Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 127/2-1450/11

провадження № 61-36307св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя - доповідач), Крата В.І., Курило В.П.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_3,

заінтересовані особи: Центральний відділ державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 31 січня 2017 року у складі колегії суддів: Іващука В. А., Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на рішення та дії державного виконавця та просила скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 19 жовтня 2016 року ВП № 52667031, винесену головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі - Центральний ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області) Янечик А. А.

Скарга мотивована тим, що виконавчий лист, за яким було відкрито виконавче провадження, не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», зазначення заявника у виконавчому листі боржником не відповідає змісту судового рішення, на підставі якого виданий виконавчий лист, яким не було зобов'язано ОСОБА_3 вчинити будь-які дії чи передати майно ОСОБА_4 Резолютивна частина рішення, за яким виданий виконавчий лист, не передбачає заходи його примусового виконання. Вказує і на пропуск ОСОБА_4 строку для пред'явлення вказаного виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що головний державний виконавець Центрального ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Янечик А. А. при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 19 жовтня 2016 року діяла правомірно та у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», нею не було порушено права, свободи та інтереси ОСОБА_3

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 31 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2016 року скасовано, визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Центрального ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Янечик А. А. про відкриття виконавчого провадження від 19 жовтня 2016 року ВП № 52667031.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та задовольняючи скаргу ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції виходив з того, що виданий виконавчий лист не відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не містить заходів примусового виконання рішення.

У лютому 2017 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення апеляційної інстанції, неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати та залишити без змін ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2016 року.

В обґрунтування скарги зазначає, що рішення про визнання права власності в ідеальних частках на спадкове майно підлягає виконанню в примусовому порядку. Вважає, що скарга на постанову про відкриття виконавчого провадження подана ОСОБА_3 умисно з метою невиконання рішення суду про визнання за ОСОБА_4 права власності на спадкове майно.

Від ОСОБА_3 надійшло заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4, у якому вона просить залишити без змін оскаржуване судове рішення.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 127/2-1450/11 передано до касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Суди встановили, що 19 квітня 2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області було видано виконавчий лист №2-1450/11 на виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від 27 листопада 2013 року про визнання за ОСОБА_4 права власності в ідеальних частках на: -1/9 частину квартири АДРЕСА_1; -1/6 від суми вкладів на рахунках №№НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 у Вінницькій філії відділення Ощадбанку України № 8672/074; -1/6 вкладу в сумі 10 000 грн з нарахованими відсотками та компенсацією, що зберігаються у відділенні «Пироговське» Вінницької філії ПАТ КБ «ПриватБанк» від 26 лютого 2008 року згідно договору SAMDN 2704 на депозитному рахунку № НОМЕР_5 у Вінницькій філії ПАТ КБ «ПриватБанк» від 11 червня 2009 року на пенсійному картковому рахунку № НОМЕР_6; -1/6 частину автомобіля марки «DAEWOO LANOS», державний номер НОМЕР_1. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

19 квітня 2016 року на підставі вищевказаного рішення Вінницьким міським судом Вінницької області було видано виконавчий лист №2-1450/11.

19 жовтня 2016 року головним державним виконавцем Центрального ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Янечик А. А. було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1450/11.

Відповідно до статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження) встановлені вимоги до виконавчого документа. Так, у ньому зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред'явлення рішення до виконання.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження), виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження) визначено підстави повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення.

Згідно з частиною п'ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 5 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 515/5, у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_3 на рішення та дії державного виконавця та скасовуючи постанову про відкриття виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що виданий виконавчий лист на виконання судового рішення про визнання права власності на спадкове майно не містить заходів примусового виконання рішення, тому державний виконавець мав повернути стягувачу без виконання вказаний виконавчий лист.

Разом з тим, державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження було вірно встановлено відповідність поданого ОСОБА_4 виконавчого листа вимогам статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» та відсутність передбачених законом підстав для повернення виконавчого документа.

А відтак, головний державний виконавець Центрального ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Янечик А. А. при винесенні оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження діяла правомірно, в межах повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та не порушила права, свободи та інтереси заявника ОСОБА_3

Ураховуючи те, що під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, ухвала суду є законною і обґрунтованою.

Оскільки апеляційним судом скасовано ухвалу, яка відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 413, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 31 січня 2017 року скасувати.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.І. Крат В. П. Курило