ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1159/18 Справа № 206/5059/18 Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А.О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус ДМНО Якуба Юрій Антонович, приватний нотаріус ДМНО Якушева Г.С., Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентарізації" Дніпропетровської обласної ради про визнання недійсними правочинів та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Забезпечено позов шляхом накладення арешту на ? частину квартиру АДРЕСА_1, належить на праві власності в цілому ОСОБА_3 та на 53/100 частин квартири АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_1.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про її скасування та постановлення нової ухвали про відмову у задоволенні заяви.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про накладення арешту, суд першої інстанції виходив з того, що претензії позивача можуть бути обґрунтовані, а невжиття заходів із забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у справі, порушити законні права останнього в разі ухвалення рішення на його користь.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Як вбачається з виділених матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання недійсними правочинів та витребування майна з чужого незаконного володіння. Позовні вимоги стосуються квартири АДРЕСА_1, та квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Проте, як видно з матеріалів справи, заява позивача не містить жодних обґрунтувань щодо відсутності гарантій виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Згідно п. 4 вказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції вказані вимоги закону не врахував, не з'ясував характер виниклих між сторонами правовідносин, не навів доказів щодо відсутності гарантій виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, не пересвідчився у співмірності виду забезпечення позову позовним вимогам та помилково дійшов висновку про необхідність накладення арешту на частини квартир відповідача.

Проте, ОСОБА_2 не позбавлений права звернутись до суду для вирішення питання про забезпечення позову іншим шляхом, передбаченим законом.

Враховуючи викладене, а також те, що судом порушено норми процесуального права, позивач не надав доказів наявності підстав для застосування заходів забезпечення позову у вигляді арешту нерухомого майна, ухвала суду підлягає скасуванню, а у задоволенні заяви ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

Л.О. Каратаєва

І.Ю. Ткаченко