КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№22-ц/824/4002/2018 Головуючий в суді 1 інстанції - Колесник О.М.
Унікальний №753/6759/17 Суддя-доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Панченка М.М.

суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до свого колишнього чоловіка - ОСОБА_4 та просила ухвалити рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки сторін - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з лютого 2013 року сторони проживають окремо, а дитина проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні та вихованні. Після переїзду позивача разом із дитиною на інше місце проживання відповідач ніякого інтересу до життя дитини не проявляв, станом здоров'я дитини та її матеріальним станом не цікавився. З березня2014 року по кінець осені 2015 року відповідач разом з новою сім'єю був відсутній на території України. Весь цей час відповідач не намагався зв'язатись з позивачем або з дитиною, аліментів не виплачував, життям дитини не цікавився. Після повернення в Україну спроб поновити спілкування з дитиною або іншим чином брати участь у її вихованні не робив, натомість звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Крім того, весною 2016 року відповідач повторно звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про те, що відповідач свідомо ухилявся та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Крім того, поновлення спілкування доньки з відповідачем може негативно позначитися на психологічному стані дитини, нанести їй психологічну травму, у зв'язку з чим позивач вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 вересня 2018 року позов задоволено частково. Дійшовши висновку про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, суд зазначив про доцільність попередження відповідача щодо необхідності змінити ставлення до виховання доньки та поклав на орган опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків.

В поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Скаржник послався на те, що суд неналежно оцінив докази, надані позивачем, зокрема, не було надано належну оцінку висновку Служби у справах дітей Шевченківської РДА у м. Києві від 18 вересня 2017 року, згідно якого органом опіки та піклування рекомендовано позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої доньки сторін - ОСОБА_5. Крім того, на думку позивача, судом безпідставно не прийнято до уваги висновок психологічного дослідження від 25 грудня 2016 року, згідно якого відповідач був, по суті, відсутнім у житті дитини та не потрапляв у її поле зору, за винятком окремих ситуативних випадків без емоційного підкріплення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції з таких підстав.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 25.09.2008 року.

В період зареєстрованого шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 народилася донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.12.2012 року шлюб між сторонами розірвано.

Судовим рішенням про розірвання шлюбу питання місця проживання дитини не вирішувалось.

На даний момент дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її вихованні.

Питання утримання дитини врегульоване окремими судовими рішеннями, останнім з яких, а саме рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09.12.2015 року, зменшено розмір аліментів на дитину ОСОБА_5 до 1/3 частини від всіх видів місячного заробітку (доходу) ОСОБА_4.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з відсутності виключних обставин, які є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Так, відповіднодо ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч.ч.1-3, ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Отже, у цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки.

При цьому, судам акцентовано увагу на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходу впливу.

На підтвердження факту невиконання відповідачем батьківських обов'язків позивачем надано суду висновок психологічного дослідження дитини. Крім того, в ході розгляду справи Шевченківською РДА в м. Києві було надано висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав /а.с. 138-140/.

Заперечуючи позовним вимогам, сторона відповідача посилається на те, що позивач намагається здійснювати батьківські обов'язки належним чином, однак позивач чинить перешкоди ОСОБА_4 у спілкуванні з дитиною.

Таким чином, незважаючи на попередні домовленості між сторонами щодо утримання та виховання спільної дитини, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність між сторонами конфліктних відносин по даному питанню.

Зокрема, з метою уникнення розбіжностей у питанні побачень батька з донькою, 05.10.2016 року розпорядженням Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації громадянину ОСОБА_4 за його зверненням було встановлено графік побачень з малолітньою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме І-ІІІ субота кожного місяця з 10-00 год. до 18-00 год.

Указане розпорядження є чинним на даний момент.

Разом з тим, позивач ухиляється від виконання указаного розпорядження, згоди на побачення батька з дитиною не надає. Зазначені обставини підтверджуються листами Дарницького управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві, а також відповідними висновками /а.с. 86-89, 185-188/.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що указані дії відповідача викликані не щирим бажанням батька побачити власну дитину, а необхідністю вирішення даного спору, колегією суддів відхиляються, оскільки позивач жодним чином не спростувала факт вчинення перешкод ОСОБА_4 в побаченні з донькою.

Колегія суддів не надає доказового значення висновку психологічного дослідження малолітньої ОСОБА_6 від 25.12.2016 року /а.с. 20-38/, оскільки кваліфікація спеціалістів, якими проведено відповідне дослідження, жодним чином не підтверджена.

При цьому, матеріали справи містять висновок психологічного дослідження від 18.08.2016 року, також виконаний за заявою позивача, Центром у справах сім'ї та жінок «Родинний дім» Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, за змістом якого встановлено, що дитина позитивно відноситься до рідного батька та має потребу у спілкуванні з ним /а.с. 111-113/.

Указаний висновок належним чином оформлений та, на відміну від висновку від 25.12.2016 року, завірений печаткою юридичної особи, яка його надала.

Щодо висновку органу опіки та піклування №108/03/40-8628 від 18.09.2017 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно указаного документу, на розгляді комісії з питань захисту прав дитини, ОСОБА_3 повідомила, що ОСОБА_4 ніяким чином не бере участі у вихованні дитини. В свою чергу ОСОБА_4 пояснив, що йому чинять перешкоди у спілкуванні з дочкою, він бажає виховувати доньку та брати участь у її житті.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що зазначений висновок не є обов'язковим для суду, а має рекомендаційний характер.

При цьому, враховуючи, що зазначений документ містить лише посилання на докази, надані сторонами(без проведення їх оцінки) та на ст. 150 СК України, колегія суддів не може визнати відповідний висновок обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 не здійснює злісного ухилення від виконання ним своїх батьківських обов'язків, що підтверджується розпорядженням Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації №634, а також зверненнями ОСОБА_4 до Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві з приводу перешкоджання у побаченні та спілкуванні з донькою ОСОБА_5

Судом обґрунтовано враховано факт здійснення відповідачем батьківських обов'язків в частині утримання дитини шляхом сплати аліментів.

Колегія суддів вважає за можливе зазначити, що відсутність підтвердженого факту намагання відповідача спілкуватися з дитиною у 2014-2016 роках може свідчити про не свідоме ухилення батька від виконання своїх батьківських обов'язків щодо спілкування з дитиною, частково враховуючи позицію матері щодо такого спілкування, виходячи з того, що вона стала проживати з іншим чоловіком, якого дитина також вважає своїм батьком.

Врахувавши всі вищенаведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду, про відсутність підстав для застосування крайнього заходу до батька у вигляді позбавлення його батьківських прав.

При цьому, враховуючи, що пасивна поведінка батька, щодо визначення порядку та способів його участі у вихованні дитини, призводить до того, що дитина позбавлена батьківської любові, опіки та захисту з боку біологічного батька, належного виховання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність застосувати до відповідача заходи попередження щодо необхідності змінити своє ставлення до виховання дитини.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.374,375 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 14 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді