Справа 431/4175/18
Провадження 2/431/1221/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 жовтня 2018 року Старобільський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Колядова В.Ю.

за участі секретаря Кожевнікової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Старобільську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Титарівської сільської ради Старобільського району Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням ,-

ВСТАНОВИВ:

До Старобільського районного суду Луганської області звернувся позивач ОСОБА_1 з цивільним позовом до ОСОБА_2, виконавчого комітету Титарівської сільської ради Старобільського району Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона є власником житлового будинку № 40 , що розташований за адресою : вул. Комарова с. Титарівка Старобільського району Луганської області , що підтверджується договором купівлі- продажу від 03.03.1992 року .

На теперішній час у вищезазначеному будинку зареєстрований , але фактично не проживає відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Титарівської сільської ради Старобільського району Луганської області № 1093 від 03.08.2018 року.

ОСОБА_2 з 2003 року не проживає у вищезазначеному будинку , не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою , особистих речей у будинку не має , і взагалі більше 15 років мешкає за межами України, а саме тому позивач змушена звернутись до суду.

Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. На задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечувала проти заочного розгляду справи .

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, проти позову заперечення не надавав.

Представник відповідача виконавчого комітету Титарівської сільської ради Старобільського району Луганської області до суду також не зявився , надав заяву в якій не заперечував проти позовних вимог та просив справу розглянути без його участі.

У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

25 жовтня 2018 року було винесено ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Позивач є власником житлового будинку № 40 , що розташований за адресою : вул. Комарова с. Титарівка Старобільського району Луганської області , що підтверджується договором купівлі- продажу від 03.03.1992 року .

На теперішній час у вищезазначеному будинку зареєстрований , але фактично не проживає відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Титарівської сільської ради Старобільського району Луганської області № 1093 від 03.08.2018 року.

ОСОБА_2 з 2003 року не проживає у вищезазначеному будинку , не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою , особистих речей у будинку не має , і взагалі більше 15 років мешкає за межами України, а саме тому позивач змушена звернутись до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановлюючи наявність порушеного права позивача з боку відповідача, суд зазначає наступне.

За змістом ст.4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 33, 34, 36 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391,396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та положень ст. ст. 4, 13, 19, 78, 81 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст.8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom), заява № 66746/01, п. 82).

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги той факт, що відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, також беручи до уваги відсутність відповідача в спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позову.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, є підставою для подальшого зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 19, 78, 81, 206, 258, 259, 263-265, 274-277,280-282, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 319,321,321,391,405 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Титарівської сільської ради Старобільського району Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити в повному обсязі.

Визнати громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинком, що розташований за адресою: Луганська область Старобільський район с. Титарівка, вул. Комарова № 40.

Встановити порядок виконання рішення суду, вказавши реєстраційному органу на те, що дане рішення є підставою для зняття громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідним реєстраційним органом з реєстрації за адресою: Луганська область Старобільський район с. Титарівка, вул. Комарова № 40.

Направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням копію заочного рішення протягом двох днів з дня його складення.

Заяву відповідача про перегляд заочного рішення може бути подано Старобільському районному суду протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Луганський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його оголошення.

Суддя В.Ю. Колядов