Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/1134/17 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 27 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №278/1134/17 за позовом Житомирського державного університету імені Івана Франка до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за державним кредитом для здобуття вищої освіти,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області, яке ухвалено 05 січня 2018 року суддею Зубчук І.В. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року Житомирський державний університет імені Івана Франка (далі - Університет) звернувся до суду із позовом, у якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_2 умов угоди №6 від 01 вересня 2003 року про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти, просив стягнути з останньої заборгованість станом на 01 травня 2017 року в сумі 13200,61 грн., яка складається з: суми основного боргу - 5279,94 грн., процентів за користування кредитом - 2376 грн., пені за подвійною обліковою ставкою НБУ - 5544,67 грн.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 05 січня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Університету заборгованість за угодою №6 від 01 вересня 2003 року в розмірі 13200,61 грн., з яких: 5279,94 грн. - сума основного боргу, 2376 грн. -відсотки, 5544,67 грн. - пеня. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить вищевказане судове рішення скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом при вирішенні спору не враховані вимоги Постанови Кабінету Міністрів України № 916 від 23 червня 2003 року «Про затвердження Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти».

У судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, представник Університету не визнав, посилаючись на її безпідставність.

Заслухавши учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України від 17.01.2002 №2984-III «Про вищу освіту»,Законом України від 05.02.1993 №2998-XII «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні».

Відповідно до ст. 3 Закону України від 17.01.2002 №2984-III «Про вищу освіту», який діяв на час виникнення правовідносин між сторонами, реалізація державної політики у галузі вищої освіти забезпечується, зокрема, шляхом надання цільових, пільгових державних кредитів особам для здобуття вищої освіти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 3 ст. 11 Закону України від 05.02.1993 №2998-XII «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні» молоді громадяни можуть одержувати за рахунок коштів державного чи місцевих бюджетів пільгові довгострокові кредити для здобуття освіти у вищих навчальних закладах за різними формами навчання, незалежно від форм власності, що діють на території України. Зазначені кошти передбачаються у відповідних бюджетах окремим рядком. Порядок надання зазначених кредитів визначає Кабінет Міністрів України.

Такий Порядок надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2003 №916 (далі - Порядок).

Відповідно до ст. 610 ЦК України невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є порушенням зобов'язання.

Правові наслідки порушення зобов'язання передбачені ст. 611 ЦК України, згідно якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно п. 22 Порядку сума кредиту повертається із сплатою 3 відсотків річних протягом 15 років, починаючи з дванадцятого місяця після закінчення навчання у вищому навчальному закладі, до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та інших місцевих бюджетів з виплатою щороку однієї п'ятнадцятої частини загальної суми одержаного кредиту та відсотків за користування ним.

Одержувач кредиту на навчання за рахунок Державного бюджету України повертає кредит та відсотки за користування ним через вищий навчальний заклад на рахунки Міністерства освіти і науки, інших центральних органів виконавчої влади, у підпорядкуванні яких перебуває вищий навчальний заклад, з подальшим зарахуванням коштів до Державного бюджету України.

Судом встановлено, що 01.09.2003 між Університетом та ОСОБА_2 укладено угоду № 6, згідно якої навчальний заклад надав відповідачу цільовий пільговий державний кредит для здобуття у вказаному закладі вищої освіти за рахунок коштів державного бюджету за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр та напрямом підготовки (спеціальністю) англійська і німецька мови та література за денною формою навчання у розмірі 8800,00 грн. на весь термін навчання (а.с. 6).

Згідно п.п. 3.3, 3.4 угоди одержувач кредиту зобов'язаний повернути протягом 15 років всю суму наданого навчальним закладом кредиту та три відсотки річних за користування кредитом після закінчення навчання, починаючи з дванадцятого місяця, а у разі відрахування одержувача кредиту із навчального закладу починаючи з третього місяця після відрахування. За наявності обставин, що є підставою для звільнення одержувача кредиту від повернення кредиту, надавати щорічно навчальному закладу після закінчення навчання відповідний підтвердний документ про такі обставини.

Відповідно до п. 6.1 угоди одержувач кредиту повертає використаний ним на навчання кредит у сумі 8800грн. та відсотки за користування ним у сумі 264грн. готівкою або в безготівковому порядку на банківський рахунок р/НОМЕР_1 УДК у Житомирській області МФО 811039 до 31 грудня кожного року 1/15 частину від загальної суми одержаного кредиту та відсотки за користування ним, починаючи з 01 червня 2008 року до 30 травня 2023 року.

Пунктом 6.4. угоди передбачено, що кредит та відсотки за користування ним не повертаються у разі: відпрацювання одержувачем кредиту не менше 5 років після закінчення навчального закладу в державному або в комунальному закладі чи установі в сільській місцевості.

У випадку ухилення одержувача кредиту від повернення кредиту чи відсотків за користування ним одержувач кредиту сплачує навчальному закладу пеню у розмірі подвійної кредитної ставки Національного банку України від неповернутої в строк суми (п. 7.2 угоди).

Освітню послугу за вказаною угодою позивачем надано відповідачці в повному обсязі. Доказів відпрацювання не менше 5 років після закінчення навчального закладу в державному або в комунальному закладі чи установі в сільській місцевості ОСОБА_2 суду не надано. Умови щодо погашення кредиту та процентів за користування ним у період з 01.06.2008 по 01.05.2017 остання не виконувала, що не заперечувала в судовому засіданні.

Згідно розрахунку Університету заборгованість за період з 01.06.2008 по 01.05.2017 становить 13200,61 грн., з яких: 5279,94 грн. - сума основного боргу, 2376 грн. - відсотки, 5544,67 грн. - пеня.

Клопотання про застосування строку позовної давності відповідач не заявляла.

Враховуючи вищевказані норми матеріального права та встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_2 зобов'язання за угодою щодо повернення частини кредиту за період з 01.06.2008 по 01.05.2017 не виконала, а тому з неї підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту, відсоткам та пені.

Разом з тим, стягуючи відсотки за користування кредитом, суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що у відповідності до п. 22-1 Порядку, який розповсюджується на спірні правовідносини, у разі народження дитини під час повернення кредиту одержувач кредиту звільняється від сплати відсотків за користування кредитом з дати народження першої дитини.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач 11.02.2011 народила дитину - ОСОБА_3 (а.с. 22), а тому з цього часу звільняється від сплати відсотків.

У зв'язку із цим рішення суду першої інстанції щодо розміру відсотків підлягає зміні, шляхом зменшення їх суми з 2376 грн. до 821,86 грн. із наступного розрахунку: 264 грн. за період з 01.06.2008 до 31.12.2008, 264 грн. за період з 01.01.2009 по 31.12.2009, 264 грн. за період з 01.01.2010 по 31.12.2010 та 29,86 грн. за період з 01.01.2011 по 11.02.2011 ((264:12=22 грн. за один місяць, 22:28 днів=0,785 грн. (за день), 0,785х10=7,85 грн. (за 10 днів лютого 2011), 22+7,86=29,86 грн. (за січень і десять днів лютого 2011 до народження дитини)).

Посилання представника позивача на те, що ОСОБА_2 не повідомила Університет про народження дитини не впливає на наявність законодавчо визначених підстав для звільнення останньої від сплати відсотків за користування кредитом після народження дитини.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, розмір пені в сумі 5544,67 грн. перевищує розмір неповернутого тіла кредиту (5279,94 грн.). Враховуючи зазначену обставину, а також матеріальний стан відповідачки, яка є одинокою матір'ю, про що надала докази суду першої інстанції (а.с. 23), суд апеляційної інстанції вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір пені до 500 грн., змінивши у цій частині рішення суду першої інстанції.

Оскільки суд апеляційної інстанції змінює рішення суду першої інстанції, зміні підлягає також розмір стягнутого з ОСОБА_2 на користь Університету судового збору. Крім цього, суд апеляційної інстанції вирішує питання щодо розподілу судових витрат, понесених ОСОБА_2 у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Тому, враховуючи, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір за подання до суду позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 660,18 грн., а з Університету на користь відповідачки - сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених її вимог, що становить 528,60 грн., суд апеляційної інстанції у відповідності до ч. 10 ст. 141 ЦПК України стягує з ОСОБА_2 на користь Університету різницю суми судових витрат у розмірі 131,58 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 05 січня 2018 року в частині стягнутих з ОСОБА_2 розміру процентів, пені та судового збору змінити, зменшивши розмір процентів з 2376 грн. до 821,86 грн., пені - з 5544,67 грн. до 500 грн., судового збору з 1600 грн. до 131,58 грн.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді:

Повний текст постанови складений 23 квітня 2018 року.