КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 761/18944/17-ц

номер провадження: 22-ц/824/1681/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Рубан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційної скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 серпня 2018 року, ухвалене у складі судді Притули Н.Г. у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором.

Позовна заява мотивована тим, що 25 березня 2013 року між ним, ОСОБА_1, та ПАТ КБ «ПриватБанк»був укладений депозитний договір №SAMDN5186, відповідно до умов якого банк відкрив ОСОБА_1 рахунок НОМЕР_1, на який позивачем зараховано вклад строком на 366 днів до 25 березня 2014 року, під 18% річних. Станом на 07 березня 2014 року залишок на рахунку позивача НОМЕР_1 становив 3 075 232 грн. Зазначав, що внаслідок окупації Автономної республіки Крим він переїхав проживати до м.Києва, у зв'язку із закінченням строку вкладу він неодноразово звертався до відповідача з проханням перевести рахунок на обслуговування до Київського відділення банку або повернути суму вкладу, проте банк йому грошові кошти не повернув.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на свою користь суму вкладу за договором вкладу №SAMDN5186 від 25 березня 2013 року у розмірі 3 075 232 грн, проценти у сумі 2 317 292 грн 63 коп. та пеню у розмірі 2 081 226 грн 02 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 серпня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу за договором банківського вкладу №SAMDN5186 від 25 березня 2013 року у розмірі 3 075 232 грн, проценти за користування коштами у розмірі 2 317 292 грн 63 коп. та пеню у розмірі 16 606 грн 25 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» АвтономнаРеспубліка Крим визначена як тимчасово окупована територія України, тому відповідач на даний час не має доступу до інформації щодо клієнтів, які уклали договори з філією «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк» та не має можливості підтвердити існування правовідносин із позивачем. Представником позивача не надано суду оригінал депозитного договору та квитанцію на підтвердження внесення позивачем на депозит коштів. Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язаний сплатити позивачу проценти за вкладом у розмірі 18% річних, оскільки ці висновки не відповідають умовам договору. Зазначає, що судом невірно визначено розмір пені відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того вказує, що згідно із законодавством Російської Федерації, відповідно до рішення Центрального Банку Російської Федерації від 21 квітня 2014 року і рішень судів Російської Федерації відповідальність за повернення грошових коштів по вкладах покладено на автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників».

Представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а висновки суду про наявність підстав для задоволення позову, є правильними. Зазначає, що відповідачем не спростовані надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог, що є процесуальним обов'язком відповідача. Судом першої інстанції досліджені оригінали всіх наданих позивачем банківських документів. Вказує що правомірність вимог позивача підтверджується також правовими позиціями Верховного Суду в аналогічних правовідносинах.Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в округах» ліквідовано апеляційний суд Київської області і апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві, який розпочав свою роботу 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку з ліквідацією суду відповідно до ч.5 ст.31 ЦПК України вказана цивільна справа передана до Київського апеляційного суду і за результатами автоматизованого розподілу справи визначено колегію суддів у складі судді-доповідача Верланова С.М., суддів Мережко М.В. та Савченка С.І.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено факт укладення між сторонами договору банківського вкладу та внесення грошових коштів у заявленому розмірі, однак ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконало своїх зобов'язань за договором банківського вкладу щодо повернення позивачу грошових коштів, а тому відповідач зобов'язаний виплатити позивачу вклад та проценти, передбачені договором . Також суд дійшов висновку, що на користь позивача з банку підлягає стягненню пеня за прострочення надання фінансових послуг, передбачена ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», однак в межах річного строку позовної давності, про застосовування якого відповідач подав письмову заяву.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 березня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір банківського вкладу №SAMDN5186, за умовами якого позивачем на рахунок НОМЕР_1 було перераховано кошти в сумі 3 075 232 грн на строк до 25 березня 2014 року включно, під 18% річних.

Вказаний договір роздрукований 07 березня 2014 року, на цей день залишок на рахунку становить 3 075 232 грн (а.с.4-5).

Судом першої інстанції встановлено, що грошові кошти на рахунок позивача були перераховані ПАТ КБ «ПриватБанк» з іншого рахунку позивача, який був відкритий на підставі договору №SAMDN2883 від 21 вересня 2012 року.

З матеріалів справи вбачається, що представником позивача були надані суду оригінали договорів та оригінал квитанції про перерахування позивачем коштів на депозитний рахунок, які були оглянуті та досліджені судом першої інстанції. Тому доводи апеляційної скарги про те, що представник позивача не надав суду оригінал договору банківського вкладу та квитанцію на підтвердження внесення позивачем коштів на депозит, не заслуговують на увагу.

Відповідно до пункту 2 договору банківського вкладу, нарахування процентів на суму вкладу починається з дня наступного за днем надходження коштів в банк і відбувається за кожен календарний день.

Згідно з пунктом 3 договору банківського вкладу, по закінченню кожного місяця з моменту укладення договору, в перший робочий день наступний за датою укладення договору після 15:00 нараховані проценти за вкладом зараховані на картковий рахунок НОМЕР_1.

Пунктом 4 договору банківського вкладу встановлено, що дія договору припиняється з виплатою ОСОБА_1 всієї суми вкладу разом з відсотками.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з п.1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Підпунктами 1.1, 1.3, 1.17 глави 1 «Загальні вимоги до оформлення касових документів» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема - квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями. Касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

За операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. За операціями з видачі готівки із застосуванням банкомата формується і роздруковується чек банкомата на вимогу клієнта.

Як зазначалося вище, судом першої інстанції досліджений оригінал договору банківського вкладу від 25 березня 2013 року №SAMDN5186, а також оригінал квитанції про перерахунок коштів на депозитний рахунок за договором №SAMDN2883 від 21 вересня 2012 року, що підтверджує внесення грошових коштів позивачем на депозитний рахунок.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не надало доказів на спростування факту укладення з ОСОБА_1 вказаного договору банківського вкладу від 25 березня 2013 року та внесення позивачем коштів у сумі 3 075 232 грн. на депозитний рахунок, що відповідно до ст.81 ЦПК України є процесуальним обов'язком відповідача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інтонації дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 доведено укладення між сторонами договору банківського вкладу від 25 березня 2013 року №SAMDN5186 та внесення ним грошових коштів у сумі 3 075 232 грнна депозитний рахунок.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до пункту 6 договору банківського вкладу, вклад автоматично був пролонгований. При цьому відповідач не надав доказів, що відповідності до пункту 7 договору банківського вкладу, він заперечував проти пролонгації договору та мав намір повернути грошові кошти позивачу.

23 червня 2015 року ОСОБА_1 звернуся до ПАТ КБ «ПриватБанк»із заявою про повернення вкладу та нарахованих відсотків (а.с.41).

Однак, ПАТ КБ «ПриватБанк» не виплатило позивачу грошові кошти.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно з ч.5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Таким чином, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня фактичного його повернення вкладникові.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року (справа №6-544цс16).

Колегія суддів вважає, що, не повернувши грошові кошти за вимогою вкладника, ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконало належним чином покладених на нього зобов'язань за договором банківського вкладу, чим позбавило вкладника права користування належним йому майном, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу у розмірі 3 075 232 грн. та процентів за період з 26 березня 2013 року по 01 червня 2017 року у сумі 2 317 292 грн 63 коп. (3 075 232 грн. х 18% х 100% х 1528 днів ? 365 днів).

Вказаний розмір процентів ПАТ КБ «ПриватБанк» не спростовано.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач звернувся до банку із заявою про повернення грошових коштів 23 червня 2015 року коли діяла процентна ставка знижена у два рази, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до пункту 13 договору банківського вкладу, якщо вкладник вимагає достроково розірвати договір, а мінімальний строк вкладу вже був продовжений один або кілька разів, проценти за кожний повний строк виплачуються у повному обсязі. Проценти за останній строк вкладу, який на момент розірвання договору ще не сплив, нараховуються за умовами, викладеними у пунктах 11, 12 цих договорів.

Згідно з пунктом 11 договору банківського вкладу, якщо вкладник вимагає розірвати договір, а 6 місяців з дати його укладення ще не сплинули, вкладнику повертається сума вкладу. За неповні 6 місяців проценти виплачуються за ставкою вкладу «За вимогою» за фактичну кількість днів, що пройшли з дати оформлення вкладу чи з дати продовження мінімального строку, до дня розірвання договору.

У пункті 12 договору банківського вкладу встановлено, що якщо вкладник вимагає розірвати договір зі спливом 6 місяців з дати його укладення, але до кінця строку вкладу, вкладнику повертається сума вкладу. За неповний строк вкладу відсотки виплачуються за заниженою у два рази відсотковою ставкою за фактичну кількість днів, що пройшли з дати оформлення вкладу чи з дати продовження мінімального строку, до дня розірвання договору.

Отже, у договорі банківського вкладу передбачено застосування заниженої у два рази відсоткової ставки лише у випадку факту дострокового розірвання договору з ініціативи вкладника.

У даному випадку договір банківського вкладу був пролонгований та є чинним, тому проценти за користування грошовим вкладом підлягають стягненню за ставкою, передбаченою цим договором.

Відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року (справа №761/46145/16-ц).

Встановлено, що позивачем відповідно до умов договору банківського вкладу внесено грошові кошти у розмірі 3 075 232 грн, під 18 % річних. Вартість послуги за один день становить 1 516 грн 55 коп. (3 075 232 грн. х 18% ?365 днів), а відтак 3% вартості послуги за 365 днів (з 02 червня 2016 року по 01 червня 2017 року) за договором банківського вкладу на суму відсотків, нарахованих в день, становить 16 606 грн 25 коп. (1 516 грн 55 коп. х 3 % х 365 днів).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені відповідно до ч.5.ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в межах річного строку позовної давності, про застосовування якого відповідач подав письмову заяву.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції невірно визначено розмір пені відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів», є необґрунтованими.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» АвтономнаРеспубліка Крим визначена як тимчасово окупована територія України, тому відповідач на даний час не має доступу до інформації щодо клієнтів, які уклали договори з філією «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» і не має можливості підтвердити існування правовідносин із позивачем, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Оскільки стороною договору банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно зі статтями 526, 631, 651, 653, 1058, 1075 ЦК України зобов'язання за договором має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк», як юридична особа. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків за укладеними і дійсними договорами.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України.

Встановивши, що відповідач в установлений строк не повернув позивачу суму банківського вкладу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність дій банку вимогам закону та умовам укладеного з ним договору. Разом з тим, суд правильно не взяв до уваги Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» оскільки цей закон не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання ним умов договорів банківського вкладу та повернення депозитів за ними.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року(справа № 760/3445/15-ц).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що згідно із законодавством Російської Федерації та відповідно до рішення Центрального Банку Російської Федерації від 21 квітня 2014 року і рішень судів Російської Федерації відповідальність за повернення грошових коштів по вкладах покладено на автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників», не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно зі ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року (справа № 61-5543 св 18).

Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: