АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/796/4114/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/3619/18

26 квітня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року, постановлену під головуванням судді Волошина В.О., про визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору і зняття з реєстрації, -

в с т а н о в и в :

02 лютого 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3, просила: розірвати договір довічного утримання (догляду) від 30 грудня 2013 року, укладений між нею та ОСОБА_3 та повернути сторони договору в первісний стан; зняти відповідача ОСОБА_3 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовну посилалась на те, що 30 грудня 2013 року між нею і відповідачем було укладено договір довічного утримання (догляду), за умовами якого вона передала ОСОБА_3 свою квартиру взамін на довічне матеріальне забезпечення. Відповідач взяла на себе ряд договірних зобов'язань, зокрема, обов'язок забезпечувати її харчуванням, одягом, лікуванням, доглядом, необхідною допомогою, в тому числі, медичною та побутовою. ОСОБА_3 умови договору довічного утримання не виконує, не враховує її потреби, не піклується про стан її здоров'я, не відвідує в лікарні, за останній рік жодного разу до неї не прибула. Так як в добровільному порядку відповідач розірвати договір відмовляється, вважає, що наявні правові підстави для його розірвання за рішенням суду та повернення сторін у первісний стан.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору і зняття з реєстрації визнано неподаною та повернуто.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права. Суд помилково вважав, що вона не усунула недоліки позовної заяви, так як уточнена позовна заява була подана в межах встановленого судом в ухвалі про залишення позову без руху строку. На виконання вимог суду вона уточнила обґрунтування своїх вимог, а тому висновок суду про визнання позову неподаним і його повернення є помилковим.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України № 2147 - VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_4 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про визнання позовної заяви неподаною і її повернення, суд першої інстанції керувався положеннями статей 175, 177, 185 ЦПК України, зазначаючи, що ОСОБА_2 в повній мірі вимог ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року про залишення її позову без руху не виконала, недоліки позову шляхом уточнення змісту заявлених вимог не усунула, що є підставою для визнання позовної заяви неподаною і повернення.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

За правилом ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява подається в письмовій формі. Даною статтею також встановлено ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява.

Відповідно до вимог статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 лютого 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3, в якому просила: розірвати договір довічного утримання (догляду) від 30 грудня 2013 року, укладений між нею та ОСОБА_3, та повернути сторони договору в первісний стан; зняти відповідача ОСОБА_3 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху в зв'язку з її невідповідністю вимогам ст. 175 ЦПК України щодо змісту і форми, суд вказав, що: в позовній заяві відсутнє зазначення про вжиття заходів досудового врегулювання спору; необхідно конкретизувати зміст позовних вимог, зокрема спосіб (способи) захисту прав або інтересів; відсутнє підтвердження позивача про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. В зв'язку з цим, на позивача покладено обов'язок усунути зазначені недоліки протягом десяти днів з моменту отримання копії ухвали та надати суду виправлену редакцію позовної заяви, відповідно до кількості учасників процесу.

02 березня 2018 року представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_4 отримав на руки копію ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року.

12 березня 2018 року, на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року, до суду було подано уточнену позовну заяву, в якій зазначено, що ОСОБА_2 не подавала до суду іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Також зазначено, що в досудовому порядку добровільно врегулювати спір між сторонами немає змоги.

Зміст позовних вимог ОСОБА_2 в уточненій позовній заяві не змінено.

Статтею 20 ЦК України встановлено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

За змістом ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (стаття 5 ЦПК України)

Стаття 175 ЦПК України вимагає, щоб в позовній заяві було зазначено зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 формально складена з урахуванням положень ст. 175 ЦПК України, оскільки містить всі, визначені даною статтею, обов'язкові реквізити. В позовній заяві прямо і докладно зазначено, який саме договір та з яких підстав просить розірвати позивач; які наслідки розірвання договору просить застосувати. Заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги викладені в чіткій, ясній і зрозумілій формі.

Такі способи захисту порушеного права, як розірвання договору довічного утримання і повернення сторін у попередній стан (повернення переданого за договором майна) прямо передбачені законом (ст.ст. 755, 756 ЦК України).

Суд першої інстанції зміст поданого позову належним чином не дослідив, не звернув увагу на те, що процесуальне законодавство не встановлює конкретних вимог до способу формулювання позовних вимог, в зв'язку з чим дійшов передчасного висновку про те, що позовна заява ОСОБА_2 не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, визнав її неподаною та повернув позивачу.

Згідно зі ст. 379 ЦПК України, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За наведених обставин, враховуючи, що висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачу з підстав не усунення недоліків позову є передчасним, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 є обґрунтованими, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року, за правилами ст. 379 ЦПК України, підлягає скасуванню з одночасною передачею цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору і зняття з реєстрації до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року про визнання позовної заяви неподаною і повернення скасувати та направити справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору і зняття з реєстраціїдо Шевченківського районного суду м. Києва для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2018 року.

Головуючий: Судді: