Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.04.2018 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Хитрука В.М.

при секретарі Мазур К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3, Войнашівська сільська рада Барського району Вінницької області, про усунення перешкод в користуванні власністю

В С Т А Н О В И В:

Свої вимоги до суду позивач мотивувала тим, що вона та її син ОСОБА_3 є власниками частина квартири № 2, по вулиці Лісовій, 4, в селі Заможне, Барського району Вінницької області. Відповідач ОСОБА_4 є власником квартири № 2а, по вулиці Лісовій, в с. Заможне, Барського району Вінницької області. Відповідач без погодження з позивачем обладнав окремий вхід до своєї квартири біля її вікон, закрив частково віддушину до підвалу, добудував добудову, під якою облаштував гараж. Своїми діями відповідач порушив права позивача як власника квартири. Добровільно вирішити питання з відповідачем неможливо. Тому, представник позивача ОСОБА_5 в позові просив суд усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою, зобовязавши ОСОБА_2 знести площадку біля свого входу, металеві стовпи для винограду, пересадити виноград з під її вікон та надати її вільний диспут до вікон квартири.

В судовому засіданні представники позивача адвокат ОСОБА_6 та ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали повністю із викладених у позовній заяві підстав.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення, пояснивши, що жодних перешкод позивачу відповідач не чинить. ОСОБА_1 жодного разу до нього не підходила та будь-яких вимог не ставила. ОСОБА_2 виноград не садив та стовпи не ставив. Це зробив син позивача ОСОБА_3 Віддушину не закривав. На переобладнання площадки позивач дала дозвіл. Акт комісія сільської ради складала без його участі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3, у судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність, поклався на думку суду.

Представник Войнашівської сільської ради Барського району Вінницької області ОСОБА_8 у судовому засіданні позов ОСОБА_1 підтримав частково. Суду пояснив, що ОСОБА_1 зверталася до сільської ради з приводу усунення перешкод відповідачем єдиний раз. Він в складі комісії виходив на місце проживання позивача. Побудована відповідачем площадка не шкодить позивачу та не створює перешкоди в користуванні квартирою. Виноград садив син позивача ОСОБА_3

Допитаний у судовому засіданні як свідок представник позивача ОСОБА_5 пояснив, що він бачив як позивачу чинять перешкоди в користуванні квартирою: козирок, на стіні рельса, площадка, стовп та виноград. Позивач ОСОБА_1 не зверталася до відповідача з проханням усунути перешкоди, оскільки вони перебувають в неприязних стосунках з 1994 року.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та представника відповідача, третіх осіб, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов не доведений та не обґрунтований i в його слід відмовити повністю. До такого висновку суд дійшов з наступного.

На підставі рішення виконкому Войнашівської сільської ради Барського району Вінницької області № 8 від 07 лютого 1994 року ОСОБА_1 було видано ордер на право зайняття 3-кімнатної квартири, загальною площею 40,5 кв.м, в с. Заможне Барського району. На час видачі ордера сім'я позивача складалась з 4 осіб: позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 та їх діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_9. Шлюб між сторонами було розірвано в 1992 році. Після розірвання шлюбу сторони добровільно встановили порядок користування квартирою № 2 по вулиці Лісовій, 4 в с. Заможне Барського району.

07 квітня 1997 року Барським хлібоприймальним підприємством було видано свідоцтво про право власності на житло, яке зареєстровано у Барському районному бюро технічної інвентаризації 03 жовтня 1997 року. У власність ОСОБА_1 та її сину ОСОБА_3 було передано у приватну власність частину квартири АДРЕСА_1, що складається з 2 кімнат загальною житловою площею 23,1 кв.м. зокрема: 11,3 кв.м та 11,8 кв.м, кухні площею 8,7 кв.м, коридору площею 2,8 кв.м, передпокою площею 10,0 кв.м, вбиральні площею 3,0 кв.м, вбудованої шафи площею 1,8 кв.м, кладової площею 2,3 кв.м, частини хліва «В», частини туалету «Г».

В 2017 році ОСОБА_1 звернулася до Войнашівської сільської ради Барського району з скаргою про будівництво ОСОБА_2 окремого входу в його частину квартири, що створило позивач перешкоди в користуванні власністю.

На підставі звернення ОСОБА_1 землевпорядник Войнашівської сільської ради та дільничний інспектор поліції склали акт б/н від 23.02.2017 у якому вказали, що ними розглянута скарга та зі слів ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_2 без її згоди облаштував окремий вхід. Будівництво було здійснено біля вікон позивача. Сходами біля входу в квартиру ОСОБА_2 частково закрив віддушину до підвалу позивача. Під добудовою облаштував гараж. Сільська рада запропонувала вирішити питання мирним шляхом.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно до ч.4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України обєкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого обєкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Обравши способом захисту права подання позову про усунення перешкод до користування квартирою шляхом зобов'язання відповідача знести площадку біля свого входу, металеві стовпи для винограду, пересадити виноград з-під вікон та надати вільний доступ до вікон квартири, позивач в силу ст.12 ЦК України зобов'язана довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів в порядку, передбаченому ЦПК України.

За приписами ст.ст. 76 - 81 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін; докази повинні бути належними, тобто містити інформацію щодо предмету доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть.

Однак, позивачем не доведено факту наявності фізичних перешкод з боку відповідача в користуванні власністю, не доведено факту будівництва відповідачем окремого входу до своєї квартири, факту закриття віддушини до підвалу позивача, будівництва добудови з гаражем, площадки біля свого входу, металевих стовпів для винограду.

Крім того, позивач, посилаючись в позові на перешкоди у виді обладнання відповідачем окремого входу до квартири, часткове закриття віддушини до підвалу, будівництва добудови з гаражем, в резолютивній частині позовної заяви ставить інші вимоги, зокрема про зобов'язання ОСОБА_2 знести площадку біля свого входу, металеві стовпи для винограду, пересадити виноград та надати вільний доступ до вікон квартири, про що не зазначалося в позовній заяві. Не обґрунтовано яку саме площу площадки необхідно знести. Не обґрунтовано яким чином необхідно надати вільний доступ позивачу до вікон квартири. Не обґрунтована правомірність вимоги знести площадку біля входу відповідача а не позивача.

Клопотання про призначення відповідної технічної експертизи позивачем не заявлялося.

Суд не приймає як доказ акт б/н від 23.02.2017, складний землевпорядником Войнашівської сільської ради та дільничним інспектором поліції, оскільки його зміст викладений зі слів ОСОБА_1 особами, які не уповноважені вирішувати питання правомірності будівництва та усунення перешкод користування власністю. Комісія сільської ради з приводу скарги позивача створена не була та місце не виходила. Дільничний інспектор поліції був уповноважений охороняти громадський порядок.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти ради, міського голови, виконавчого комітету міської ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

У судовому засіданні було встановлено, що відповідач виноград не садив та металеві стовпчики не закопував.

У відповідності до положень ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Клопотання відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки позов ОСОБА_1 не доведений та у його задоволенні слід відмовити.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3, Войнашівська сільська рада Барського району Вінницької області, про усунення перешкод в користуванні власністю, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Апеляційного суду Вінницької області шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя:

Повний текст рішення виготовлено 26.04.2018 року