Провадження № 2/522/789/18

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2018 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря Шевчик В.І..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за несплату аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 09.08.2013 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення на її користь неустойки за несплату аліментів в сумі 82 182,98 грн. та судових витрат.

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що вона з відповідачем не перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від цивільного шлюбу за час сумісного проживання у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні. З відповідачем вона припинила відносини з 2008р. Протягом усього часу, з моменту припинення відносин, вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогами про надання дитині матеріальної допомоги, на що в більшості випадків отримувала необґрунтовану відмову у наданні такої допомоги та обіцянки надати її через деякий час. 26.08.2011 року Суворовським районним судом м. Одеси ухвалено рішення по цивільній справі № 2-4459/2011, про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, додаткових витрат, аліментів за минулий час. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, який виданий Першим Приморським ВДВС ОМУЮ сума заборгованості відповідача по аліментам складає 12 906,98 грн.. Згідно із розрахунком від 24.07.2013 року сума заборгованості відповідача з 01.03.2013 року по 30.06.2013 року по аліментам складає 2 901,98 грн.. Відповідач добровільно не сплачує заборгованість, тому вона просить стягнути неустойку.

За результатами розгляду позову ухвалено заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2013 року, відповідно до якого Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за несплату аліментів задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку аліменти за несплату аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 58 734 (пятдесят вісім тисяч сімсот тридцять чотири) грн. 58 коп. та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 587( пятсот вісімдесят сім) гривень 35 копійок.

Не погоджуючись з таким рішенням суду 14.12.2017 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою суду від 09.01.2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду було задоволено; Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2013 року скасовано та призначено справу до судового розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 19.02.2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 11.04.2018р.

В судовому засіданні 11.04.2018р. та 13.04.2018р. позивачка просила задовольнити позов, раніше зазначала, що відповідач з 2013 року не сплачує аліменти та ніяк не допомагає дитині.

Представник позивача ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 23.10.2017 року) просив також позов задовольнити, оскільки відповідач достеменно знав про існування рішення суду про стягнення аліментів, яке необхідно виконувати, розрахунок заборгованості не оскаржувався в судовому порядку, в попередніх судових засідання пояснив, що в 2011 році було рішення суду про стягнення аліментів у розмірі 1/4 від доходів відповідача, та відповідач був присутній при винесені даного рішення, проте до сьогоднішнього дня ніяких коштів сплачено не було. ДВС направляли на адресу ОСОБА_2 виклики, проте він не реагував, потім було подання ДВС щодо розшуку боржника. Також зазначив, що було втрачено виконавче провадження і на разі в Суворовському районному суді м. Одеса розглядається подання державного виконавця про видачу дубліката виконавчого листа, так як він втрачений через їх вину.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 (діє на підставі довіреності від 09.12.2017 року) вказала, що позов є необґрунтованим, оскільки розрахунок заборгованості за 2013 рік не вірний, раніше в судових засіданнях зазначала, що дійсно було рішення суду про стягнення аліментів. Розрахунок заборгованості по аліментам було складено ще в 2013 році, але по середньомісячній заробітній платі одного середньооблікового штатного працівника для даної місцевості (згідно Довідки Одеського обласного управління статистики на день розрахунку), хоча ОСОБА_2 з 2010 року по 2017 рік офіційно працював тобто мав постійний заробіток, і є трудова книжка, яка це підтверджує. Просить відмовити у задоволені позову, оскільки розрахунок заборгованості був невірний, а нового - позивачка не надала, хоча це її обовязок. Відзначила, що в грудні 2017 року вона з відповідачем ходила до Першого Приморського ВДВС, щоб вони надали розрахунок заборгованості і стягували аліменти, проте їм було відмовлено у звязку з тим, що втрачено виконавче провадження. А з 2011 року відповідач чекав, коли копія виконавчого листа надійде на адресу за місцем його роботи. Щодо ухвали суду про розшук боржника представник зазначила, що вона була оскаржена і наразі знаходиться на розгляді в Апеляційному суді Одеської області. Тож, вона вважає, що розрахунок заборгованості невірний, необхідно відновити провадження та здійснити правильний розрахунок заборгованості по аліментам.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_6 (діє на підставі довіреності від 10.12.2016 року) просила відмовити у задоволенні позову, в минулих судових засіданнях зазначала, що вона є дружиною ОСОБА_2, та вказала, що ніяких повідомлень від ВДВС не надходило, про існування виконавчого провадження він не знав і дитина ОСОБА_2 до них приїздила в гості.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_7 (діє на підставі довіреності від 09.12.2017 року) в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте раніше зазначав, що без відновлення виконавчого провадження та довідки про розрахунок заборгованості неможливо встановити розмір пені, тому просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи та позовні вимоги, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 проживала з відповідачем ОСОБА_2 у цивільному незареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 207945, виданого Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси 18.08.2004 року, актовий запис № 683 (а.с.19).

Неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкає разом з позивачкою та перебуває повністю на її утриманні.

Позивачка зверталася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до відповідача про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини, додаткових витрат та аліментів за минулий час.

26.08.2011 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по цивільній справі № 2-4459/2011 за вищезазначеним позовом, позовні вимоги позивачки було задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, починаючи з 20.07.2011 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до 29.07.2022 року, в решті позовних вимог було відмовлено (а.с.3-5).

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 14.12.2011 року було відкрите провадження по виконанню виконавчого листа № 2-4459/11 від 31.10.2011 року, виданий Суворовським районним судом м. Одеси.

Судом встановлено, що Відповідач судове рішення не виконує, про що свідчать довідки Першого Приморського відділу ВДВС ОМУЮ від 18.03.2013 року ( борг з 20.07.2011р. по 28.02.2013р.) та 24.07.2013 року ( березень-червень 2013р. по 725,25 грн.) про розрахунок заборгованості по аліментам , а також довідкою того ж відділу про не отримання позивачкою аліментів, яка була видана 24.07.2013 року (а.с.6-9).

З вказаних вище довідок про розрахунок заборгованості по аліментам вбачається, що заборгованість відповідача по аліментам вирахувана виходячи з середньомісячної заробітної плати одного середньооблікового штатного працівника на даній місцевості , оскільки інформацію стосовно місця роботи боржника державному виконавцю не надано, за період з 20.07.2011 року по 28.02.2013 року, становить 12 906,98 грн., заборгованість відповідача по аліментам за період з 01.03.2013 року по 30.06.2013 року, становить 2 901,00 грн. Отже, загальна заборгованість відповідача по аліментам, станом на 30.06.2013 року, складає 15 807,98 грн.

Судом також встановлено, що відповідач з 14.05.2009 року по 31.12.2010 року працював в Одеській філії ПрАт УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_8», що підтверджується Довідкою ПрАт «Княжа» № 1144 від 18.08.2011 року.

Відповідач на підтвердження своїх тверджень, що він працював на момент винесення заочного рішення суду аж до 2017 року надав до суду довідку Пенсійного фонду України про індивідуальні відомості про застраховану особу та копію трудової книги, довідку про доходи ТОВ «Адепт-Проект» вих. №009 від 04.12.2017 року, довідку про отримані доходи ТОВ «Охорона-серіс-техно» вих. 2/08 від 16.08.2011 року,

Також судом встановлено, що виконавчий лист № 2-4459/11 від 31.10.2011 року втрачено, що підтверджується листом Першого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області № 485 від 10.01.2018 року, тому вони звернулися до суду з поданням про видачу дубліката виконавчого документу.

Судом достеменно встановлено, що відповідачу було відомо про рішення суду щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини з 26.08.2011р., проте жодної оплати аліментів відповідачем протягом майже семи років до цього часу не здійснено. Суд вважає що відповідач повинен був цікавитися результатом належного виконання рішення суду, та він мав можливість виконати його і в добровільному порядку, проте таких дій він не здійснював. Тому суд не приймає до уваги доводи позивача щодо того що він не знав про відкриття виконавчого провадження та чекав постанови державного виконавця для виконання рішення суду тому не повинен був сплачувати аліменти і пеню. Інших документів щодо заборгованості, окрім наданої позивачем суду не надано. Суд не вбачає при цьому вину позивачу щодо неврахування державним виконавцем іншого заробітку, оскільки такий боржником не надавався, і щодо втрати при цьому за цей тривалий час виконавчого провадження.

Згідно розрахунку неустойки за несплату аліментів, який наведений в позові, неустойка по несплаті аліментів, за період з 20.07.2011 року по 09.08.2013 року (по день звернення до суду) складає 82 182,98 грн. (а.с.2).

Згідно ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Згідно ст. 198 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Крім того, Пленум Верховного Суду України в постанові від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 22 роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Проте відповідач не надав своїх заперечень щодо причин несплати аліментів.

Проаналізувавши матеріали справи суд вважає, що позивачка має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) відповідно до вимог ч.1 ст.196 СК України.

Згідно Правового висновку ВСУ у справі N 6-300цс16 від 16.03.2016р. ВСУ зазначив наступне:

Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК Українипеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Проте суд, вивчивши наведений в позові розрахунок неустойки, не погоджується з його розрахунком на підставі наступного.

Наданий позивачкою розрахунок неустойки станом на 09.08.2013 року в розмірі 82182,98 грн. є невірним, оскільки у відповідності з законодавством, неустойка повинна нараховуватися із суми боргу, яка виникла у даному місяці, тому суд з ним погодитися не може.

Зважаючи на зазначене сума неустойки (пені) від суми прострочених аліментів за кожен день прострочення за період з 20.07.2011 року по 30.06.2013 року складає помісячно починаючи з наступного місяця :

На серпень 2011 року

(242,23 грн.(заборгованість за липень 2011р. х 740 днів:100)= 1792,50 грн.;

На вересень 2011року (625,75 грн. х 709 днів :100)= 4 436,57 грн.;

На жовтень 2011року (625,75 грн. х 679 днів :100)= 4 248,84 грн.;

На листопад 2011року (625,75 грн. х 648 днів :100)= 4 054, 86 грн.;

грудень 2011 року (625,75 грн. х 618 днів :100)= 3 867,14 грн.;

січень 2012 року (625,75 грн. х 587 днів :100) = 3 673,15 грн;

лютий 2012 року (680,25 грн. х 556 днів:100) = 3 782,19 грн.;

березень 2012 року ( 680,25 грн. х 527 днів:100) = 3 584,92 грн.;

квітень 2012 року (680,25 грн. х 496 днів:100)= 3 374,04 грн.;

травень 2012 року (680,25 грн. х 466 днів :100)= 3 166,96 грн.;

червень 2012р. (680,25 грн. х 435 дня:100)= 2 959,09 грн.;

липень 2012року (680,25 грн. х 405 днів:100)= 2 755,01 грн.;

серпень 2012 року (680,25 грн. х 374 дня :100)= 2 544,14 грн.;

вересень 2012 року (680,25 грн. х 343 дні :100)= 2 333,26 грн.;

жовтень 2012 року (680,25 грн. х 313 дні :100)= 2 129,18 грн.;

листопад 2012 року (680,25 грн. х 282 дня :100)= 1 918,30 грн.;

грудень 2012 року (680,25 грн. х 252 дні :100)= 1 714,23 грн.;

На січень 2013 року (680,25 грн. х 221 дні:100)= 1 503,36 грн.;

лютий 2013 року (686,50 грн. х 190 дні:100)= 1 304,35 грн.;

березень 2013 року (686,50 грн. х 162 дня :100)= 1 112,13 грн.;

квітень 2013 року (725,25 грн. х 131 дня :100)= 950,08 грн.;

травень 2013 року ( 725,25 грн. х 101 день :100)= 732,50 грн.;

червень 2013 року (725,25 грн. х 70 днів :100)= 507,68 грн.;

липень 2013 року ( 725,25 грн. х 40 днів:100)= 290,10 грн.

У звязку з тим, що позивачем не надано довідки про заборгованість відповідача за липень 2013року, суд не має підстав для нарахування пені за липень 2013року

Таким чином загальна суму пені (неустойки) за період з 20.07.2011 року по 30.06.2013 року складає 58 734,58 грн., що підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України", заява N 32053/13.

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Виходячи з принципів Європейського суду, рішення повинно бути справедливим, що є складовою верховенства права та яке починається з моменту предявлення позову до суду і закінчується його виконанням і тому суд приходить до висновку, що неповідомлення боржника про наявність виконавчого провадження не може бути безумовною підставою для відмови позивачці у задоволені позовних вимог, оскільки він жодного разу не вживав дій щодо заходів щоб дізнатися про стан відомого йому судового рішення про стягнення з нього аліментів на користь його дитини.

Керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст.. 79, 180, 191, 196 ч.1 СК України, ст.ст. 1, 3-13, 23, 33, 42, 43, 48, 49, 58, 64,76-81, 83, 89, 95, 133,141, 174, 209-211, 227-229, 234, 235, 242, 244, 246, 247, 248, 258, 259, 263-265, 268, 354, п.9 Перехідних положень ЦПК України; суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за несплату аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_1 який проживає ІНФОРМАЦІЯ_3 корп. а, кв.16) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_4) неустойку за несплату аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 58 734 (пятдесят вісім тисяч сімсот тридцять чотири) грн. 58 коп..

Стягнути з ОСОБА_2( ІПН НОМЕР_1 який проживає ІНФОРМАЦІЯ_3 корп.а, кв.16) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_4) судовий збір у розмірі 587( пятсот вісімдесят сім) гривень 35 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 23.04.2018р.

Суддя: Домусчі Л.В.