Ухвала

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 753/12222/16-ц

провадження № 61-7207св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «ОТП БАНК»,

представники позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представник відповідачів - ОСОБА_5,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргупублічного ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 травня 2017 року у складі судді Даниленка В. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 7 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Волошиної В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі -

ПАТ «ОТП Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, у якому просило стягнути з останніх у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 44 554, 11 доларів США, що еквівалентно

1 132 180, 75 грн.

Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору

від 17 січня 2006 року, укладеного між АКБ «Райффайзенбанк Україна» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3, остання отримала кредит у розмірі 57 000 доларів США на умовах, визначених договором, зі строк повернення до 17 січня 2021 року. Виконання умов кредитного договору забезпечено договором поруки, укладеним того ж дня між банком і ОСОБА_6 (у подальшому прізвище змінено на ОСОБА_3). Неналежне виконання умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості, яка станом на 21 квітня 2016 року склала 44 554, 11 доларів США, що еквівалентно 1 132 180, 75 грн. Досудові вимоги про погашення заборгованості від 4 травня 2016 року ані боржником, ані поручителем не виконані. У зв'язку з наведеним позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 травня 2017 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором 44 554, 11 доларів США, що еквівалентно 1 132 180, 75 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами виникли зобов'язання, що випливають з кредитного договору. Оскільки боржник виконував обов'язки, покладені кредитним договором, неналежним чином, кредитор має право на стягнення коштів у судовому порядку як із позичальника, так і з поручителя. Доводи відповідачів щодо відсутності доказів на підтвердження факту видачі кредиту, ненадання позивачем належного розрахунку заборгованості, а також те, що відповідачі не підписували додаток № 2 до кредитного договору були спростовані у судовому засіданні.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 7 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позичальником належним чином не виконувались зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів, у зв'язку із чим виникла заборгованість. Поручитель свої зобов'язання за договором поруки також не виконав, тому наявна заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

У касаційній скарзі, поданій 27 листопада 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено процесуальний закон, оскільки, за наявності апеляційної скарги на ухвалу суду про відкриття провадження, судом було ухвалено рішення по суті позовних вимог. Крім того, судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про проведення почеркознавчої експертизи. Вказане клопотання було залишено поза увагою і апеляційним судом.

Касаційна скарга також містить посилання на ту обставину, що виписки по поточному рахунку та розрахунок заборгованості, на які посилається апеляційний суд, є внутрішньобанківськими документами, та не можуть вважатись належними та допустимими доказами.

Крім того, заявник зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження факту отримання кредиту, що позбавляло суд можливості встановити дату видачі кредиту та суму коштів, яка була видана.

ОСОБА_4 зауважує, що у зв'язку із направленням позивачем на адресу ОСОБА_3 досудової вимоги від 1 березня 2013 року, ним було змінено строк виконання зобов'язань, зазначивши днем остаточного погашення всіх сум на тридцятий день з дати направлення даної вимоги, а саме - 31 березня 2013 року. Тому, строк позовної давності, на переконання заявника, повинен обчислюватись, починаючи з 1 квітня 2014 року.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 444/9519/12-ц за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постановляючи зазначену ухвалу, Верховний Суд виходив із того, що існує необхідність відступу від правового висновку Верховного Суду України, викладеної у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, відповідно до якого проценти за кредитом та пеня за процентами підлягають стягненню з позичальника у межах строку позовної давності незалежно від спливу строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки поза межами строку позовної давності вимоги задовольнятися не можуть і сплив цього строку є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 408/8040/12-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_10 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання поруки припиненою.

Постановляючи дану ухвалу, Верховний Суд зазначив, що існує необхідність відступу від правового висновку Верховного Суду України, викладеного, зокрема, у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14,

від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16 відповідно до якої, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Правовідносини у справі, яка переглядається, є подібними із правовідносинами, що виникли у справах № № 444/9519/12-ц та

408/8040/12-ц, які передані на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Таким чином, оскільки справи 444/9519/12-ц та 408/8040/12-ц передані на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 753/12222/16-ц.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП БАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованостізупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справ

№№ 444/9519/12-ц та 408/8040/12-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик