Справа № 464/5498/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/783/5396/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю: представника позивача ОСОБА_2, представника ОСОБА_3-ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6, відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_8, представника ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 07 липня 2017 року у справі за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_10, Львівська міська рада, Товариство з обмеженою відповідальністю житлово-експлуатаційне підприємство «Стимул-Сихів», орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації про демонтаж самочинно збудованих обєктів, зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження, позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про демонтаж самочинно збудованих обєктів та приведення квартири у попередній стан,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням суду у задоволенні позову Сихівської районної адміністрації відмовлено.

Зустрічний позов задоволено. Скасовано розпорядження Сихівської районної адміністрації «167 від 11.04.2013 року «Про демонтаж самочинно збудованих об'єктів».

В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду оскаржили в.о. голови Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_11 та представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі представник Сихівської районної адміністрації зазначає, що вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим. Стверджує, що будівництво обєктів здійснено без погодженого проекту та відповідного дозволу на проведення будівельних робіт, що є істотним порушенням будівельних норм і правил, оскільки проведення таких робіт без документів заборонено. Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази, що самочинне будівництво відповідає санітарним нормам та протипожежним вимогам. Звертає увагу, що самочинне будівництво порушує права інших осіб, а саме ОСОБА_12,оскільки спірна квартира має статус квартири у багатоквартирному будинку. Також зазначає, що вказаний спір виник з приводу виконання розпорядження Сихівської районної адміністрації, а відтак є публічно правовим та підлягав розгляду в порядку адміністративного судочинства. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник ОСОБА_3- ОСОБА_4 в апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним та необґрунтованим. Стверджує, що суд дійшов помилкового висновку про те, що третьою особою з самостійними вимогами не доведено факту порушення її прав внаслідок здійснення відповідачами самочинної реконструкції спірної квартири. Звертає увагу, що в правовій позиції ВСУ у справі 6-130цс13 зазначено, що в розумінні ч.1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а і обєкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого обєкта, здійсненого без одержаного дозволу місцевих органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій обєкт втрачає тотожність з тим, на який власником отримано право власності. Обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) обєкти не є обєктами права власності. З урахування вказаної правої позиції можна дійти висновку, що внаслідок проведення відповідачами незаконної реконструкції квартири ОСОБА_3 втратила наявні у неї до проведення такої реконструкції правомочності власника володіти, розпоряджатись та користуватись майном. Крім того, судом відмовлено у задоволенні позову про визнання права власності на реконструйовану квартиру, а відтак внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_3 втратила належне їй майно. Безпідставним є висновок суду про те, що ОСОБА_3 переслідує мету отримання матеріальної вигоди внаслідок предявлення вказаного позову, оскільки остання неодноразово доводила суду позицію щодо мирного врегулювання спору, однак останні не погоджуються на жодний варіант, а тому саме такий спосіб захисту призведе до відновлення становища, яке існувало до порушення її прав. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Сихівської РА задовольнити частково в частині задоволення позову до відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, в зустрічному позові відмовити, а позов третьої особи задовольнити.

Заслухавши пояснення представника Сихівської РА ОСОБА_2, представника ОСОБА_9, представника ОСОБА_3- ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6, відповідачів ОСОБА_13, ОСОБА_8, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Позивач по справі Сихівська РА Львівської міської ради звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_7,ОСОБА_8, ОСОБА_3 про демонтаж самочинно збудованих об»єктів, якими є сарай, прибудова та надбудова до квартири АДРЕСА_1.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, Сихівська РА посилалася на те, що влаштування такої прибудови і надбудови проводилося самовільно без виготовлення проектно-технічної документації, без виділення для цих цілей земельної ділянки. Міжвідомчою комісією Сихівської РА ЛМР дано висновок про неможливість експлуатації прибудов та їх демонтаж.

Вказаний Висновок затверджений Розпорядженням №167 голови Сихівської РА 11.04.2013 року та зобов»язано відповідачів здійснити демонтаж самочинно збудованих об»єктів, однак таке розпорядження у визначений строк відповідачами не виконано. Просять позов задовольнити.

Відповідачі по справі ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулися до суду із зустрічним позовом про скасування Розпорядження №167 голови Сихівської РА ЛМР «Про демонтаж самовільно збудованих об»єктів на вул..Зеленій, 305/1».

В обґрунтування зустрічного позову зазначили, що з метою покращення житлово-побутових умов ними проведено надбудову другого поверху в результаті чого загальна площа квартири збільшилася до 131,3 кв.м, а житлова площа до 64,1 кв.м. У квартирі проживає три окремі сім»ї та визначено частку для проживання відповідача ОСОБА_3, яка не брала участі у реконструкції квартири та не несла жодних витрат. Вказана добудова проведена з дотриманням вимог державних будівельних норм, не порушує прав та інтересів інших осіб та проведена виключно з метою покращення житлових умов.

Третя особа за зустрічним позовом ОСОБА_3 звернулася із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про демонтаж самочинно збудованих об»єктів та приведення квартири у попередній стан та просила ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 демонтувати надбудову та прибудову до квартири АДРЕСА_2 та привести її у відповідність до попереднього стану.

Позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що разом із відповідачами є співвласником квартири АДРЕСА_3. У 2009 році шлюб між нею та ОСОБА_5 розірвано, після чого, у зв»язку із створенням їй перешкод у проживанні у вказаній квартирі змушена була її залишити.

Відповідачі без її згоди та без згоди органу місцевого самоврядування самовільно здійснили надбудову та прибудову до належної їй квартири, що є порушенням її права власності.

З матеріалів справи та судом встановлено, що на присадибній ділянці по вул..Зелена,305 у м.Львові знаходиться два окремих житлових будинки. В одному із цих будинків містяться квартири №2,4,6, в іншому-квартира №1. Зазначена земельна ділянка знаходиться в межах земельної ділянки 0,30 га та без належного оформлення перебувала у користуванні гуртожитку цегельного заводу. В подальшому приміщення гуртожитку цегельного заводу приватизовані його мешканцями. Згідно листа Головного управління статистики у Львівській області ВАТ «Львівське заводоуправління будівельних матеріалів» (цегельний завод) 26.04.2010 року вилучено з ЄДРПОУ. (т.2 а.с.235).

Між мешканцями квартир на прибудинковій території вул..Зелена,305 у м.Львові склався певний порядок користування земельною ділянкою між всіма співвласниками квартир двох окремих будинків. Земельна ділянка, що належить до квартир огороджена, обслуговування квартир та прибудинкової території здійснюється самими мешканцями в межах своєї території та за свій рахунок. Зазначене підтверджується довідкою ЛКП «Стимул-Сихів».

Згідно Свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_4 вбачається, що квартира приватизована відповідачами за первісним позовом відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відтак, до осіб, які стали співвласниками квартири, котра є окремим стоячим будинком, перейшло право на земельну ділянку, на якій розміщений будинок без зміни її цільового призначення на частину земельної ділянки, яка зайнята під будинком та на частину земельної ділянки необхідної для обслуговування будинку.

Із матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_5 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5, ОСОБА_3, які перебували у зареєстрованому шлюбі до 09 вересня 2009 року та їх дітям ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (дівоче прізвище обох дітей Сеніщ).

На час отримання житла і реєстрації у 2002 році квартира складалася з однієї житлової кімнати житловою площею 18,2 кв.м, кухні площею 7,2 кв.м, двох коридорів площею 7,2 кв.м та 5,6 кв.м. Загальна площа квартири 38,2 кв.м. Квартира знаходилася в окремо стоячому житловому будинку по вул. Зеленій,305.

З метою покращення житлових умов сім»ї у 2009 році відповідачем ОСОБА_5 здійснено добудову і надбудову до квартири №1 в результаті чого житлова площа збільшилася до 64,1 кв.м. та загальна площа збільшилася до 131,1 кв.м. Прибудова до житлового будинку проведена на земельній ділянці на якій побудований будинок та призначена для його обслуговування, є приналежною річчю до головної.

Третя особа по справі ОСОБА_10 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, яка знаходиться в іншому житловому будинку, де розміщені квартири №2,4,6 поруч із будинком у якому знаходиться квартира №1, однак в межах однієї огородженої земельної ділянки 0,30 га відносно якої сторонами по справі визначений порядок користування.

Матеріалами справи та поясненнями учасників справи встановлено, що у приміщенні квартири АДРЕСА_6 у 2009 році виконані будівельні, сантехнічні роботи та інші роботи в межах старого будинку без ознак самочинного будівництва. Позивачем не доведено, що мало місце втручання у комунікації міста чи порушені несучі стіни. Після реконструкції квартира власними зусиллями та фінансовими затратами ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 приведена до комфортного стану, облаштовано санвузол, ванна, кожна із сімей має свою кімнату. У квартирі проживає двоє малолітніх дітей, які є внуками відповідача ОСОБА_5

З Висновку судової будівельно-технічної експертизи №2865 від 15 листопада 2013 року складеного ЛНДІСЕ (т.1 а.с.86-93) вбачається, що сарай, добудова та надбудова до квартири №1 на вул..Зеленій,305 у м.Львові відповідає ДБН, санітарно-гігієнічним та протипожежним нормам. Невідповідність реконструкції житлового будинку полягає у відсутності погодженої у встановленому порядку проектної документації та дозволу на початок проведення ремонтно-будівельних робіт. Демонтувати добудову та надбудову до квартири АДРЕСА_7 без пошкодження конструкції (квартири) будинку технічно неможливо.

Згідно поясень ОСОБА_5 сарай він не будував, а лише відновив його вигляд. Сарай в часі діяльності заводу був в якості конюшні. В подальшому він як приналежна річ перейшов його сім»ї у користування.

Необхідність виготовлення проектної документації та погодження із відповідними службами до початку виконання будівельних робіт передбачено ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» , п.4 ст.26, ст.27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Статтею 383 Цивільного кодексу України (далі ЦК) визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого,- за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно- технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до роз»яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму ВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) від 30 березня 2012 року №6, при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

У розумінні ч.1 ст. 376 ЦК самочинним будівництвом є не тільки новостворений об»єкт, а і об»єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об»єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об»єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

За змістом ч.3 ст. 376 ЦК позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість, може бути задоволено судом, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Сихівської РА ЛМР про демонтаж самочинно збудованих об»єктів, суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачем не доведено наявність правових підстав для знесення самочинного будівництва, передбачених ст. 376 ЦК України. З роз»ясень, викладених у п.22 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами ст.. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Судом належним чином досліджено, що на прибудинковій території склався певний порядок користування земельною ділянкою між власниками чотирьох квартир, які знаходяться у двох окремо стоячих будинках, займають площу земельної ділянки 0,30 га, територія огорожена, обслуговування квартир та прибудинкової території здійснюється власними зусиллями самих мешканців.

Земельна ділянка за даними листа Держгеокадастру від 18.04.2017 року (а.с. 123, 130, 93 т.4) у м.Львові без належного оформлення перебувала у користуванні гуртожитку цегельного заводу, на даний час не значиться закріпленою, відтак позивачем не доведено порушення прав як органу місцевого самоврядування з приводу земельної ділянки та знесення прибудови та сараю.( а.с.73 т.4; 92т.4)

У постанові Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування ст.376 Цивільного кодексу України (про правовий режим застосування самочинного будівництва) роз»яснено, що розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК України є приналежністю головної речі (будинку). У зв»язку із цим положення ч.5 ст.376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно-побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об»єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних та житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року №91.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги та вважає, що недотримання відповідачами документального оформлення будівництва, яке полягає у відсутності погодженої у встановленому порядку проектно-технічної документації та дозволу на початок будівництва, не є правовою підставою для здійснення демонтажу добудови до будинку та надбудови до квартири №1 в межах однієї присадибної ділянки, на якій розташований будинок №305 на вул..Зеленій у м.Львові, оскільки жодні права позивача Сихівської РА, відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_10 та ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» не порушені.

Так як дії відповідачів щодо надбудови та прибудови вчинені до 2011 року, а Розпорядження Сихівської РА «Про демонтаж» прийняте у 2013 році, відповідачі вправі скористатися «будівельною амністією» щодо узаконення свого права власності на вчинені добудови про що суд першої інстанції підставно зазначив.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про знесення самочинного будівництва, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Судом правильно зазначено, що ОСОБА_3 у 2009 році ставила питання про визнання за нею права на надбудову та прибудову, оскільки таке проводилося з її відома та заперечень не було. Тільки після розірвання шлюбу остання вирішила скористатися таким правом, звертаючись в інспекцію Держархбудконтролю про що свідчать листи-відповіді інспекції на звернення ОСОБА_3 від 23.03.2010 року та акт проведеної перевірки від 09.03.2010 року. (а.с.99, 109 т.4).

Із матеріалів справи встановлено та не заперечується іншими співвласниками ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, що ОСОБА_3 має свою частку у спірному житловому будинку, має на це правовстановлюючий документ, її право власності ними визнається, не заперечується, відтак вони не заперечують у її доступі до права власності та мирного володіння ним, що їй належить та не чинять перешкод у її проживанні, однак остання протягом всього періоду судових спорів у будинок не приходить, на телефонний зв»язок не виходить. Позовних вимог щодо визначення порядку користування житловими приміщеннями не пред»являла. Із позовних вимог ОСОБА_3 та доводів апеляційної скарги не вбачається чим порушені її права як співвласника.

Щодо доводів апеляційної скарги Сихівської РА в частині підвідомчості спору адміністративним судам, колегія суддів вважає, що юрисдикцієя даного спору поширюється на загальні суди, оскільки спір виник з цивільно-правових відносин щодо права власності на самочинне будівництво, щодо права користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст.375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 391 ЦПК України, -колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника Яреми ОСОБА_14 Андрійовича залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 07 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 квітня 2018 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

ОСОБА_15