Справа №265/9557/18
Провадження №2-о/265/1441/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шиян В. В.,

за участю секретаря судового засідання Себко Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України,

зацікавлена особа: Лівобережний районний відділ ДМС України у місті Маріуполі Донецької області, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що він є рідним братом ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с. Семеновське, Суземського району Брянської області, яка на початку 1964 року переїхала до міста Маріуполя та залишилася проживати на постійній основі. В 1991 році, вона отримала паспорт громадянина України. З моменту її переїзду заявник ОСОБА_1 кожен рік приїжджав до міста Маріуполя, де мешкала його рідна сестра. Останній раз заявник приїхав в Україну до рідної сестри у кінці 2013 року та за стану здоров'я та початком бойових дій у 2014 році виїхати більш не зміг. В липні 2017 року, ОСОБА_1 звернувся до Лівобережного відділу державної Міграційної служби з питання продовження строку перебування на території України. Лівобережним відділом ДМС 4 серпня 2017 року було прийняте Рішення та продовжено ОСОБА_1 строк на тимчасове перебування на території України до 13 січня 2018 року, яке в подальшому періодично продовжувалося. В останній раз до 10.12.2018 року. Єдиною законною підставою для перебування заявника на території України було проживання його рідної сестри ОСОБА_2, яка була громадянкою України, але у зв'язку зі смертю рідної сестри - заявник позбавляється права оформити належним документ, який буде підтверджувати право на постійне проживання на території України.

Для отримання заявником посвідки на постійне проживання на території України, необхідно підтвердити факт постійного проживання його рідної сестри - ОСОБА_2 на території України до 1991 року. Просить суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України з 1964 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 тоб то по день її смерті.

Заявник ОСОБА_1П, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву с проханням розглядати справу за його відсутності.

Представник Головного управління ДМС України у Донецькій області за довіреністю ОСОБА_4 надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій не заперечувала проти задоволення заяви.

Суд, дослідивши надані письмові докази, вважає, що подана ОСОБА_1 заява підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_2, народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Семеновське Суземського району Брянської області, (паспорт України НОМЕР_2 виданий 31 січня 2006 року Орджонікідзевським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецький області та закордонний НОМЕР_1 від 20.10.2015 року) ( а.с.9, 10)

Згідно трудової книжки ОСОБА_2 від 4 квітня 1970 року, остання з 24 лютого 1970 року працювала в ЧАО «ММК ім.Ілліча» в місті Маріуполі на різних посадах. Що також підтверджується довідкою № 297 виданою 21 вересня 2018 року ЧАО «ММК»ім. Ілліча». Була звільнена на підставі наказу № 2533 від 3 грудня 2010 року. В період з лютого 1980 року перебувала в складі Комуністичної партії Радянського союзу, що підтверджується партійним квитком № 18878394, виданим партійним комітетом Ждановського металургійного заводу імені Ілліча Донецької області Української РСР. ( а.с. 14-16, 18-31)

Згідно диплому НОМЕР_3 від 26 червня 1979 року, ОСОБА_2 в період з 1975 року по 1979 рік навчалася в Ждановському вечерньому машинобудівельному технікумі, про що отримала відповідний диплом. ( а.с. 17)

Факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвами про народження. (а.с.11,12)

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 про що 18 травня 2018 року, Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецький області було зроблено відповідний актовий запис № 757. ( а.с.13)

За ст. 2 Закону України «Про громадянство України» (в редакції від 8 жовтня 1991 року) громадянами України є: 1) особи, які на момент набрання чинності цим Законом проживали в Україні, незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, освіти, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, які не є громадянами інших держав і які не заперечують проти набуття громадянства України; 2) особи, які працюють за державним направленням, проходять військову службу або навчаються за межами України, за умови, якщо вони народилися чи довели, що постійно проживали на її території, не перебувають у громадянстві інших держав і не пізніш як через рік після набрання чинності цим Законом виявили бажання стати громадянами України; 3) особи, які набули громадянства України відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про громадянство України» (в редакції від 16 квітня 1997 року) громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) постійно проживали в Україні, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак і які не є громадянами інших держав; 3) особи, які народилися або постійно проживали на території України, а також їх нащадки (діти, онуки), якщо вони на 13 листопада 1991 року проживали за межами України, не перебувають у громадянстві інших держав і до 31 грудня 2004 року подали у встановленому цим Законом порядку заяву про визначення своєї належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянства України відповідно до цього Закону.

Згідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» (в редакції від 18 січня 2001 року) громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України»(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, судом за наслідком розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів встановлено, що сестра заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, постійно проживала на території України з 1970 року по день її смерті а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2.

При цьому відомостей, що заявниця є громадянкою іншої держави, не було винайдено судом.

Згідно заяви, заявник ОСОБА_1 просить суд встановити факт постійного проживання його сестри ОСОБА_2 на території України з 1964 року. Однак під час розгляду справи було встановлено, що підтверджено відомості про проживання ОСОБА_2 в Україні тільки з 1970 року.

Таким чином, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявником ОСОБА_1 було доведено факт того, що його сестра ОСОБА_2 , постійно проживала на території України з 1970 року по день її смерті а саме по ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі чого заява підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 258,259,263-265, 315, 319 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, зацікавлена особа: Лівобережний районний відділ ДМС України у місті Маріуполі Донецької області - задовольнити частково.

Встановити юридичний факт того, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка села Семеновське Суземського району Брянської області Російська Федерація, постійно проживала на території України з 1970 року по день її смерті а саме по ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України від 15 грудня 2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 10 грудня 2018 року.

Суддя: