печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Бортницької В.В.

з участю секретаря Бондаренко О.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача - Верховної Ради України - Кот Оксани Василівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про стягнення збитків, інфляційних витат, 3% річних та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

02.07.2018 ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до суду з позовом до Держава Україна в особі Верховної Ради України (далі - відповідач, Верховна Рада України, ВРУ) про стягнення збитків, інфляційних втрат, 3 % річних та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20.02.2015 у позивача закінчився 5 річний строк повноваження щодо здійснення правосуддя на посаді судді господарського суду Миколаївської області. Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України позивача рекомендовано на безстрокове обрання суддею Господарського суду Миколаївської області. 30.03.2015 вказане рішення надійшло до апарату Верховної Ради України. Оскільки ВРУ протягом червня 2015 року до 17 березня 2016 року не приймалось рішення про обрання позивача на посаду судді Господарського суду Миколаївської області безстроково ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з позовною заявою. Постановою Вищого адміністративного суду України у справі № 800/184/16 від 01.06.2016 позов ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії задоволено та визнано протиправною бездіяльність Верховної Ради України щодо несвоєчасного розгляду подання голови ВККСУ про обрання ОСОБА_1 суддею господарського суду Миколаївської області безстроково та зобовязано Верховну Раду України розглянути подання ВККСУ про обрання позивача суддею господарського суду Миколаївської області безстроково. 04.10.2016 Постановою Верховного Суду України в задоволені заяви Верховної Ради України про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України було відмовлено. Верховна Рада України вимоги законодавства не виконала, ні до часу звернення до суду, так і після. З 30.09.2016 Верховна Рада України позбавлена повноважень розглядати питання щодо обрання суддів безстроково, відтак рекомендація Вищої кваліфікаційної комісії суддів України розглянута Вищою Радою Правосуддя 22.06.2017 з прийняттям відповідного рішення. Невиконання Верховною Радою України покладеного на неї нормами Конституції України обов'язку про призначення ОСОБА_1 суддею безстроково, призвело до того, що позивач тривалий час був позбавлений можливості продовжувати професійну кар'єру судді з огляду на відсутність повноважень на відправлення правосуддя з травня 2015 року по 02.11.2017 та не отримував доплату за вислугу років в розмірі 30 % посадового окладу. За цих підстав просить стягнути з Держава Україна в особі Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 спричинені збитки в розмірі 127 284,00 грн. недоотриманих доплат до посадового окладу судді, втрати від інфляції в розмірі 27 446,00 грн., 3 % річних в розмірі 6 754,00 грн., а також моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн.

У відзиві до позовної заяви представник Верховної Ради України зазначила, що Верховна Рада України є неналежним відповідачем у справі. Також зазначила, що позивач стверджуючи про бездіяльність Верховної Ради України, яка виявилась у невиконанні відповідачем судових рішень у адміністративній справі № 800/184/16, ОСОБА_1 не було враховано, що у зв'язку з проведенням судової реформи, 02.06.2016 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» № 1401-VIII, яким були ухвалені зміни до Конституції України в частині, які стосуються правосуддя, та Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII, нова редакція якого фактично доповнила конституційні поправки у частині правосуддя. Вказані закони набрали чинності 30.09.2016. З набранням чинності вказаними законами Верховна Рада України не здійснює повноважень щодо обрання суддів безстроково. Такі повноваження віднесені до компетенції Президента України. Вказаними законами повноваження щодо внесення подання Президенту України про призначення суддів згідно із частиною першою статті 131 Конституції України надані Вищій раді правосуддя. На виконання пункту 4 Розділу II подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та відповідні документи щодо обрання суддів безстроково, у тому числі й щодо ОСОБА_1, Верховною Радою України 28.10.2016 передано до Вищої ради юстиції. Рішення про внесення подання Президентові України про призначення ОСОБА_1 на посаду судді господарського суду Миколаївської області Вища рада правосуддя прийняла 22.06.2017, Президент України Указом «Про призначення суддів» за № 347/2017 призначив позивача на посаду судді 02.11.2017. Однак, позивачем така бездіяльність Вищої ради правосуддя та Президента України, які тривалий час не приймали відповідних рішень щодо призначення його на посаду судді у період з жовтня 2016 року по листопад 2017 року, в судовому порядку не оскаржувалась. Зазначені обставини свідчать про те, що починаючи з 30.09.2016 Верховна Рада України не повинна була обирати позивача на посаду судді господарського суду Миколаївської області, тобто жодної протиправної бездіяльності відносно позивача у період з жовтня 2016 року по листопад 2017 року Верховною Радою України здійснено не було. Разом з тим, здійснюючи розрахунок понесених ним збитків позивач вказав період - з березня 2015 року по листопад 2017 року, протягом якого, на його думку, з вини Верховної Ради України, йому не нараховувалася та не виплачувалася доплата за вислугу років в розмірі 30 % посадового окладу судді, що дає підстави стверджувати про необґрунтованість та неправильність таких розрахунків. А тому, просимо суд, розглядаючи дану справу, звернути увага на вказану обставину та надати їй правову оцінку. Необґрунтованими є також позовні вимог щодо стягнення втрат від інфляції та 3 % річних, оскільки аналіз змісту статті 625 ЦК України дає підстави дійти висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання передбачає наявність договірних правовідносин. Також заявляючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди в грошовій формі у розмірі 200 000 грн., позивач не надав суду відповідних доказів, які б слугували підставою для задоволення такої вимоги

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник Верховної Ради України проти вимоги заперечувала у повному обсязі.

Судом встановлено, що 20.02.2015 в силу положень ст. 128 Конституції України у ОСОБА_1 закінчився п'ятирічний строк повноважень щодо здійснення правосуддя на посаді судді господарського суду Миколаївської області.

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККСУ ) № 285/бо-15 від 13.03.2015 рекомендовано ОСОБА_1 для обрання Верховною Радою України на посаду судді господарського суду Миколаївської області безстроково.

Верховною Радою України в період з червня 2015 року по 17 березня 2016 подання ВККСУ не розглядалось, що стало підставою для позивача звернутись з позовом до Верховної Ради України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Вищого адміністративного суду України в справі № 800/184/16 від 01.06.2016 адміністративний позов ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Верховної Ради України щодо несвоєчасного розгляду подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про обрання ОСОБА_1 суддею Господарського суду Миколаївської області безстроково. Зобов'язано Верховну Раду України розглянути подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про обрання ОСОБА_1 суддею Господарського суду Миколаївської області безстроково.

Колегією суддів Судової палати в адміністративних справа Верховного Суду України від 04.10.2016 у задоволені заяви ВРУ про перегляд вказаного рішення відмовлено.

02.06.2016 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» № 1401-VIII, яким були ухвалені зміни до Конституції України у частині, які стосуються правосуддя, та Закон України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII. Вказані закони набрали чинності 30.09.2016 р.

Відповідно до частин першої, другої ст. 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням Вищої ради правосуддя в порядку, встановленому законом. Призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.

З набранням чинності вказаними законами Верховна Рада України перестала здійснювати повноважень щодо обрання суддів безстроково. Такі повноваження віднесені до компетенції Президента України.

Також вказаними законами повноваження щодо внесення подання Президенту України про призначення суддів згідно із частиною першою ст. 131 Конституції України надані Вищій раді правосуддя.

Пунктом 1 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закон України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" визначено, що цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування (опубліковано у газеті Голос України від 29.06.2016 р. № 118), крім частини шостої статті 124 Конституції України в редакції цього Закону, яка набирає чинності через три роки з дня, наступного за днем опублікування цього Закону.

Відповідно до положень вище вказаних норм рекомендація ВККСУ розглянута Вищою радою правосуддя 22.06.2017 з прийняттям відповідного рішення № 1739/0/15-17.

Указом Президента України № 347/2017 від 02.11.2017 на підставі подання Вищої ради правосуддя від 22.06.2017 ОСОБА_1 було призначено на посаду судді господарського суду Миколаївської області.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Положення ст. 56 Конституції України гарантують кожному право на відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, яка була завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, саме за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

Як визначено ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що держава Україна є учасником цивільних відносин.

Відповідно до частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Отже, відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави має виступати держава. Проте держава є особливим суб'єктом цивільного судочинства, оскільки безпосередньо не приймає участі у цих правовідносинах. Разом з тим, держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції(ст. 170 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦК України держава відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення. До нього мають бути віднесені, перш за все, бюджетні кошти, які консолідуються на єдиному казначейському рахунку, відкритому Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

Невиконання Верховною Радою України покладеного на неї відповідно до п. 27 ч. 1 ст. 85 та ч. 1 ст. 128 Конституції України обов'язку мало наслідком порушення прав позивача щодо продовження його професійної кар'єри. Крім того, не призначення позивача мало наслідком не отримання ним доплати за вислугу років в розмірі 30 % посадового окладу.

Отже відшкодування шкоди ОСОБА_1 повинно здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно із статтею 25 Бюджетного кодексу України органом, уповноваженим здійснювати безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, є казначейство України. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 р. № 215, визначає Державну казначейську службу України центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до підпункту 3 пункту 4 згаданого Положення до завдань Державної казначейської служби України віднесено здійснення безспірного списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Виходячи з вказаного положення управління наявними коштами Державного бюджету України, фінансування його видатків відноситься до компетенції Державної казначейської служби України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р № 845.

Згідно з пунктом 3 цього Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідача й обґрунтованості позову - обов'язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Таким чином вище вказані норми законодавства України вказують, що обов'язок обслуговування бюджетних коштів та списання цих коштів, в тому числі на відшкодування шкоди, завданої фізичним та юридичним особам незаконними діями та рішеннями органів державної влади покладено на Державну казначейську службу України та її територіальні органи.

Отже стягнення коштів виділених державою на утримання законодавчого органу влади в Україні - Верховної Ради України, а не з Державного бюджету України в особі органів, які виконують функції управління коштами Державного бюджету України свідчить, що ОСОБА_1 пред'явлено позов не до належного відповідача.

Суд не наділеним правом з власної ініціативи замінювати неналежного відповідача. Під час розгляду позивач своїм правом відповідно до ст. 51 ЦПК України не скористався. Судом неодноразово уточнювалось до кого пред'явлені позовні вимоги, позивачем ствердно вказувалось, що позовні вимоги пред'явлені саме до Верховної Ради України.

Аналізуючи вище викладене, оскільки позов пред'явлений не до належного відповідача відсутні обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимоги.

В силу положень п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати пов'язані з розглядом справи покладаються на позивача.

У разі понесення судових витрат відповідачем вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1173 ЦК України, ст.ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 262, 264,265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Бортницька