233 № 233/4188/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м.Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бєлостоцької О.В.,

за участю

секретаря Теліціної О.О.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Українська залізниця» в якому зазначила, що з 08 липня 2016 року до 05 травня 2017 року вона перебувала у трудових правовідносинах із відповідачем по справі, обіймаючи посаду електромеханіка дільниці І групи у виробничому підрозділі «Донецька дистанція звязку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». 05 травня 2017 року звільнилась з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. На день звільнення нарахована, але не виплачена відповідачем заробітна плата за період часу з березня 2017 року по 05 травня 2017 року та грошова компенсація за невикористану відпустку складає 8346 гривень 42 копійки.

Позивач просить стягнути з ПАТ «Українська залізниця» на її користь:

-заборгованість із заробітної плати та грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в загальному розмірі 8346 гривень 42 копійки;

-середній заробіток за час затримки з 06 травня 2017 року по 14 серпня 2018 року в сумі 98223 гривні 48 копійок та донарахувати по день фактичного розрахунку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник ПАТ «Українська залізниця» в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові пояснення (а.с.68), зі змісту яких вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 та просить відмовити в їх задоволенні, обґрунтовуючи свою позицію тим, що відповідач не має відомостей про фактичне виконання ОСОБА_1 трудових обовязків, оскільки місце її роботи та бухгалтерія знаходились на території, непідконтрольній українській владі. Відповідач з незалежних від нього причин, у звязку з проведенням антитерористичної операції, втратою доступу та контролю до виробничих потужностей та іншого майна регіональної філії «Донецька залізниця» не має можливості виконати вимоги ст.116 КЗпП України та сплатити суми, що належать позивачці, провести остаточний розрахунок з нею.

Заслухавши пояснення позивача, зясувавши позицію представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових правовідносинах із відповідачем по справі, з 08 липня 2016 року працювала електромеханіком дільниці 1 групи в регіональній філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

В трудовій книжці позивачки наявний запис від 08 липня 2016 року на підтвердження того, що Донецька дистанція звязку «Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Донецька дистанція звязку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с.9-11).

Наказом від 28 квітня 2017 року № 645-Н3-1 з 17 липня 2017 року зі складу регіональної філії «Донецька залізниця» виключено структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» та виробничі підрозділи, зокрема виробничий підрозділ «Донецька дистанція звязку» (а.с.82-84).

Наказом «Донецької дирекції залізничних перевезень» структурного підрозділу регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» № 236/ДНД від 17 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції з 20 березня 2017 встановлено початок простою (а.с.80-81).

05 травня 2017 року ОСОБА_1 було попереджено про майбутнє скорочення та звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.87)

05 травня 2017 року позивачка по справі звільнена на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.9-11) та копією наказу № 73/ос від 05 травня 2017 року, зі змісту якого, окрім іншого вбачається, що ОСОБА_1 має право на компенсацію за 9 днів невикористаної відпустки (а.с.88).

Як вбачається з наданих позивачкою на підтвердження позовних вимог розрахункових листів, за березень 2017 року ОСОБА_1 нараховано заробітну плату в розмірі 5772 грн 06 копійок (в тому числі оплата простоїв 1240 грн 97 коп), в квітні 2017 року - 3770 грн 49 коп (в тому числі оплата простоїв 3701 грн 52 коп), в травні 2017 року - 3178 грн 05 коп (в тому числі оплата простоїв 791грн 52 коп та компенсація за 9 днів невикористаної відпустки 2328 грн 39 коп) (а.с.12-14).

Зі змісту листа № 592-Дон/ДНД від 21 листопада 2018 року вбачається, що нарахована ОСОБА_1 заробітна плата за період часу з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року в розмірі 1802 грн 50 коп виплачена у касі м.Лиман 18 вересня 2017 року (а.с.90-91).

Видатковим ордером № 2212 від 18 вересня 2017 року дійсно підтверджується виплата ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заробітної плати за першу половину березня 2017 року у розмірі 1802 гривні 50 копійок (а.с.92), що не заперечувалось позивачкою в судовому засіданні.

На підтвердження не виконання відповідачем зобовязань з виплати заробітної плати за період часу з березня 2017 року по травень 2017 року позивачка надала довідку № 14.04.90.19 від 03 серпня 2018 року (а.с.25) та виписку по банківському рахунку за період часу з 01 січня 2017 року по 31 березня 2018 року (а.с.26-30).

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків від 30 жовтня 2018 року в 1 кварталі 2017 року ОСОБА_1 отримала дохід у вигляді заробітної плати від регіональної філії «Донецька залізниця» в розмірі 19137 грн 53коп (а.с.61).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків від 29 жовтня 2018 року № 2882 за період з 3 кварталу 2017 року по 2 квартал 2018 року інформація про доходи ОСОБА_1 в зазначеному реєстрі відсутня (а.с.57).

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-7) регіональною філією «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» в 2017 році було нараховано ОСОБА_1 19137 грн 53 коп, а саме : в січні - 7135 грн 28 коп, у лютому - 6230 грн 19 коп, в березні - 5772 грн 06 коп (а.с.63).

Суд вважає за необхідне зауважити, що розмір нарахованої позивачці в березні 2017 року заробітної плати в розмірі 5772 грн 06 коп, зазначений у формі ОК-7, збігається із розміром заробітної плати, зазначеним у розрахунковому листі за березень 2017 року (а.с.12).

Відповідачем надано відомості про розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1, яка становить 37 гривень 93 копійки (а.с.93).

Щодо стягнення із ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати за період часу з березня по травень 2017 року (з урахуванням компенсації за 9 днів невикористаної відпустки) суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції"особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, не передбачено.

Відповідно до норм ст. ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Частиною 2 ст. 30 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідно до частин першої та сьомої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Згідно висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією.

Ухвала Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2018 року про витребування доказів (а.с.52) відповідачем не виконана, довідка про розмір заборгованості із заробітної плати суду не надана

Враховуючи вищенаведені положення Закону України «Про оплату праці» та Закону України «Про бухгалтерських облік та фінансову звітність в Україні» посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачці ОСОБА_1 заробітної плати є неспроможними, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, вести бухгалтерський, податковий облік законом покладено саме на працедавця, а не на працівника.

ПАТ «Українська залізниця» належними та допустимими доказами не спростувало зазначені в розрахункових листах відомості про нараховану ОСОБА_1 заробітну плату за період часу з березня по травень 2017 року, не надало доказів, що відомості, які відображені в них, є недостовірними.

Крім того, з письмових пояснень ПАТ «Українська залізниця» вбачається, що відповідач не оспорює того, що при звільненні позивачки ОСОБА_1 розрахунок з нею не проведений (а.с.68).

З наданих позивачкою ОСОБА_1 на підтвердження заявлених позовних вимог розрахункових листів вбачається, що заборгованість із заробітної плати за період часу з березня по травень 2017 року (з урахуванням сплаченої заробітної плати за першу половину березня 2017 року в розмірі 1802 грн 50 коп) становить 10918 грн 10 коп (5772грн 06коп + 3770грн 49коп + 3178грн 05коп 1802 грн 50коп).

Враховуючи викладені обставини та те, що позивач довела наявність заборгованості відповідача з виплати заробітної плати за період з березня по травень 2017 року, розглядаючи позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог, оскільки позивачка не скористалась своїм правом на збільшення позовних вимог, суд дійшов до висновку про стягнення із ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати за період часу з березня по травень 2017 року (з урахуванням компенсації за 9 днів невикористаної відпустки) в межах заявлених позовних вимог в розмірі 8346 гривень 42 копійки.

При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що з пояснень позивачки судовому засіданні та досліджених розрахункових листів вбачається, що заборгованість із заробітної плати у розмірі 8346 грн 42коп визначена вже з урахуванням обовязкових платежем та податків.

Щодо позовних вимог про стягнення із ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5) сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі сертифікат) - документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Пунктом 6.12 вказаного Регламенту визначено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), після його внесення до Реєстру сертифікатів і підготовки тексту, роздруковується на бланку регіональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України / президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України / регіональної ТПП.

Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться, в тому числі, в м. Донецьк, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обовязків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47,83,115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м. Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобовязаної сторони за трудовим договором (а.с.94-127).

Зазначений висновок на переконання суду є належним та допустимим доказом та підтверджує відсутність вини відповідача у непроведенні своєчасного розрахунку з позивачкою при її звільненні, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідає правовим позиціям, висловленим у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-2159цс15, від 11 травня 2016 року № 6-383цс15, від 23 березня 2016 року № 364цс16, від 23 березня 2016 року № 365цс16, від 25 травня 2016 року № 948цс16, від 31 травня 2017 року № 6-2163 цс16, а також у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 264/925/17 ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 225/5072/17.

Доводи позивачки ОСОБА_1 стосовно неналежності та недопустимості науково-правового висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року є неспроможними, оскільки зі змісту розділу VII цього висновку вбачається, що він складений на бланку ТПП України в 5 автентичних примірниках, підписаний фахівцями, які склали цей висновок та першим віце-президентом ТПП України, поставлена печатка ТПП України, отже цей документ відповідає вимогам Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про часткове, в межах заявлених позовних вимог, задоволення позову ОСОБА_1 стягнення з ПАТ «Українська залізниця» на користь позивачки заборгованості по заробітній платі за період часу з березня по травень 2017 року в розмірі 8346 гривень 42 копійки (з урахуванням компенсації за 9 днів невикористаної відпустки) та відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 704 грн 80коп.

Керуючись ст.ст. ст.ст.4, 13,19,259,263, 264, 265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (фактичне місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП НОМЕР_1) до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період часу з березня 2017 року по травень 2017 року в розмірі 8346 (вісім тисяч триста сорок шість) гривень 42 копійки.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 17 грудня 2018 року.

Суддя