Справа № 315/369/18
Номер провадження № 2/315/212/18
23 квітня 2018 рокуГуляйпільський районний суд Запорізької області
у складі головуючого: судді Яроша С.О.
при секретарі: Прістенській Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Гуляйполе Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та утримання матері дитини до трьох років, -
23.03.2018 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та утримання матері дитини до трьох років.
В позові позивач посилалася на те, що 19.07.2017 року вона народила сина ОСОБА_3, батьком якого є відповідач у справі, вона не перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, угоди про утримання сина між сторонами не досягнуто, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, відповідач працює, посилаючись на ст.ст. 84, 180, 182, 141 СК України прохала стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня подання позовної заяви до настання повноліття дитини, та стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 1/6 частини доходів відповідача на її утримання, починаючи із дня подання позовної заяви до досягнення їхньою дитиною трирічного віку.
06.04.2018 року ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Яроша С.О. позовна заява прийнята до провадження, відкрито провадження у справі і справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судове засідання на 23.04.2018 року.
20.04.2018 року до суду звернулася позивач з заявою про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти заочного рішення.
У судове засідання позивач, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи судом, не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти заочного рішення.
Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав.
Суд, керуючись ст.280 ЦПК України, так як належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи судом, відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, та проти заочного розгляду справи не заперечує позивач, розглядає справу заочним розглядом на підставі наявних у справі доказів.
Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини.
19.07.2017 року народився ОСОБА_3, батьками якого є сторони у справі, що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с.8).
Позивач не працює, здійснює догляд за своїм малолітнім сином до досягнення ним трирічного віку, майновий стан невідомий, стан здоров`я її та сина невідомий.
Відповідач працює в ТДВ «Веселівський завод СЗМ», його середній заробіток становить 1783 грн., що підтверджується довідкою.
Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає.
Домовленості про спосіб утримання сина між сторонами не досягнуто.
Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного.
Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ч.2 ст.51 Конституції України та главою 15 Сімейного Кодексу України.
Відповідно до ч.3 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Так, відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Таким чином, цивільний обов`язок батьків неповнолітніх дітей на утримання своїх дітей до повноліття, якому кореспондує цивільне право неповнолітніх дітей на утримання від батьків виникає безпосередньо з актів цивільного законодавства, якими є Конституція України та Сімейний Кодекс України.
Судом встановлено, що до суду звернулася мати малолітнього сина відповідно до ст.180 СК України з позовом до батька дитини про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, так як з відповідачем, який є батьком дитини, не досягнуто домовленості про спосіб виконання обов'язку утримувати сина до досягнення ним повноліття, а батько дитини не виконує обов'язку, передбаченого ст.180 СК України.
Відповідно до абзацу 2 ч.2 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Так, відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі.
Суд доходить висновку, що відповідач, не виконуючи свого обов'язку, передбаченого ст.180 СК України, щодо утримання сина до досягнення ним повноліття, порушує право сина на своє утримання до досягнення ним повноліття, а тому порушене право підлягає судовому захисту способом, передбаченим ч.3 ст.181 СК України, а саме шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина у частці від доходу батька.
Визначаючи частку від доходу батька, яка підлягає стягненню, суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України: матеріальний стан сторін, задовільний стан здоров`я сторін та їхнього сина, відсутність аліментних обов`язків у відповідача перед іншими особами, та вважає, що розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання сина повинен становити 1/4 частку доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.
Відповідно до ч.1 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
Крім того, суд враховує ту обставину, що обов`язок щодо утримання неповнолітнього сина, передбачений ст.180 СК України, несуть батьки неповнолітнього і також позивач у справі.
Суд, задовольняючи позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку, виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.91 СК України жінка та чоловік, як не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, з ним їхньої дитини, відповідно до частини другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Відповідно до ч.4 ст.84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Судом встановлено, що до суду звернувся позивач відповідно до ч.2 ст.91 СК України, яка не перебуває у шлюбі з батьком дитини, з якою проживає дитина, з позовом про стягнення аліментів на її утримання до батька дитини, до досягнення дитиною трьох років в зв`язку з тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на її утримання.
Суд, вирішуючи питання щодо умови, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, виходить з того, що відповідач працездатний і працює, відзиву на позов не надав, а тому не заперечував проти задоволення позову і зокрема проти вимоги про стягнення з нього аліментів на користь позивача, вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу.
А тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений обставинами, встановленими під час перевірки їх належними та допустимими доказами.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так як позов задоволено в повному обсязі, останній складається з двох самостійних позовних вимог майнового характеру, судовий збір по кожній з яких встановлено в розмірі 704,80 грн., то суд відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України покладає на відповідача сплату судового збору в сумі 1409,60 грн. та стягує їх з відповідача в дохід держави.
Керуючись ст.ст. 3-5, 10-13, 89, 141, 263-266, 268, ч.1 п.1 ст.430, 280-283 ЦПК України, ч.2 ст.51 Конституції України, ст.ст. 84, 91, 180-184, 191, 200 СК України, суд,
ОСОБА_4 Олегівни до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та утримання матері дитини до трьох років задовольнити в повному обсязі.
Стягувати щомісячно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, народився с. Новомихайлівка Чернігівського району Запорізької області, працюючого в ТДВ «Веселівський завод СЗМ», зареєстрованого та мешкаючого: Запорізька область Гуляйпільський район с. Полтавка вул. 30 років Перемоги 85, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.03.2018 року до досягнення дитиною повноліття.
Стягувати щомісячно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, народився с. Новомихайлівка Чернігівського району Запорізької області, працюючого в ТДВ «Веселівський завод СЗМ», зареєстрованого та мешкаючого: Запорізька область Гуляйпільський район с. Полтавка вул. 30 років Перемоги 85, на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх доходів відповідача, починаючи з 23.03.2018 року до 19.07.2020 року.
Допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць.
На заочне рішення може бути подана заява про його перегляд протягом 30 днів з дня отримання відповідачем копії заочного рішення.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його проголошення, не подані заява про його перегляд або апеляційна скарга або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Ярош С.О.