П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2018 року м. Київ

Справа № 759/321/15-ц

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/2929/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Лісовська А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Шум Л.М., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», третя особа: ОСОБА_2, про визнання договору поруки припиненим,

в с т а н о в и в :

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі по тексту - ПАТ «Укрсиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 10 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (далі по тексту - АКІБ «Укрсиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, відповідно до умов якого останній був наданий кредит у розмірі 30 760,05 доларів США зі сплатою 14% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 10 червня 2015 року.

Цього ж дня із метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вищезазначеним кредитним договором між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 210056, за умовами якого останній зобов'язався солідарно з ОСОБА_2 відповідати перед банком за виконання нею зобов'язання за кредитним договором.

Посилаючись на те, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_2 кредит у розмірі, встановленому договором, а позичальник не виконувала належним чином взятих на себе зобов'язань, станом на 07 квітня 2015 року виникла заборгованість за тілом кредитом у розмірі 10 226,92 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 2 101,80 доларів США, пеня за прострочення сплати за кредитом у розмірі 26 389,03 грн. та пеня за прострочення сплати відсотків у розмірі 6 279,71 грн., яку позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів.

У грудні 2015 року,заперечуючи проти позову,відповідач ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання договору поруки від 10 червня 2008 року № 210056 припиненим.

Свої зустрічні позовні вимоги обґрунтовував тим, що банком без його згоди додатковою угодою від 27 березня 2009 року № 1 були внесені зміни до кредитного договору, за зобов'язаннями якого він поручився, якими збільшено обсяг його відповідальності, що відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України є підставою для припинення поруки.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року у задоволені позову ПАТ «Укрсиббанк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано договір поруки від 10 червня 2008 року № 210056, укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3, припиненим.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в інтересах ПАТ «Укрсиббанк», подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просила судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким первісні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що додаткова угода від 27 березня 2009 року № 1 до кредитного договору передбачала зміну графіка погашення кредиту, а саме, відстрочення погашення кредиту з 27 березня 2009 року по 12 квітня 2010 року і за своєю суттю не змінювала істотних умов кредитного договору. Тому той факт, що вона була підписана не позичальником ОСОБА_2, а іншою особою, ніяким чином не впливає на обов'язок останньої виконувати зобов'язання за кредитним договором. Оскільки підписання самої додаткової угоди не змінює істотних умов кредитного договору, то у суду не було підстав відмовляти у задоволенні позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості.

Вважала, що суд вийшов за межі розгляду суті заявлених первісних позовних вимог, встановлюючи недійсність саме кредитного договору, з огляду на встановлений факт підписання додаткової угоди іншою особою.

Також вказувала, що суд дійшов помилкового висновку про задоволення зустрічних позовних вимог, оскільки умови додаткової угоди не передбачають збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу задовольнити з викладених підстав.

Відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, зазначали, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

В поданих поясненнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 зазначала, що спір судом вирішений правильно, оскільки банком не доведено факт укладання кредитного договору із ОСОБА_2 та наявність кредитної заборгованості, обумовленої у позові. Без згоди поручителя банком самостійно було змінено графік платежів щодо погашення кредиту, у зв'язку з чим сума нарахованих процентів збільшилася, що свідчить про збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10 червня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, відповідно до умов якого останній був наданий кредит у розмірі 30 760,05 доларів США зі сплатою 14% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 10 червня 2015 року.

Підпунктом 1.3.4 сторони погодили, що погашення кредиту повинно відбуватися з 01 по 10 число кожного місяця наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісії, банк має право вимагати від позичальника додатково сплати банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу.

10 червня 2008 року із метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вищезазначеним кредитним договором між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 210056, за умовами якого останній зобов'язався солідарно з ОСОБА_2 відповідати перед банком за виконання нею зобов'язання за кредитним договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (п. 1.3, 1.4 договору поруки).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Із наданого ПАТ «Укрсиббанк» розрахунку убачається, що ОСОБА_2 належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором від 10 червня 2008 року № 0, внаслідок чого станом на 07 квітня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 12 368,72 доларів США, яка складається із: заборгованість за кредитом у розмірі 10 226,92 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 2 101,80 доларів США, пені за прострочення сплати за кредитом у розмірі 26 389,03 грн. та пені за прострочення сплати відсотків у розмірі 6 279,71 грн. (а.с.75-88, т.1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд виходив із доведеності того факту, що додаткова угода від 27 березня 2009 року № 1, якою було передбачено зміну графіка погашення кредиту, була підписана не позичальником ОСОБА_2, а іншою особо, що підтверджується висновком експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 01 серпня 2015 року № 9861/9862/16-32.

Суд дійшов висновку, що враховуючи факт підписання іншою особою додаткової угоди від 27 березня 2009 року № 1 щодо зміни графіку повернення кредиту, це унеможливлює подальше виконання кредитного договору, у зв'язку із чим такий договір не може покладати на позичальника будь-які цивільно-правові обов'язки, в тому числі й повернення кредитних коштів.

Встановивши, що банк самостійно без згоди позичальника та без повідомлення поручителя збільшив зобов'язання за кредитним договором, суд дійшов висновку про наявність підстав для припинення поруки в силу вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 27 березня 2009 року ПАТ «Укрсиббанк» уклав з ОСОБА_2 додаткову угоду № 1 до кредитного договору, п. 1 якої передбачав зміну графіку погашення кредиту, а саме відстрочення погашення кредиту з 27 березня 2009 року по 12 квітня 2010 року.

Факт надання кредитних канікул визнав у судовому засіданні і сам відповідач ОСОБА_3

Відповідно до п. 2 додаткової угоди інші умови договору та додаткових угод до нього, які не суперечать цій додатковій угоді, залишаються незмінні. Сторони підтверджують за ними свої зобов'язання (а.с.101, т.1).

Висновком експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 01 серпня 2015 року № 9861/9862/16-32 встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 у графі «позичальник» у додатковій угоді від 27 березня 2009 року № 1 до договору про надання споживчого кредиту та заставу майна від 10 червня 2008 року № 0 виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів, який виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою (а.с.222-225, т.1).

Проте, сам по собі факт не підписання позичальником ОСОБА_2 указаної додаткової угоди не є підставою для звільнення її від обов'язку щодо виконання основного забов'язання, яке діє в попередній редакції договору, та відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором.

Також не можуть бути підставою для відмови у стягненні суми заборгованості солідарно з позичальника та поручителя, посилання ОСОБА_6 на припинення поруки внаслідок збільшення обсягу його відповідальностів силу вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпечення нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Змінами основного зобов'язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови і обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища. Особливістю припинення поруки з підстав зміни зобов'язання без згоди поручителя є те, що поручитель у разі зміни зобов'язання без його згоди не лише не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, а й з моменту такого збільшення його обов'язок за договором поруки повністю припиняється - перестає існувати.

Оскільки судом встановлено, що додаткова угода від 27 березня 2009 року № 1, якою поручитель обґрунтовує підстави збільшення своєї відповідальності, позичальником не підписувалася, а кредитний договір від 10 червня 2008 року№ 0, на забезпечення виконання якого ОСОБА_3 поручився, діє в попередній редакції, то підстави, передбаченіч. 1 ст. 559 ЦК України для припинення договору поруки, відсутні.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) застосовуються і до поручителя.

У разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за не виконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Умови кредитного договору від 10 червня 2008 року № 0 передбачали сплату щомісячних платежів відповідно до графіку погашення кредиту.

Оскільки тіло кредиту у розмірі 10 226,92 доларів США не погашено, а з позовом банк звернувся 05 січня 2015 року, то поручитель має нести солідарну відповідальність з позичальником зі сплати тіла кредиту у розмірі 4 028,18 доларів США (за останні шість місяців перед зверненням до суду з позовом).

Разом із тим, ураховуючи розумність, справедливість та принцип верховенства права, колегія суддів відмовляє у задоволенні позовних вимог банку про стягнення процентів за користування кредитом та пені, оскільки наведені банком розрахунки щодо розміру їх заборгованості розраховані з урахуванням умов додаткової угоди від 27 березня 2009 року №1 до кредитного договору, яка не має правових наслідків, оскільки не була підписана позичальником.

Іншого розрахунку заборгованості з урахуванням умов кредитування, передбачених кредитним договором від 10 червня 2008 року № 0, банк не надав, свого процесуального обов'язку, передбаченого ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не виконав.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи відповідачів, що зобов'язання за укладеним кредитним договором виконано ними в повному обсязі, оскільки належних доказів на підтвердження цієї обставини суду першої інстанції не надано. Не надано таких доказів і в ході апеляційного розгляду, напроти, як зазначив відповідач ОСОБА_3 квітанції про погашення кредиту не збереглись.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим, тому колегія суддів вважає, що рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову ПАТ «Укрсиббанк» та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, виплатити різницю іншій стороні(ч.10 ст.141 ЦПК). Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

З матеріалів справи убачається, що позивачем при пред'явленні позову сплачено 1512,12 грн. судового збору (т.1, а.с.4), за подання заяви про збільшення позовних вимог (т.1, а.с.91). За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4840,31 грн. (т.2, а.с.86). Загальна сума сплаченого позивачем судового збору становить 8 067,18 грн.

Позивач просив стягнути 12 368,72 доларів США, що становить 330 643,40 грн., заборгованості по тілу кредиту та відсоткам, та пеню у розмірі 32 668,74 грн., тобто, всього до стягнення - 363 312,14 грн. (т.1, а.с.73-74), позов задоволено на суму не повернутого тілу кредиту у розмірі 10 226,92 доларів США, що становить по курсу НБУ 266 718,07 грн. на день ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, що становить 73,41% від заявлених вимог.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог та розміру заборгованості, яка підлягає стягненню солідарно з поручителя (40% від тілу кредиту, який присуджується до стягнення) суд стягує з ОСОБА_2 на користь Банку - 3 553,41 грн. та з ОСОБА_3 - 2 368,94 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» (місце знаходження: м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, ) заборгованість за кредитним договором № 0 (в системі обліку банку № 2) від 10.06.2008 року в розмірі 10 226,92 (десяти тисяч двохсот двадцяти шести) доларів 92 центи США (тіло кредиту).

Солідарно з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» (місце знаходження: м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, ) заборгованість за кредитним договором № 0 (в системі обліку банку № 2) від 10.06.2008 року в розмірі 4 028,18 (чотирьох тисяч двадцяти восьми) доларів 18 центів США (тіло кредиту).

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про припинення поруки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» (місце знаходження: м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, ) 3 553, 41 (три тисячі п'ятсот п'ятдесят три) грн. 41 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» (місце знаходження: м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, ) 2 368, 94 (дві тисячі триста шістдесят вісім) грн. 94 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 26 квітня 2018 року.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

Д.Р. Гаращенко