Номер провадження: 22-ц/785/1324/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

при секретарі: Фабіжевській Т.С.,

за участю: позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28 листопада 2017 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа Служба у справах дітей Приморської районної адміністрації м.Одеси про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

01 вересня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, який неодноразово був ним уточнений, до ОСОБА_5, третя особа Служба у справах дітей Приморської районної адміністрації м.Одеси про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що сторони перебували у фактичних шлюбних стосунках, а 23.12.2002 року народився син ОСОБА_6.

У 2004 році сторони припинили спільне життя та відповідачка переїхала мешкати у м.Іллічівськ Одеської області разом ыз сином. Весь цей час він бачився з сином, брав участь у його вихованні, надавав йому матеріальну допомогу.

У червні 2014 року до нього звернувся син з проханням оселитися разом. Бажаючи мирним шляхом вирішити ситуацію він звернувся до відповідача з пропозицією про переїзд сина до нього, яка не заперечувала проти цього. Отже, з цього часу син переїхав до батька на постійне місце проживання та повне забезпечення усіх потреб сина за власний рахунок. Відповідачка ніякої матеріальної допомоги дитині не надає.

На підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області він сплачував на користь відповідачки аліменти, у тому числі в той час коли син мешкав разом з ним. З огляду на це ті кошти, які стягнуті у якості аліментів фактично витрачаються відповідачкою не за призначенням.

З огляду на те, що відповідачка не надає ніякої матеріальної допомоги та син знаходиться на його повному забезпеченні він звернувся до суду із вказаним позовом та просив його задовольнити у повному обсязі.

Справа розглянута за відсутності сторін.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 28 листопада 2017 року позов задоволено частково. Визначено місце проживання дитини разом із батьком. Звільнено ОСОБА_4 від обовязку сплати аліментів на користь ОСОБА_5 починаючи з 01 червня 2014 року. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина у розмірі 600 гривень щомісячно починаючи з 16 вересня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить змінити рішення суду першої інстанції, а саме у розмірі стягнутих аліментів з ОСОБА_5, зазначивши 845 гривень щомісячно та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 надмірно стягнуті аліменти у розмірі 20 468, 17 гривень. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_5 та представник третьої особи Служби у справах дітей Приморської районної адміністрації не зявились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно, про що свідчать поштові повідомлення про отримання судових повісток. Тому у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка належним чином повідомлених сторін у судове засідання не перешкоджає розглядові справи та доступі до суду апеляційної інстанції.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24.10.2008 року у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду першої інстанції в частині визначення місця проживання дитини не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не переглядається. Оскаржується лише в частині стягнення аліментів.

Так судом першої інстанції встановлено, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 15 березня 2012 року (справа 2-1699/11) стягуються з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи 22.08.2011 року і до повноліття дитини 23.12.2020 року (т. 2 а.с.100).

Юридичною підставою для стягнення аліментів з позивача на користь відповідача було те, що малолітня дитина проживала разом із матір'ю.

Під час розгляду даної справи встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні з червня 2014 року, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України обов'язок утримувати дитину є рівним обов'язком як матері так і батька.

Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набранням рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Отже, проживання на даний час малолітньої дитини з батьком є обставиною, що має істотне значення і є підставами для звільнення позивача від сплати аліментів на користь відповідача.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь аліментів на утримання дитини, то в цій частині колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки обовязок батьків утримувати дитину є рівним.

Однак, доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо зміни розміру аліментів з 600 гривень на 845 гривень не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки такі вимоги свідчать про збільшення позовних вимог. Так під час розгляду даної справи у суді першої інстанції ОСОБА_4 заявив позовні вимоги щодо стягнення з матері дитини аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень, в свою чергу ОСОБА_5 визнала заявлені позовні вимоги, а тому суд першої інстанції правомірно задовольнив вказані позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

А тому вимоги апеляційної скарги щодо зобовязання ОСОБА_5 повернути на користь ОСОБА_4 надмірно стягнуті аліменти у розмірі 20 468,17 гривень не підлягають задоволенню, оскільки такі вимоги не було заявлено у суді першої інстанції.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору, який виник між сторонами та вирішив дану справу згідно із законом, тому підстав для зміни ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну ОСОБА_4 залишити без задоволення, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 20 квітня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

ОСОБА_2

ОСОБА_3