Головуючий у 1 інстанції Пантелєєв Д.Г.
Доповідач Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

07 листопада 2018 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.,

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 червня 2018 року, ухваленого у складі судді Пантелєєва Д.Г., дата ухвалення повного судового рішення 14 червня 2018 року,

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго»,

про визнання незаконними дій з відключення від мережі електропостачання,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання незаконними дій працівників ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» з відключення електроенергії в його власній квартирі АДРЕСА_1, що сталося на підставі письмового повідомлення від 17.03.2015р. через наявність існуючої нібито в нього заборгованості в розмірі 661,41грн., якої фактично немає, бо ця сума була стягнута раніше за судовим наказом Приморського районного суду міста Маріуполя з колишнього власника цієї квартири. Крім того, просив визнати незаконною відмову енергопостачальника від 26.08.2015р. про підключення квартири до електромережі, стягнути з енергопостачальника сплачені ним кошти по погашенню боргу в сумі 661,41грн. і за підключення 348,18грн.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від від 14 червня 2018 року, з урахуванням додаткового рішення від 22 серпня 2018 року (а.с. 136), в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» про визнання дій незаконними з відключення електроенергії, визнання незаконною відмови в підключенні до електроенергії, стягнення сплачених коштів по погашенню боргу і коштів за підключення електроенергії - відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати і постановити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України у відсутність повідомлених про дату, час і місце судового засідання позивача і представника відповідача, від якого надійшла заява про вирішення справи у його відсутність (а.с. 157, 161-164), дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з травня 2006р. є власником квартири АДРЕСА_1 (право власності зареєстровано 22.02.2008р.) і є споживачем послуг з постачання електроенергії, що надаються ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» - особовий рахунок № НОМЕР_1(а.с. 89).

У зв'язку із наявною заборгованістю, квартира неодноразово відключалась від постачання електричної енергії, 21.02.2013р., 05.07.2013р., 01.08.2013р., 31.10.2013р., 20.12.2013р., 06.03.2014р., 10.04.2014р., 28.07.2014р., 30.09.2014р., 29.10.2014р., 23.01.2015р. (а.с. 23-29).

Повідомленням від 17.03.2015р. енергопостачальник поінформував споживача про припинення електропостачання в квартиру за борг, який запропоновано оплатити (а.с. 5). Квартира позивача 17.03.2015р. була відключена від лічильника за заборгованість згідно відомостей змінного завдання рейдової бригади по відключенню Маріупольського РЕС (а.с. 22).

Сума заборгованості була стягнута наказом № 0541/6359/2012 з ОСОБА_2, який не перебував на виконанні, аналогічна сума була стягнута судовим наказом № 266/3945/13-ц з ОСОБА_1, який було скасовано ухвалою суду № 266/4513/13-ц від 22.10.2013р. (а. с. 102-105).

Після сплати позивачем 24.02.2016р. заборгованості в розмірі 661,41грн., належну йому квартиру на підставі оплати в сумі 348,18грн. було підключено 29.02.2016р. до електричної мережі (а. с. 3, 4, 23).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд керувався ст.ст. 322, 714 ЦК України, Правилами користування електричною енергією для населення. Враховуючи те, що ОСОБА_1 неодноразово звертався з позовами до відповідача, в яких намагався оскаржити дії відповідача та одну й ту саму суму заборгованості, яка утворилась з моменту набуття ним права власності, дійшов до висновку, що позивач правомірно сплатив наявну заборгованість та повторне підключення до мережі відповідача, оскільки він був саме власником квартири на момент утворення заборгованості.

З такими висновками не можна не погодитись з огляду на наступне.

Пунктом 35 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, зі змінами та доповненнями в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин (далі - Правила), передбачено, що електропостачальник має право відключити споживача у разі порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію у порядку, визначеному пунктом 27 цих Правил.

За п. 42 Правил № 1357 побутовий споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору а цих Правил.

За положеннями п. 27 Правил у разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі.

Як встановлено, ОСОБА_1 05.05.2006р. придбав у власність квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору про задоволення вимоги іпотекодержателя до ОСОБА_2 - колишнього власника цього помешкання. У змісті п. 3 даного договору (а. с. 89) вказано, що у разі переходу до іпотекодержателя (ОСОБА_1) права власності на вищезгадане майно, права і вимоги інших осіб на це майно, зареєстровані у встановленому законом порядку, залишаються дійсними. Право власності зареєстровано 22.02.2008р.

Наведене свідчить про перехід прав і обов'язків щодо реалізації права володіння на вказаний об'єкт нерухомості до нового власника - ОСОБА_1, в тому числі і зобов'язання зі сплати комунальних послуг з утримання цього нерухомого майна.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За положеннями ч. 1 ст. 317 і ч.ч. 1, 4 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він реалізує на власний розсуд. Власність зобов'язує.

За ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вказаною нормою обумовлено обов'язок всіх власників оплачувати використану в помешканні електроенергію, з чого, з урахуванням принципу «тягара утримання майна» за ст. 322 ЦК України, слідує, що новий власник не відповідає по боргам попереднього власника.

Тож, новий власник - ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 317, 319, 322, 334 ЦК України має нести зобов'язання з утримання цього майна, в тому числі зі сплати платежів по спожитій в даному помешканні електроенергії.

Довідкою-розрахунком (а.с. 103) підтверджено наявність у нового власника квартири - ОСОБА_1 з моменту набуття ним права власності у травні 2006р. заборгованості, що обґрунтовано йому поставлена в обов'язок до сплати постачальником електроенергії.

Так, з цього розрахунку, призведеному з показань лічильника «3900» станом на 09.07.2006р. по кінцеві показники «939» станом на 01.08.2012р., із урахуванням визначення середнього щомісячного показника обсягу спожитої електроенергії, за відрахуваннями здійснених позивачем оплат у спірному періоді, вбачається борг на 01.08.2013р. - 744,30грн.

Рішеннями Апеляційного суду Донецької області від 23.04.2015р., рішенням Жовтневого районного суду міст Маріуполя від 11.08.2014р. і ухвалою суду апеляційної інстанції від 30.09.2014р. (а.с. 15-21) за аналогічними спорами між тими самими сторонами, встановлено, що станом на 10.07.2013р. у ОСОБА_1 рахувалась заборгованість по електроенергії в сумі 748,53грн., станом на момент чергового відключення 10.04.2014р. - заборгованість в сумі 721,05грн.

Споживач ОСОБА_1 вносив платежі після 01.08.2013р. в порядку здійснення поточних платежів, а не в погашення боргу, що не вбачається з матеріалів справи.

Таким чином, залишилась непогашеною спірна сума боргу 661,41грн., яка утворилась після липня 2006 року.

Інших платіжних документів, що не враховані у розрахунку (а.с. 103) і залишені поза увагою суду першої інстанції, в ході апеляційного перегляду справи позивачем не надано.

Перевіряючи доводи позову і апеляційної скарги щодо незаконності відключення, апеляційний суд враховує наступні обставини.

Як з'ясовано судом першої інстанції і в чому пересвідчилась колегія суддів, у позивача існує непогашена заборгованість по електроенергії, що утворилась в період, коли він став власником квартири АДРЕСА_1, по якій виник борг, що і полягло в основу чергового попередження від 17.03.2015р. (а.с. 5).

Адміністрацією енергопостачальної організації у зв'язку з цим видано змінне завдання бригаді на відключення квартири позивача від електроенергії (а.с. 22).

За даними енергопостачальника помешкання позивача обліковується відключеним з 2009р. Попередження про відключення у зв'язку з наявністю боргу було отримано представником позивача - ОСОБА_3 ще у 2013 році. Проте, борг не був погашений.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 11.08.2014р., залишеним без змін за ухвалою апеляційного суду, визнано законним відключення 06.03.2014р. через наявність заборгованості у позивача по оплаті електроенергії в сумі 748,53грн.

Рішення про підключення вказаної квартири АДРЕСА_1 до енергомережі і відновлення електропостачання, як видно з особового рахунку і чинних судових рішень, які згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України мають преюдиційне значення для даної справи, відповідачем з часу відключення не приймалось аж до сплати боргу позивачем у лютому 2016р. (а.с. 23-29).

Отже, відключення помешкання позивача через наявність боргу ґрунтується на положеннях п. 27, 35 Правил № 1357.

Посилання позивача в апеляційній скарзі, що відключенню його помешкання від електроенергії 17.03.2015р. мало передувати складання акту за правилами п. 53 Правил № 1357 про порушення правил електроенергії не є слушними і відносними до даного спору, бо відключення відбулося через наявність боргу, а не самовільне підключення, чого енергопостачальник споживачеві не ставив в провину.

Сплата позивачем 24.02.2016р. в порядку досудового погашення боргу по електроенергії в розмірі 661,41грн. і витрат на повторне підключення у сумі 348,18грн., обумовлена вимогами п. 32 Правил № 1357. Тому ці кошти, що правомірно прийняті енергопостачальником в оплату існуючого боргу, не підлягають поверненню позивачеві. Порушень прав позивача діями (вимогами) енергопостачальника не встановлено.

Після проведення регламентованої законом оплати позивачеві 29.02.2016р. було підключено електроенергію в помешкання (а.с. 23).

Твердження в апеляційній скарзі позивача про подвійне стягнення боргу з нього і колишнього власника квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_4 в розмірі 675,79грн., відкорегованому в подальшому згідно довідки-розрахунку до 744,30грн., не є спроможними, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, судовий наказ Приморського районного суду міста Маріуполя від 05.11.2012р. (справа № 2н/0541/2781/2012) про стягнення з колишнього власника помешкання - ОСОБА_4 заборгованості по електроенергії на 01.08.2012р. в сумі 675,79грн. (а.с. 7) - не пред'являвся до примусового виконання і на даний час сплив строк на пред'явлення його до виконання, відомостей про поновлення строку на пред'явлення судового наказу до виконання немає.

А судовий наказ того ж суду від 09.09.2013р. про стягнення з ОСОБА_1 боргу по електроенергії в сумі 744,30грн. в подальшому був скасований за ухвалою суду від 22.10.2013р. Цей судовий наказ також не пред'являвся до виконання, за ним не послідувало подачі позовної заяви енергопостачальником в порядку загального позовного провадження на ту ж саму суму боргу. /

Тож, оскільки обидва судові накази не були реалізовані, відсутні відомості про їх повне/часткове виконання, то твердження в апеляційній скарзі позивача про стягнення боргу в розмірі 675грн. двічі не є доведеним.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_1, відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. 212-214 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність факту неправомірності дій відповідача з відключення від електроенергії, оскільки такому відключенню передувало попередження, доведене до відому споживача через його представника ще в 2013 році; наявність заборгованості у позивача, як підстава для відключення електроенергії згідно із п. 27 Правил, як на момент акту-звірки, так і в подальшому на момент безпосереднього відключення 17.03.2015р., підтверджена матеріалами справи, через що відмовлено в задоволенні позову про визнання незаконними дій працівників ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» з відключення електроенергії, визнання незаконною відмови в підключенні до електроенергії.

За таких обставин, що свідчать про не порушення прав позивача діями відповідача, відсутні підстави, як вірно визначився суд, для задоволення супутніх позовних вимог про стягнення сплачених коштів по погашенню боргу і компенсації за рахунок енергопостачальника коштів за підключення електроенергії.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем не надано і до суду апеляційної інстанції. Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції не має.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2018 року.

Головуючий

Судді