РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/4336/18

Провадження № 22-ц/4815/22/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді : Гордійчук С. О.,

суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3

відповідач: Управління превентивної діяльності НП ГУНП в Рівненській області

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 23 березня 2018 року, ухваленого в складі судді Бердія М.А., у справі №569/4336/18,

в с т а н о в и в :

У Березні 2018 року представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернувся з позовом до Управління превентивної діяльності НП ГУНП в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобовязання повернути автомобіль.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 березня 2018 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 до Управління превентивної діяльності НП ГУНП в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобовязання повернути автомобіль.

Ухвала суду мотивована тим, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а має бути вирішений адміністративним судом.

В апеляційній скарзі, представник позивача посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції .

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу судді - скасувати, виходячи з наступних підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом до Управління превентивної діяльності НП ГУНП в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобовязання повернути автомобіль.

Згідно зі ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «судом, встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися «судом, встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Стаття 2 КАС у редакції, чинній на час звернення позивача до суду, завданням адміністративного судочинства визначала захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 КАС у редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій, справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами частини першої статті 17 КАС у зазначеній редакції юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Як убачається з матеріалів справи, що розглядається, позивач оскаржує дії працівників Управління превентивної діяльності НП ГУНП в Рівненській області.

До того ж заявляє вимогу про повернення автомобіля.

За таких обставин предметом позову в цій справі є витребування майна (автомобіля) у відповідача, за наявності не скасованої постанови Рокитнівського районного суду Рівненської області від 30 січня 2015 року у справі № 571/55/158-ц про накладення на ОСОБА_5 адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на два роки з оплатним вилученням транспортного засобу , а отже, існує спір про право цивільне.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт чи вилучено, відповідно до статей 15, 16 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Ураховуючи зазначене вище, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що оскільки у справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов'язані з безпідставним, на думку позивача, неповерненням відповідачем йому рухомого майна (автомобіля), то спір не є публічно-правовим, а випливає з відносин, що регулюють право власності, і має вирішуватися судами в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, ця справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за правилами ЦПК.

Таким чином, ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду щодо вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 379, ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 23 березня 2018 року скасувати, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає .

Повний текст постанови складений 08 листопада 2018 року.

Головуючий : Судді :