА_1.

Відповідно до акту закладу охорони здоровя та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовились забрати з полового будинку, іншого закладу охорони здоровя від 28.04.2017р., складеного адміністрацією КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» у присутності працівника органу внутрішніх справ України, представника територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради у Суворовському районі та працівника Одеського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді, зясовано, що мати дитини власноруч написала заяву про відмову забрати новонароджену дитину з полового будинку в звязку з тим, що не хоче нести за неї відповідальність.

Розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №431р від 26.06.2017 р. влаштовано малолітнього ОСОБА_2, 27.04.2017р.н. до державного дитячого закладу тимчасово на повне державне забезпечення. Термін перебування продовжено розпорядженням Суворовської районної адміністрації ОМР від 26.01.2018р. №30р.

Відповідно до частини першої статті 150 СК України, батьки зобовязані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Якщо вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини, то вони відповідно до п.2 ч.1 та ч.2 ст.164 СК України можуть бути позбавлені судом батьківських прав.

Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради направила до суду висновок від 08.08.2018 р. за №01-05-3/304вх, згідно з яким вважає за доцільне позбавити відповідача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки відповідач ніде не працює. В ході співбесіди було зясовано, що ОСОБА_1 не має наміру забирати дитини з КУ «СПБД №3 «Сонечко». За час перебування малолітнього в КУ «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини №3 «Сонечко», ОСОБА_1 жодного разу не зявлялась, долею та здоровям малолітнього не цікавилась, участі у вихованні не приймала, моральної та матеріальної допомоги не надавала. Мати за весь час перебування дитини в Будинку дитини самоусунулась від виховання дитини та свідомо ухиляється від виконання батьківських обовязків, не зробила жодної спроби повернути дитину в сімю, участі у вихованні та утриманні сина вона не приймає, його життям, розвитком та станом здоровя не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, не підтримує з дитиною ніяких стосунків.

Відповідач у добровільному порядку матеріально сина не утримує.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.02.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-и) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей».

Згідно з нормами ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Підстав для сумніву у достовірності висновку спеціалістів, його компетентності або обєктивності у суду не має.

Оцінивши усі докази в сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні безперечно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню малолітньої дитини і на цих підставах повинна бути позбавлена батьківських прав.

Однак, разом з тим, позбавлення батьківських прав не звільняє відповідача від виконання обовязку утримання малолітньої дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття.

Згідно з вимогами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню, встановлено наявність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 й стягнення з неї аліментів на утримання малолітного ОСОБА_2 в розмірі 1/3 частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.09.2018 року і до досягнення сином ОСОБА_2 повноліття, а саме до 27.04.2035 року, що не буде порушувати права відповідача та забезпечить утримання малолітньої дитини.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Нормами ч.1 ст.430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Таким чином враховуючи вказану норму суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає також стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.. щодо розгляду вимог нематеріального характеру про позбавлення батьківських прав та 704,80 грн. щодо вимог матеріального характеру про стягнення аліментів всього в сумі 1409,60 грн.

Керуючись ст.ст. 15,150,164,180-183,191 СК України, ст.ст. 76, 81, 89, 95,141, 200, 258-259, 263-265, 268, 273, 354-355, 430, пп.15.5 п.15 Перехідних положень розділу ХІІІ ЦПК України суд

ВИРІШИВ :

Позов комунальної установи «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини №3 «Сонечко» задовольнити.

Позбавити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий Суворовським РВ у м.Одесі ГУДМС України в Одеській області 27.08.2016р., місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4) батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягувати з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий Суворовським РВ у м.Одесі ГУДМС України в Одеській області 27.08.2016р., місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4) аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_6, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.09.2018 року і до його повноліття, а саме до 27.04.2035 року, на особовий рахунок дитини.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий Суворовським РВ у м.Одесі ГУДМС України в Одеській області 27.08.2016р., місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь держави судовий збір в розмірі 1409,60 грн..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси протягом 30 днів з дня його складення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено 09.11.2018 року.

Суддя: