ПОСТАНОВА

Іменем України

05 грудня 2018 року м. Кропивницький

справа № 405/7884/15-ц

провадження № 22-ц/4809/324/18

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О.Л. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л.М., Єгорової С.М.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» від імені якого діє представник за довіреністю Фацул М.В., на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда (суддя Іванова Л.А.) від 8 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

У листопаді 2015 року АТ «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення солідарно заборгованості за договором споживчого кредиту № 0 від 3 вересня 2008 року та договором поруки № 226991 від 03 вересня 2008 року в розмірі 32276,94 дол. США, яка складається із заборгованості за кредитом та процентами, а також 15584,96 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

Позов мотивовано порушенням відповідачами зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість у зазначеній вище сумі.

Короткий зміст рішення суду

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 8 травня 2018 року задоволено клопотання відповідача ОСОБА_4 та зупинено провадження у даній цивільній справі № 405/7884/15-ц до набрання законної сили рішенням, прийнятим за результатами розгляду цивільної справи № 405/7597/17, провадження № 2/405/1603/17 за позовом ОСОБА_4 до АТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

Ухвала мотивована неможливістю вирішити позов АТ «Укрсиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором до прийняття рішення у іншій цивільній справі, в якій відповідачем оспорюється правомірність вказаного кредитного договору.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги посилається на те, що судом неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права, а саме п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України та ст. 204 ЦК України. Суд не врахував презумпцію правомірності правочину. Вважає, що суд не проаналізував предмети спорів у справах і не вказав обставини, які б давали підстави для висновку, що визнання несправедливими і недійсними умов кредитного договору виключає можливість за наявних у цій справі доказів встановити обставини, на яких ґрунтуються вимоги банку та можливість застосування відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Крім цього, позивач посилається на те, що зупинивши провадження суд порушив право позивача на розумні строки розгляду справи.

Ставлення інших учасників справи до апеляційної скарги

Відповідачі не скористалися своїм правом на відзив на апеляційну скаргу.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Предметом позовних вимог АТ «УкрСиббанк» до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 у цій справі є стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 3 вересня 2008 року та договору поруки № 226991 від 03 вересня 2008 року.

Відповідач ОСОБА_4 оспорила в суді у іншому провадженні укладений між нею і АТ «УкрСиббанк» кредитний договір № 0 від 3 вересня 2008 року в цілому (т. 1 а.с. 217-220).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 грудня 2017 року за вказаним позовом відкрито провадження (справа № 405/7597/17, провадження №2/405/1603/17) (т. 1 а.с. 236).

Представник відповідача ОСОБА_4 подала до суду клопотання про зупинення провадження у справі № 405/7884/15-ц на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України до набрання законної сили рішенням у справі № 405/7597/17 (т. 1 а.с. 215-220). Вказане клопотання підтримано представником співвідповідача (т. 1 а.с. 235).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала, передбачена в переліку, що визначений в ч. 2 ст. 369 ЦПК України, а саме пунктом 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) та без проведення судового засідання і його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Крім того, згідно ч.ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупиняючи провадження у цій справі суд першої інстанції керувався тим, що до вирішення цивільної справи № 405/7597/17 в якій оспорюється кредитний договір, об'єктивно неможливо розглянути цивільну справу № 405/7884/15-ц, позовні вимоги в якій обумовлені невиконанням грошового зобов'язання за оспорюваним кредитним договором.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема, з з договорів та інших правочинів.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ч. 3 ст. 215 ЦК України встановлено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

При цьому суд належним чином врахував роз'яснення в п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», за змістом якого така підстава для зупинення провадження у справі як неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

В даному випадку колегія суддів погоджується з тим, що суд позбавлений можливості вирішити спір про стягнення заборгованості за кредитним договором до вирішення питання про недійсність/дійсність цього правочину, що є предметом розгляду в іншій справі і результати розгляду, якої матимуть преюдиційне значення для вирішення спору у справі № 405/7884/15-ц.

Відтак твердження апелянта про невмотивованість ухвали суду та неправильне застосування процесуального закону є безпідставними та спростовуються наведеними вище обставинами.

Хибними є також міркування апелянта про можливість врахування презумпції правомірності правочину під час вирішення спору про стягнення кредитної заборгованості, оскільки в такому випадку буде порушено принципи повноти, всебічності й об'єктивності з'ясування обставин справи. Правомірність кредитного договору оспорюється в іншому провадженні, і від вирішення цього спору залежать результати вирішення справи про кредитну заборгованість.

Крім того, колегія суддів не погоджується з твердженнями апелянта, що судом порушено право позивача на розгляд справи у розумний строк, оскільки за встановлених судом обставин зупинення провадження є обов'язком суду, обумовленим виконанням завдань цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України.

Щодо суті апеляційної скарги

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, ухвала суду першої інстанції прийнята з додержанням вимог закону, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги АТ «УкрСиббанк» від імені якого діє представник за довіреністю Фацул М.В. без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 8 травня 2018 року, без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: Л.М. Дьомич

С. М. Єгорова