Житомирський апеляційний суд
Справа №285/3388/15-ц Головуючий у 1-й інст. Савицька Л.Й.
Категорія 27 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №285/3388/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 25 квітня 2018 року суддею Савицькою Л.Й. у м. Новоград-Волинський,

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося до суду із позовом у якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору №ZRW1GA00004357 від 25.04.2008, просило стягнути з останнього заборгованість станом на 03.08.2015 в сумі 731608,16 грн, яка складається з: 108209,30 грн - заборгованість за кредитом, 126037,21грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 4259,67 грн заборгованість по комісії, 458025,40 - пеня, 250 грн - штраф (фіксована частина), 34826,58 грн штраф (процентна складова) та судові витрати.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 квітня 2018 року позов Банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку проценти за неналежне виконання Кредитного договору №ZRW1GA00004357 від 25.04.2008 у розмірі 184831,20 грн, які складаються із: заборгованості по процентам за користування кредитом 77043,19 грн, заборгованості по комісії за користування кредитом 2554,93грн та пені 105233,08 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку судовий збір в розмірі 923 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову Банку, вирішити питання про новий розподіл судових витрат.

На його думку, позов не доведений належними доказами, суд першої інстанції не звернув уваги на розбіжності в розмірі тіла кредиту, вказаного у договорі, сумою фактично виданого Банком кредиту по заяві та початковою сумою кредиту, зазначеною у розрахунку. Також, суд при вирішенні спору неправильно визначився щодо вимог, до яких застосовуються строки позовної давності. Зокрема, застосовуючи строки позовної давності до основної вимоги, суд помилково не застосував такі строки до додаткових вимог. Крім цього, суд безпідставно стягнув з нього заборгованість по комісії, розмір та порядок нарахування якої договором не визначений. Також, суд не звернув уваги на ту обставину, що кредитний договір Банком розірваний в односторонньому порядку 31.01.2012, після чого договір припинив свою дію, а тому позивач втратив можливість нарахування та стягнення процентів за кредитним договором.

Заслухавши пояснення учасників справи, які зявились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 25 квітня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого Банк передав позичальнику грошові кошти у розмірі 104250 грн, зі сплатою 1,42 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 24 квітня 2015 року.

У позовній заяві Банк вказував про те, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання не виконав, на вимоги не реагував, унаслідок чого станом на 03 серпня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 731608,16 грн, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 108209,30 грн; заборгованість по процентах за користування кредитом у розмірі 126037,21 грн; заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 4259,67 грн; пеня у розмірі 458025,40грн; штраф (фіксована частина) у розмірі 250 грн; штраф (процентна складова) у розмірі 34826,58 грн.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа(кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Аналіз ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України свідчить про те, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

У ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Зі змісту кредитного договору вбачається, що відповідач зобов'язався сплачувати Банку щомісячні платежі у період з 20 по 25 число кожного місяця.

Згідно з п. 8.1.2. кредитного договору у разі порушення термінів оплати, передбачених п. 8.1.1. (у тому числі оплати заборгованості не у повному обсязі) на 120 календарних днів, - сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості за кредитом), відсотків, винагороди, пені (у повному обсязі), - в останній день місяця, в якому відбулось порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Отже, сторони кредитного договору змінили строк виконання основного зобов'язання, та визначили умови повернення коштів.

Судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснив 11 вересня 2008 року, а, отже, відповідно до п. 8.1.2. договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 120 днів, тобто з 31 січня 2009 року.

Оскільки, строк виконання основного зобов'язання було змінено на 31 січня 2009 року, то саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, проте Банк звернувся до суду з зазначеним позовом лише 04 серпня 2015 року.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідача на користь Банку процентів, комісії за користування кредитом та пені в межах строку позовної давності - з 31 січня 2009 року по 31 січня 2012 року.

Зокрема, залишивши без задоволення заяву Банку про поновлення пропущеного строку для предявлення позову (а.с. 235-236 т.1) та застосовуючи строки позовної давності за заявою відповідача (а.с.1-3 т.2), суд помилково вважав, що позовна давність, яка є строком, у межах якого Банк мав право звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права, є строком, в межах якого слід стягнути заборгованість з відповідача.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, Банк звернувся до суду після спливу позовної давності (04 серпня 2015 року), перебіг якої розпочався з 31.01.2009 та закінчився 31.01.2012, а відповідач заявив клопотання про її застосування.

Крім того, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після зміни строку виконання основного зобовязання, тобто після 31 січня 2009 року.

За таких обставин, підстави для задоволення позову Банку, як повністю так і частково, як по основному так і по додатковому зобовязаннях, відсутні.

Посилання представника Банку на поважність причин пропуску позовної давності судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки рішення суду у частині застосування спливу позовної давності Банком не оскаржувалось.

Отже, рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення про відмову у позові.

З Банку на користь ОСОБА_1 у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню понесені ним судові витрати за подання апеляційних та касаційної скарг в сумі 11274,41 грн (а.с. 89,155 т.1, а.с. 77 т. 2).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 квітня 2018 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 11274,41 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді:

Повний текст постанови складений 09 листопада 2018 року.