Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 569/246/16-ц

провадження № 61-5731св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 7 червня 2016 року у складі судді Крижової О. Г. та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 7 листопада 2016 року у складі суддів: Максимчук З. М., Ковальчук Н. М., Хилевича С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору від 17 серпня 2010 року б/н відповідач 27 серпня 2010 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитною ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки відповідач свої зобов'язання перед банком належним чином не виконував, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 7 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач повинен довести факт виникнення у відповідача грошових зобов'язань перед позивачем, а також факт невиконання відповідачем покладених на нього обов'язків, однак позивач не надав жодного документа (квитанції, чека, накладної тощо), який би підтвердив отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 18 980,87 грн, а отже, і виникнення у відповідача будь-яких грошових зобов'язань перед позивачем.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 7 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що, оскільки спір виник щодо виконання кредитного договору, боржник заперечував отримання коштів, банк зобов'язаний був довести, що він виконав свої зобов'язання та надав відповідачу кредитні кошти відповідно до істотних умов кредитного договору.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що у відповідача в банку були відкриті два рахунки (дебетний та дебетно-кредитний), які є різними, та 15 березня 2015 року було здійснено переказ коштів в сумі 21 000,00 грн (з дебетно-кредитного на дебетний), за що також було списано комісію у розмірі 754,00 грн. Суди не взяли до уваги, що ОСОБА_3 було надано банком кредитні кошти в межах встановленого кредитного ліміту.

У березні 2017 року ОСОБА_3 надав заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що судові рішення є законними і обґрунтованим, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, підстав для їх скасування немає.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

29 січня 2018 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суд встановив, що відповідно до анкети-заяви від 27 серпня 2010 року б/н та довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою за користування кредитом 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що свої зобов'язання за договором та угодою виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Позивач у позові зазначав, що у зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на 31 жовтня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 30 258,19 грн, а саме: 18 980,87 грн - заборгованість за кредитом; 8 905,83 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 454,43 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1 417,06 грн - штраф (процентна складова).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 грудня 2015 року у справі № 569/9657/15-ц, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 19 лютого 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 червня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено повністю та стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь 21 090,00 грн незаконно списаних коштів, та скасовано пеню, штрафи, які застосовувались.

При цьому встановлено, що 27 серпня 2010 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір № б/н про відкриття карткового рахунку та його обслуговування.

На виконання зазначеного договору ОСОБА_3 був відкритий основний картковий рахунок НОМЕР_1 у національній валюті України та додаткові карткові рахунки, НОМЕР_2, НОМЕР_3. ПАТ КБ «ПриватБанк» оформило та видало відповідачу платіжні картки і ПІН-коди до них і здійснювало розрахунково-касове обслуговування платіжних операцій із використанням платіжних карток.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Установивши, що відсутні підстави вважати, що позивачу як споживачу були надані грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 21 090,00 грн, які в подальшому були перераховані на інші карткові рахунки, а також відсутність доказів на підтвердження факту отримання відповідачем кредиту, суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги про те, що у відповідача в банку були відкриті два рахунки (дебетний та дебетно-кредитний), які є різними, а 15 березня 2015 року було здійснено переказ коштів з кредитного рахунку та дебетний, не стосуються предмету спору та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій. Оскільки спір виник з приводу виконання кредитного договору, а боржник заперечував отримання коштів, банк зобов'язаний був довести, що він виконав свої зобов'язання та надав відповідачу кредитні кошти відповідно до істотних умов кредитного договору.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, які оскаржуються - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 7 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 7 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. В. Пророк С. П. Штелик