Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 331/7639/17 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/778/1850/18 ОСОБА_1
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Онищенко Е.А.

ОСОБА_2

При секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: Олександрівський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя, про зняття з арешту з майна,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений ОСОБА_3, третя особа: Олександрівський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя, про зняття з арешту з майна, посилаючись на те, що на виконанні в Олександрівському відділі державної виконавчої служби м. Запоріжжя знаходився виконавчий лист № 2-2207 від 31.05.2006 року, виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 250,00 грн. щомісячно.

15.06.2006 року за вищевказаним виконавчим документом Жовтневим ВДВС ЗМУЮ було відкрито виконавче провадження ВП №2909324, а 04.09.2009 року винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

08.07.2010 року від стягувача ОСОБА_8 до Жовтневого ВДВС ЗМУЮ надійшла заява про відмову від аліментів, належних до сплати ОСОБА_4 та винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

В січні 2014 року, на підставі п.9.9 Порядку роботи з документами в органах виконавчої служби, матеріали даного виконавчого провадження було знищено.

03.10.2017 року на його заяву про зняття арешту з належного йому майна та заборони на його відчуження, Олександрівський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя, надав відповідь за вих. №10554, якою було повідомлено та розяснено, що в даному випадку, на підставі п.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» Олександрівський ВДВС м. Запоріжжя, зняти арешт з майна не має права.

Тому, на підставі п.5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», Олександрівський ВДВС м. Запоріжжя запропонував йому звернутись до суду з метою зняття арешту з належного йому майна.

Посилаючись на зазначені обставини, на ч.1 ст.317, ст.321 ЦК України, ст.59 Закону України « Про виконавче провадження», просив суд зняти арешт зі всього майна, що належить ОСОБА_4, накладений постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_9 про арешт майна боржника від 04.09.2009 року в межах виконавчого провадження ВП № 2909324 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-2207 від 31.05.2006 року, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання доньки, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 250, 00 грн. щомісячно.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2018 року позов задоволено.

Знято арешт зі всього майна, що належить ОСОБА_4 накладений постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_10 про арешт майна боржника від 4.09.2009 року в межах виконавчого провадження ВП № 2909324 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-2207 від 31.05.2006 року, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання доньки, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 250, 00 грн. щомісячно.

Зобовязано управління Державної казначейської служби України у Олександрівському районі міста Запоріжжя Запорізької області повернути ОСОБА_4 50 відсотків сплаченого за квитанцією № 0,0,886267098.1 від 06 листопада 2017 року судового збору, а саме: в розмірі 320 (триста двадцять) гривень 00 копійок.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 на її користь понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1600,00 грн. відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить змінити частково рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_4 про стягнення з неї судового збору, а також в частині відмови у задоволенні її заяви про стягнення з ОСОБА_4 понесених витрат на професійну правничу допомогу та постановити нове рішення, яким задовольнити її заяву про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу, та відмовити в стягненні з неї судових витрат в розмірі 320,00 грн.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанії встановлено, що на виконанні в Олександрівському відділі державної виконавчої служби міста Запоріжжя знаходився виконавчий лист № 2-2207 від 31.05.2006 року, виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_4 (нині ОСОБА_3) ОСОБА_11 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_7 04.02. ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 250,00 грн. щомісячно.

15.06.2006 року за вищевказаним виконавчим документом Жовтневим ВДВС ЗМУЮ було відкрито виконавче провадження ВП №2909324, а 04.09.2009 року винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

08.07.2010 року від стягувача, ОСОБА_8 до Жовтневого ВДВС ЗМУЮ надійшла заява про відмову від аліментів, належних до сплати ОСОБА_4 та винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

В січні 2014 року, на підставі п.9.9 Порядку роботи з документами в органах виконавчої служби, матеріали даного виконавчого провадження було знищено.

03.10.2017 року на заяву ОСОБА_4 про зняття арешту з належного йому майна та заборони на його відчуження, Олександрівський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя, надав відповідь за вих. №10554, якою було повідомлено та розяснено, що в даному випадку, на підставі п.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» Олександрівський ВДВС м. Запоріжжя, зняти арешт з майна не має права.

Згідно інформації Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області від № 10554 від 03.10.2017 року, на примусовому виконанні в Олександрівському ВДВС м. Запоріжжя перебувало виконавче провадження № 2909324 з примусового виконання виконавчого листа №2-2207 від 31.05.2006 року, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання доньки ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 250, 00 грн. щомісячно.

Виконавче провадження було відкрито 15.06.2006 року, а 08.07.2010 року винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

В січні 2014 року, на підставі п.9.9 Порядку роботи з документами в органах виконавчої служби, матеріали даного виконавчого провадження було знищено.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що підстав для наявності заборони відчуження (арешту) нерухомого майна позивача суд не знаходить і вважає, що наявність такого арешту перешкоджає йому у вільному розпорядженні своїм майном.

Колегія погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції в цій частині, крім того в цій частині рішення суду не оскаржується.

Враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, дійшов до правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 50 відсотків сплаченого при зверненні до суду з позовом судового збору 320,00 грн., а також зобовязання управління Державної казначейської служби України у Олександрівському районі міста Запоріжжя Запорізької області повернути ОСОБА_4 з державного бюджету 50 відсотків судового збору 320,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3 про стягнення з позивача на її користь витрат понесених на професійну правничу допомогу в розмірі 1600 грн., суд першої інстанції обґрунтовано врахував її заяву про погодження позову в частині зняття арешту. Посилання ОСОБА_3 на обставини, за яких вона вимушена була забрати виконавчий документ і подальше окреме проживання не є підставою для застосування ч. 9 ст. 141 ЦПК України, щодо покладення судових витрат на сторону, яка зловживає процесуальними правами.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2018 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 23 квітня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: