Дата документу 04.12.2018 Справа № 331/3041/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 331/3041/18 Головуючий у 1-й інстанції: Антоненко М.В.
Справа № 22-ц/807/712/18 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2018 рокуза поданням державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Прінь Валентини Олександрівни про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документу,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року до суду звернувся з поданням державний виконавець Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Прінь В.О. про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документу

В обґрунтування подання зазначено, що на виконанні Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знаходиться виконавче провадження 47306828 з виконання виконавчий лист № 1/331/22/13 виданий 11.04.2015 за позовом заступника прокурора Запорізької області в інтересах Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів України про стягнення з ОСОБА_3 в дохід держави заподіяну майнову шкоду в розмірі 1 міл.57 тис. 584 грн.

За вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_3, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1.

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п'ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".

21.05.2015 на особистому прийомі ОСОБА_3 надав пояснення, що, про рішення суду йому відомо, кошти для погашення боргу відсутні, також стверджував, що майно належне йому на праві власності відсутнє.

Про те, під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої Дерземагенства у Запорізькій області наявне право власності на земельну ділянки за адресою: АДРЕСА_2.

Це свідчить, що ОСОБА_3 свідомо приховав факт про належне йому на праві власності майно.

Також було встановлено, що ОСОБА_3 отримує дохід, а саме пенсію в УПФУ в Олександрівському районі м. Запоріжжя, про те в своєму пояснені про отримання будь яких доходів не зазначив.

Виходячи з вищезазначеного ОСОБА_3 неповідомив і про свої доходи, небажаючи хоча б якимось чином розраховуватись з своїм боргом за рішенням суду.

В ході проведення виконавчих дій, згідно відповіді ПАТ "КБ "Приват Банк" встановлено, що боржник має рахунки в банках, які відкриті 03.06.2013р., 12.11.2013р, 12.09.2015р. та 10.05.2017 року.

Даний факт свідчить, що боржник, на час надання пояснення, не повідомив про рахунки, які були вже на той час ним відкриті, до того ж продовжував відкривати нові рахунки рахунки, незважаючи на заборони Закону, не повідомляв про даний факт державного виконавця.

За час проведення виконавчих дій проведено примусову реалізацію майна боржника, а саме: вищезазначену земельну ділянки, рухоме майно, що було описано в квартирі боржника. Також звернено стягнення на пенсію боржника у розмірі 20% від доходу боржника.

Всі заходи примусового виконання, що здійснювалисть виконавчою службою сприяли частковому погашенню боргу. Станом на 01.03.2018 року заборгованість складає 1 037 620,60 грн.

Під час примусового виконання було встановлено, що під час шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було придбане майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_3 та частина квартири по АДРЕСА_4. Право власності у державних реєстрах зареєстровано за дружиною ОСОБА_5

Для звернення стягнення на дане майно державним виконавцем направлено подання про виділення частки майна у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Під час розгляду справи квартира по вул. Глісерной перейшла у власність третьої особи на підставі договору дарування. Цей факт свідчить що боржник всіляко намагається уникнути стягненню з нього коштів за рішенням суду

Натомість, ОСОБА_3 не здійснено жодної дії щодо самостійного погашення заборгованості, а лише здійснюється протидія виконавчій службі при виконанні рішення суду, що полягає в приховувані майна, доходу, коштів.

ОСОБА_3, маючи невиконані зобов'язання, покладені на нього рішенням суду, тільки у 2017 році чотири рази перетинав державний кордон України, про що свідчить долучена ОСОБА_3 до матеріалів судової справи (22-ц/778/3957/17) копія закордонного паспорту.

Враховуючи викладене, рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів.

Отже, боржником рішення виконано не було, що призвело до вжиття відносно нього вищевказаних заходів примусового виконання.

Посилаючись на вищенаведені обставини, державний виконавець просив суд, тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_3, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1 до виконання зобов'язань, покладених на нього виконавчим листом № 1/331/22/13 виданого 11.04.2015 за позовом заступника прокурора Запорізької області в інтересах Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів України про стягнення з ОСОБА_3 в дохід держави заподіяну майнову шкоду в розмірі 1 міл.57 тис. 584 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2018 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1 до виконання зобов'язань, покладених на нього виконавчим листом № 1/331/22/13 виданого 11.04.2015 за позовом заступника прокурора Запорізької області в інтересах Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів України про стягнення з ОСОБА_3 в дохід держави заподіяну майнову шкоду в розмірі 1 міл.57 тис. 584 грн., - без вилучення паспорта громадянина України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні подання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи ухвалу про обмеження ОСОБА_3 у праві тимчасового виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від виконання судових рішень, законні вимоги державного виконавця умисно не виконує .

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Із матеріалів справи видно, що на виконанні Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знаходиться виконавче провадження 47306828 з виконання виконавчий лист № 1/331/22/13 виданий 11.04.2015 за позовом заступника прокурора Запорізької області в інтересах Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів України про стягнення з ОСОБА_3 в дохід держави заподіяну майнову шкоду в розмірі 1 міл.57 тис. 584 грн.

За вказаним виконавчим документом боржниками є - ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Рішення на сьогоднішній день боржником в повному обсязі не виконано.

Відповідно до п.18 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим підлягає з'ясуванню чи дійсно особа свідомо не виконувала зобов'язання, або невиконання зумовлено об'єктивними причинами.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Як вбачається із матеріалів справи, у поданні державного виконавця в обґрунтування ухилення боржника від виконання покладеного судовими рішеннями обов'язку сплатити грошові кошти містилося посилання не лише про обізнаність боржника про наявність виконавчого провадження та не виконання законних вимог державного виконавця, а й інші обставини, які мають значення для вирішення питання.

Так, державний виконавець серед іншого посилався і на те, що боржник зазначав про відсутність у нього майна, але державним виконавцем було встановлено наявність у нього земельної ділянки, також він не зазначав про отримання пенсії, наявність у нього рахунків, на які ним вносилися грошові кошти.

Крім зазначеного, боржник мав у спільній власності квартиру, яку відчужив шляхом дарування вже в період звернення стягнення на це майно.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що раніше вже вирішувалися питання щодо його обмеження у праві виїзду, але державному виконавцеві було відмовлено у задоволенні подання, а тому з цього приводу вже є рішення, що набуло чинності і повторному вирішенню питання не підлягає.

Таке твердження не ґрунтується на законі, позаяк вказане судове рішення не є перешкодою для державної виконавчої служби для повторного звернення до належного суду з аналогічним клопотанням.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення закону ухваленням судового рішення без виклику сторін є безпідставним, позаяк ст. 441 п. 6 ЦПК не передбачений виклик сторін в судове засідання, суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні лише з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов'язкової участі державного (приватного) виконавця.

Також безпідставним є посилання на обмеження прав апелянта.

Так, згідно статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому Протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Застосоване судом першої інстанції обмеження носить тимчасовий характер, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, а тому враховуючи фактичні обставини справи на які посилався державний виконавець щодо ухилення боржника від виконання судового рішення а також значний розмір заборгованості боржника за шкоду, завдану злочином, суд першої інстанції правомірно обмежив ОСОБА_3 у праві виїзду за кордон до виконання покладених на нього грошових зобов'язань.

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, в касаційному порядку не оскаржується.

Повна постанова складена 13 грудня 2018 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков