ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/2249/16-ц Головуючий суддя І інстанції Овдієнко В.В.
Провадження № 22-ц/818/667/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Звільнення майна з-під арешту (виключення майна з опису)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: Бурлака І.В., Кіся П.В.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 17 травня 2018 року в складі судді Овдієнка В.В. по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Зміївського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Міністерства юстиції України, Органу опіки та піклування при Зміївській міській раді, треті особи Харківська філія ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Зміївська державна нотаріальна контора Харківської області, Служба у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації Харківської області про звільнення іпотечного майна з-під арешту,

встановив :

15.11.2016 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою, а 08.06.2017 - з уточненою позовною заявою, з наступними вимогами: звільнити іпотечне майно - квартиру АДРЕСА_1, з-під наступних арештів: зареєстрованого Зміївською державною нотаріальною конторою за реєстровим №9722589 арешту нерухомого майна за заявою Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області на підставі ухвали від 07.04.2010 Зміївського районного суду Харківської області, р. №13/2010, справа №2-660/2010; зареєстрованого Зміївською державною нотаріальною конторою за реєстровим №11398799 арешту нерухомого майна за заявою Зміївського районного суду Харківської області №13219 від 11.07.2011 на підставі ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 08.07.2011, справа №2-685, суддя Пархоменко М. О. (надійшли на виконання 18 липня 2011 року вх. №807/02-32); зареєстрованого Харківською філією державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України за реєстровим №11411166 арешту нерухомого майна за заявою ВДВС Зміївського РУЮ (обтяжувач) на підставі постанови Зміївського ВДВС про арешт майна, 27713728, 20.07.2011; зареєстрованого Харківською філією державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України за реєстровим №12559423 арешту нерухомого майна за заявою ВДВС Зміївського РУЮ (обтяжувач) на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, 27713728, 19.07.2011, ВДВС Зміївського РУЮ ОСОБА_6

В обґрунтування позову зазначив, що 25.11.2008 між ним та боржником ОСОБА_4 був укладений нотаріально посвідчений договір позики, за яким ОСОБА_3 передав боржнику в позику 4620 доларів США, а боржник прийняла їх і зобов'язалася повернути частинами по 110 доларів США не пізніше 25 числа кожного місяця в період до 25 жовтня 2009 року і здійснити остаточне повернення позики в сумі 3410 доларів США не пізніше 25 листопада 2009 року.

В забезпечення виконання зобов'язань боржника за договором позики від 25.11.2008, ОСОБА_4 передала ОСОБА_3 в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, про що між ними був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Широковою В. А. за реєстровим №4106.

Боржник ОСОБА_4 свій обов'язок з повернення ОСОБА_3 позичених коштів за договором позики від 25.11.2008 належним чином не виконала і не повернутими залишилися кошти в сумі 4620 доларів США.

За результатами розгляду цивільної справи №2014/2-828/11 (провадження 2/2014/81/2012) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики Зміївський районний суд Харківської області ухвалив рішення від 09 лютого 2012 року, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнив повністю і вирішив стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 157580 грн 14 к. боргу за договором позики з урахуванням процентів за користування позикою, трьох процентів річних від простроченої суми за прострочення грошового зобов'язання та передбачених п. 4 договору позики штрафних санкцій, 1578 грн 80 к. витрат по сплаті судового збору, 120 грн 00 к. витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а всього - 159278 грн 94 к.

Заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 09 лютого 2012 року набрало законної сили.

Оскільки боржник вказане вище судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення з неї заборгованості не виконала і борг позивачу так і не повернула, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки. 13 березня 2014 року Зміївський районний суд Харківської області ухвалив заочне рішення, яким було частково задоволено позов ОСОБА_3 і вирішено: в рахунок погашення заборгованості за договором позики, укладеного 25 листопада 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В. А. та зареєстрованого в реєстрі за №4104, у розмірі 4620 доларів США, звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу ОСОБА_3, з укладенням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з можливістю здійснення ОСОБА_3 усіх передбачених законом дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 13.03.2014 також набрало законної сили.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 13.03.2014 судом першої інстанції виправлено описку в резолютивній частині заочного рішення Зміївського районного суду Харківської області від 13.03.2014 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та вирішено другий абзац резолютивної частини тексту заочного рішення від 13.03.2014 викладено у наступній редакції: "В рахунок погашення заборгованості за договором позики, укладеного 25 листопада 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В. А. та зареєстрованого в реєстрі за №4104, у розмірі 159278 грн. 94 к., звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, з укладенням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажі будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з можливістю здійснення ОСОБА_3 усіх передбачених законом дій, необхідних для продажу предмету іпотеки".

У зв'язку з тим, що боржник ОСОБА_4 так і не повернула суму заборгованості, позивач був змушений знайти покупця, який погодився придбати іпотечне майно, після чого ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса з проханням посвідчити договір купівлі-продажу іпотечного майна на підставі заочного рішення Зміївського районного суду Харківської області від 13.03.2014 та ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 23.06.2014.

Однак, виконати вказані судові рішення, реалізувати іпотечне майно і хоча б частково задовольнити свої грошові вимоги до ОСОБА_4 за договором позики позивач не зміг, оскільки на іпотечне майно накладені арешти, що перешкоджають продажу позивачем предмета іпотеки.

08.06.2017 ОСОБА_3 остаточно просив звільнити іпотечне майно - квартиру АДРЕСА_1, з-під наступних арештів: зареєстрованого Зміївською державною нотаріальною конторою за реєстровим №9722589 арешту нерухомого майна за заявою Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області на підставі ухвали від 07.04.2010 Зміївського районного суду Харківської області, р. № 13/2010, справа №2-660/2010; зареєстрованого Зміївською державною нотаріальною конторою за реєстровим №11398799 арешту нерухомого майна за заявою Зміївського районного суду Харківської області №13219 від 11.07.2011 на підставі ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 08.07.2011, справа №2-685, суддя Пархоменко М. О. (надійшли на виконання 18 липня 2011 року вх. №807/02-32); зареєстрованого Харківською філією державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України за реєстровим №11411166 арешту нерухомого майна за заявою ВДВС Зміївського РУЮ (обтяжувач) на підставі постанови Зміївського ВДВС про арешт майна, 27713728, 20.07.2011 року; зареєстрованого Харківською філією державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України за реєстровим №12559423 арешту нерухомого майна за заявою ВДВС Зміївського РУЮ (обтяжувач) на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, 27713728, 19.07.2011, ВДВС Зміївського РУЮ ОСОБА_6 (а. с. 73-75).

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 17 травня 2018 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 про звільнення іпотечного майна з-під арешту.

Звільнено іпотечне майно - квартиру АДРЕСА_1, з-під наступних арештів:

1) зареєстрованого Зміївською державною нотаріальною конторою за реєстровим №11398799 арешту нерухомого майна за заявою Зміївського районного суду Харківської області №13219 від 11.07.2011 року на підставі ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 08.07.2011 року, справа №2-685, суддя Пархоменко М. О. (надійшли на виконання 18 липня 2011 року вх. №807/02-32);

2) зареєстрованого Харківською філією державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України за реєстровим №11411166 арешту нерухомого майна за заявою ВДВС Зміївського РУЮ (обтяжувач) на підставі постанови Зміївського ВДВС про арешт майна, 27713728, 20.07.2011 року;

3) зареєстрованого Харківською філією державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України за реєстровим №12559423 арешту нерухомого майна за заявою ВДВС Зміївського РУЮ (обтяжувач) на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, 27713728, 19.07.2011 року, ВДВС Зміївського РУЮ ОСОБА_6

В частині позовних вимог про звільнення іпотечного майна - квартири АДРЕСА_1, з-під арешту нерухомого майна, зареєстрованого Зміївською державною нотаріальною конторою за реєстровим №9722589 за заявою Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області на підставі ухвали від 07.04.2010 року Зміївського районного суду Харківської області, р. № 13/2010, справа №2-660/2010, - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити зазначені вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення в оскаржуваній частині є незаконним та необґрунтованим. Зазначено, що позивачем до участі у справі були залучені всі учасників, прав та інтересів яких стосується заявлений позов. Так, інтереси неповнолітніх дітей відповідача були представлені їх матір'ю - ОСОБА_4, а також Органом опіки та піклування при Зміївській міській раді Харківської області. Вказано, що питання про повноту кола учасників справи мало бути вирішене судом на стадії підготовки справи до розгляду. Послався на те, що з ухвали районного суду про закриття підготовчого засідання від 17.01.2018 не вбачається, що у суду виникло питання стосовно неповноти суб'єктного складу учасників справи.

На час розгляду по суті апеляційної скарги від учасників справи відзиву не надійшло.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області було ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

Згідно із підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, у даному випадку Апеляційний суд Харківської області, продовжував здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до пункту 8 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03 жовтня 2018 року в газеті «Голос України» № 185 (6940) було повідомлено про початок роботи Харківського апеляційного суду, внаслідок чого Апеляційний суд Харківської області припинив здійснювати правосуддя.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 31 ЦПК України справа надійшла на розгляд до Харківського апеляційного суду.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно зі ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ст. 369 ЦПК України, з огляду на характер спірних правовідносин, без повідомленням учасників справи.

У ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що спірними є обтяження у виді арешту іпотечного майна - квартири АДРЕСА_1.

На підставі договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В. А. 25.11.2008, реєстр №4104, ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 позику в розмірі 4620 доларів США, які зобов'язалася повернути частками в строк до 25.11.2009 року. (а. с. 5).

Засобом забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором позики є договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В. А. 25.11.2008, реєстр №4106, за умовами якого ОСОБА_4 передала ОСОБА_3 в іпотеку належну їй, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Трубніковою В. В. 05.09.2001 за р. №2652, квартиру АДРЕСА_1. (а. с. 6-7).

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 09.02.2012 №2-828/11 з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_3 157480 грн 14 к. боргу за договором позики з урахуванням процентів за користування позикою, трьох процентів річних від простроченої суми за прострочення грошового зобов'язання та передбачених п. 4 договору позики штрафних санкцій; 1578 грн. 80 к. витрат по сплаті судового збору та 120 грн 00 к. витрат на ІТЗ, а всього - 159278 грн 94 к. (а. с. 8-9).

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 13.03.2014 №621/262/14-ц, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 за договором позики від 25.11.2008, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1. (а. с. 10-12).

Цим же рішенням було відмовлено в задоволенні позовної заяви в частині вимоги про виселення ОСОБА_4 з квартири, яка є предметом іпотеки, з тих підстав, що позивачем не було виконано вимогу щодо направлення відповідачці письмової вимоги про виселення.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що на квартиру АДРЕСА_1, накладено наступні арешти: 1) зареєстрований Зміївською державною нотаріальною конторою за реєстровим №9722589 арешт нерухомого майна за заявою Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області на підставі ухвали від 07.04.2010 Зміївського районного суду Харківської області, р. №13/2010, справа №2-660/2010; 2) зареєстрований Зміївською державною нотаріальною конторою за реєстровим №11398799 арешт нерухомого майна за заявою Зміївського районного суду Харківської області №13219 від 11.07.2011 на підставі ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 08.07.2011, справа №2-685, суддя Пархоменко М. О. (надійшли на виконання 18 липня 2011 року вх. №807/02-32); 3) зареєстрований Харківською філією державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України за реєстровим №11411166 арешт нерухомого майна за заявою ВДВС Зміївського РУЮ (обтяжувач) на підставі постанови Зміївського ВДВС про арешт майна, 27713728, 20.07.2011; 4) зареєстрований Харківською філією державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України за реєстровим №12559423 арешт нерухомого майна за заявою ВДВС Зміївського РУЮ (обтяжувач) на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, 27713728, 19.07.2011, ВДВС Зміївського РУЮ ОСОБА_6 (а. с. 14-15).

Зазначені обтяження нерухомого майна були застосовані з наступних підстав.

З листа Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Міністерства юстиції України від 06.06.2017 вбачається, що 19.07.2011 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 27713728 з накладенням арешту на майно боржника, на підставі ухвали №2-685 від 08.07.2011, виданої Зміївським судом про арешт квартири ОСОБА_4 20.07.2011 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна в рамках ВП 277137728 в інтересах стягувача ОСОБА_5 (а. с. 83).

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 07.04.2010 №2-660/2010 задоволено заяву Органів опіки і піклування при Зміївській міській раді Харківської області про забезпечення позову в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5. (а. с. 77, 78).

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 08.07.2011 №2-685/2011 задоволено заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову до ОСОБА_4 про застосування наслідків недійсності правочину і повернення сторін у первісний стан, стягнення з відповідача на його корсить 100000 грн та судових витрат, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_4. (а. с. 80, 81).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що позовна заява підлягає частковому задоволенню шляхом зняття наступних арештів з квартири АДРЕСА_1: 1) зареєстрованого Зміївською державною нотаріальною конторою за реєстровим №11398799 арешту нерухомого майна за заявою Зміївського районного суду Харківської області №13219 від 11.07.2011 на підставі ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 08.07.2011, справа №2-685, суддя Пархоменко М. О. (надійшла на виконання 18 липня 2011 року вх. №807/02-32); 2) зареєстрованого Харківською філією державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України за реєстровим №11411166 арешту нерухомого майна за заявою ВДВС Зміївського РУЮ (обтяжувач) на підставі постанови Зміївського ВДВС про арешт майна, 27713728, 20.07.2011; 3) зареєстрованого Харківською філією державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України за реєстровим №12559423 арешту нерухомого майна за заявою ВДВС Зміївського РУЮ (обтяжувач) на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, 27713728, 19.07.2011, ВДВС Зміївського РУЮ ОСОБА_6, оскільки позивач позбавлений законної можливості здійснювати право власності на власний розсуд, порушення прав позивача підлягають усуненню шляхом зняття обтяження.

Відмовляючи у знятті арешту, накладеного ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 07.04.2010 у справі №2-660/2010, суд зазначив, що вказаний арешт на квартиру накладено за заявою Органів опіки і піклування при Зміївській міській раді Харківської області про забезпечення позову в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу вказаної квартири.

Належними відповідачами у справах за позовами про зняття арешту з нерухомого майна є, зокрема, особи, в інтересах яких такий арешт був застосований, тобто позивачі у справі №2-660/2010 - ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які час пред'явлення позову були неповнолітніми, та в інтересах яких позову було подано органами опіки та піклування.

Однак, до вказаних осіб, які є позивачами у справі №2-660/2010, під час якої вжито заходів забезпечення позову у виді арешту вказаної квартири згідно ухвали від 07.04.2010, позивачем не пред'явлено вимог про зняття арешту з квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на те, що ОСОБА_3 рішення оскаржено лише в частині відмови у задоволенні вимоги про зняття арешту, накладеного ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 07.04.2010 у справі №2-660/2010, то суд апеляційної інстанції з огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України переглядає оскаржуване рішення лише в цій частині.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимоги про зняття вказаного арешту з огляду на наступне.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Положеннями ст. 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про іпотеку", якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону: у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. ст. 1, 3, 4 Закону України «Про іпотеку», іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду; іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності; зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації; обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 56 цього Закону передбачено, що арешт на майно боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 цього Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною 4 ст. 59 вказаного Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову, а відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, які розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Згідно правової позиції Верховного суду України (лист від 01.02.2015), викладеній у Аналізі судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна, заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями.

Виходячи із суті іпотеки, визначення якої міститься в статті 1 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, установленому цим Законом, позов про зняття арешту, накладеного державним виконавцем, підлягає задоволенню, крім випадків, визначених ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження».

Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту частин 6 та 7 статті 3 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна. При цьому не має підстав відмовляти у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв'язку з відсутністю факту реального порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання боржником на момент пред'явлення відповідної вимоги. Факт порушення основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя й не пов'язується з його існуванням, а отже, і порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», встановлено, що зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованим обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Отже, зважаючи на черговість реєстрації обтяжень, позивач як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим Законом України «Про іпотеку», володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна.

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна», за змістом частини четвертої статті 54 Закону про виконавче провадження у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Належними відповідачами у справах про зняття арешту є не тільки боржники, на чиє майно накладено арешт, а і особи в чиїх інтересах такі обтяження були зареєстровані.

У справі № 2-660/2012 позивачем виступав Орган опіки та піклування так як особи, в інтересах яких він звернувся до суду були неповнолітніми - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 77, 78)

Вказані дані були відомі позивачеві, оскільки ним особисто у якості додатків до уточненої позовної заяви (а.с. 73-75) було долучено фотокопію його заяви про ознайомлення з матеріалами справи № 2-660/2012 (а.с. 76), заяви Органу опіки та піклування при Зміївській міській раді Харківської області про забезпечення позову у вказаній справі (а.с. 77), а також ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 07.04.2010, постановленої за наслідками розгляду зазначеної заяви.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, на час пред'явлення ОСОБА_3 позову про зняття арешту з майна у листопаді 2016 року вже був повнолітнім, та його інтереси у цій справі не могли представлятись його матір'ю або Органом опіки та піклування.

Так, позивачем на власний розсуд було визначено коло осіб, до яких він пред'явив позов з урахуванням уточнень.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про неможливість задоволення позову в оскаржуваній частині, оскільки до його розгляду не були залучені особи, на права яких може вплинути рішення суду.

За правилом п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Відповідно до частин 1-4 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що залучення до участі у справі співвідповідача та заміна неналежного відповідача належним можлива лише за клопотанням позивача.

З матеріалів справи вбачається, що з часу постановлення 20.12.2016 ухвали про призначення у справі попереднього судового засідання та до закінчення 17.01.2018 підготовчого провадження позивач чи його представник не звертались до суду з відповідним клопотанням.

Вказане дає підстави для висновку, що суд був позбавлений можливості за власною ініціативою змінювати у даному випадку коло учасників справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 17 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 12.12.2018.

Головуючий -

В.Б. Яцина

Судді -

І.В. Бурлака.

П.В. Кісь.