_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/6435/18
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

07.11.2018

Суддя Київського районного суду м. Одеси Бескровний Я.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації м. Одеси про розірвання шлюбу, розподіл майна, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації м. Одеси про розірвання шлюбу, розподіл майна, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття провадження у справі, розглянувши матеріали позовної заяви, суддя дійшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 134 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 184 ЦПК України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви, яка повинна відповідати вимогам ст.ст. 175,177 ЦПК України.

Згідно п. 5 п. 7 ч. 3 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

В порушення п. 5 п. 7 ч. 3 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України, зміст позову не містить виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та не зазначено доказів того, у чому конкретно полягає однорідність позовних вимог про розірвання шлюбу, про розподіл майна, про визначення місця проживання дитини та про стягнення аліментів, які не взаємопов'язані між собою, регулюються різними нормами права. Крім того, строки розгляду вказаних позовних вимог, є різними.

Спільний розгляд, різних не взаємопов'язаних між собою позовних вимог, може ускладнити вирішення справи.

Крім того, звертаю увагу, на те, що спори про розірвання шлюбу та стягнення аліментів згідно ч. 1, ч. 2 ст. 28 ЦПК України також можуть пред'являтися в суд за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Спори про визначення місця проживання дитини згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування фізичної особи (відповідача), якщо інше не передбачено законом.

З метою з'ясування зареєстрованого місця проживання (перебування) позивача та відповідача судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України були направлені запити до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Одеській області, щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2.

Згідно відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Одеській області, вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованою/знятою з реєстрації по Одесі та Одеській області не значиться, а ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 що територіально не відноситься до Київського районного суду м. Одеси.

Позивач у позовній заяві не вказує та не обґрунтовує підстави звернення з позовними вимогами про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів до Київського районного суду м. Одеси.

Крім того, згідно статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ч.1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24. 09. 2008 року №866, передбачено, що для розв'язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

В порушення вимог статей 175 і 177 ЦПК України, позивачем зокрема не зазначено чи зверталась позивач до відповідного органу з питанням визначення місця проживання дитини та чи розглядалось таке питання відповідним органом із винесенням письмового висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з одним із батьків.

Також, згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Позивачем разом із позовною заявою подано клопотання про відстрочення сплати судового збору, в обґрунтування якого вказала, що вона надає послуги майстра манікюру та отримує платню, якої вистачає на життя, інших доходів вона не має, у зв'язку з чим, просить відстрочити сплату судового збору до розгляду справи та набрання рішення законної сили.

Вивчивши вказане клопотання позивача, суд вважає, що воно є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» та ЦПК України єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі (п. 29 Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 №10).

Позивач просить відстрочити сплату судового збору, при цьому не довів неможливості, які б підтверджували про його скрутний матеріальний стан та неможливість сплатити судового збору. Та обставина, на яку позивач посилається, не є достатньою підставою для відстрочення слати судового збору.

Враховуючи викладене, суддя дійшов висновку про відсутність встановлених законом підстав для відстрочення сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI (зі змінами).

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» у 2018 році установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2018 у розмірі 1762,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 704,80 грн. та за подання заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем встановлюється у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (740,80 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (8810 грн.).

Як вбачається зі змісту поданої позовної заяви, вона містить дві вимоги немайнового характеру, а саме: про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання малолітньої дитини та одну вимогу майнового характеру про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, проте останнім не надано суду документу про сплату судового збору за заявлені позовні вимоги відповіднодо вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Варто зазначити, що відповідно до п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Згідно п. 2, п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна. У позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

При цьому вартість майна це грошова сума, за яку це майно може бути придбане у даній місцевості. Тягар доказування вартості майна несе позивач. В якості доказу вартості майна суду можуть бути подані звіт про оцінку саме ринкової вартості майна.

Позивачем у позовній заяві визначено ціну позову у розмірі 528600,00 грн., однак, визначена позивачем у позовній заяві ціна позову не відповідає дійсної вартості спірного майна, оскільки позивачем не надано суду документів щодо оцінки спірного нерухомого та рухомого майна на момент пред'явлення позову до суду, що водночас позбавляє суд можливості вірно вирахувати розмір судового збору, який повинен бути сплачений виходячи із ціни даного позову, отже, позивачу необхідно надати суду належно оформленої позовної заяви із зазначенням ціни позовута у разі належного підтвердження ціни позову (довідка БТІ, експертне дослідження, тощо)позивачу необхідно сплатити судовий збір за подання заяви майнового характеру, відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та за дві заявлені вимоги немайнового характеру у розмірі 1409,60 грн., за реквізитами : отримувач: УК у м. Одесі (Київський р-н), код отримувача 38016923, Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, рахунок № 5005, Код класифікації доходів бюджету 22030101.

Крім того, згідно із ч. 5 ст. 95 ЦПК України, учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

В порушення зазначених норм, позивачем не зазначено про наявність у нього або іншої особи оригіналів поданих ним усіх письмових доказів, а також не підтверджено відповідність копій письмових доказів (в порядку, встановленому чинним законодавством), оригінали яких знаходяться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, вважаю за необхідне залишити позовну заяву без руху та запропонувати позивачу усунути вказані вище недоліки.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації м. Одеси про розірвання шлюбу, розподіл майна, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів - залишити без руху.

Надати позивачеві строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків позовної заяви- десять днів з дня отримання даної ухвали суду.

Роз'яснити, що у разі невиконання ухвали суду у зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Копію ухвали направити позивачу для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Бескровний Я. В.