ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2191/18 Справа № 201/2430/18 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С.С. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2018 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів задоволено в повному обсязі.

Зменшено розмір аліментів, які були стягнуті з ОСОБА_2, на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2013 року на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини всіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зменшено розмір аліментів, які були стягнуті з ОСОБА_2 на підставі судового наказу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2017 року на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частини від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/6 частини заробітку, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, додаткові витрати у розмірі 400 (чотириста) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2018 року у цивільній справі №201/2430/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини і ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частини від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 додаткові витрати у розмірі 800 ривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2018 року просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2018 року по цивільній справі № 201/2430/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відхилити у повному обсязі. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2018 року по цивільній справі № 201/2430/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини залишити без змін.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі Закон № 2147-VIII), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

Вказана цивільна справа передана до Дніпровського апеляційного суду та 18.10.2018 року було проведено автоматизований розподіл даної справи між суддями, яка передана в провадження судді Дніпровського апеляційного суду Лаченковій О.В., у складі колегії суддів Варенко О.П., Свистунової О.В.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2013 року № 203/4594/13-ц вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) аліменти на утримання дитини дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 15 липня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі місячного платежу. На виконання вказаного рішення Кіровським районним судом м. Дніпропетровська виданий виконавчий лист № 203/4594/13ц від 15.08.2013 року.

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська судовим наказом від 18.12.2017 року вирішив стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини заробітку боржника, але не менше пятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця від дня подання даної заяви до настання повноліття (а.с. 9).

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого, виданої КЗ «Спец центр медико соціальної реабілітації дітей» Дніпропетровської обласної ради, ОСОБА_5 Данііл, ІНФОРМАЦІЯ_2, має діагноз «Синдром мінімальної мозкової дисфункції, розлад експресивного мовлення у виді загальної недорозвинутої мови ІІ рівня, вальгусна деформація стоп», відповідно до чого призначено спостереження у невролога, проведення занять з логопедом, психологом, спостереження у ортопеда, постійне носіння ортопедичного взуття, курс масажу. Копія вказаної виписки надана позивачем за зустрічним позовом до матеріалів справи (а.с.50-53).

Згідно із ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).

Згідно із ст.192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що необхідно зменшити розмір стягнутих аліментів які були стягнуті з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини всіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та необхідно зменшити розмір стягнутих аліментів які були стягнуті з ОСОБА_2 на користь користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ? частини всіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи вимоги ст.182 СК України ,оскільки заробітна плата позивача є єдиним доходом,з нього стягнуто аліменти на двох неповнолітніх дітей і додаткові витрати на одну дитину.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Статтею 185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою,каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесені разово, періодично або постійно.

За змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що необхідно стягнути з батька дитини ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття, оскільки захворювання у ОСОБА_5 має довготривалий характер та дитина потребує постійної реабілітації та лікування.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта про те, що суд першої інстанції із незрозумілих підстав в своєму рішенні не навів жодних обґрунтувань та конкретних норм матеріального права на підставі яких він визнав розмірі в розмірі 400 грн., а не 800 грн. на додаткові витрати на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, колегія суддів вважає необгрунтованими , оскільки батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Окрім того, ОСОБА_1 не надала доказів додаткових витрат, а саме лікарський висновок щодо яких ліків саме і в якої кількості повинна приймати дитина, обгрунтовуючи їх необхідність лише випискою із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_5.

Окрім того, з листа КЗ Спеціалізований центр медико-соціальної реабілітації дітей Дніпропетровської обласної ради № 257 від 04.10.2018 року вбачається, що всі процедури, які надавалися ОСОБА_5 в період лікування в КЗ Спеціалізований центр медико-соціальної реабілітації дітей Дніпропетровської обласної ради в 2018 році були безкоштовними. (а.с. 87-88)

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд першої інстанції не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_6