КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________________________
Справа №357/8981/17
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/2263/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Федан Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на ухвалу судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 4 квітня 2018 року (суддя Бондаренко О.В.) про забезпечення позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_4, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

встановила:

у серпні 2017р. позивач звернувся до суду з позовом про скасування розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області № 441 від 16 вересня 2014р. «Про передачу в оренду земельної ділянки ФОП ОСОБА_4 в адміністративних межах Шкарівської сільської ради»; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 16 вересня 2014р. №10, укладений Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області та ОСОБА_4; скасування реєстрації за ОСОБА_4 права оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, загальною площею 0,6 га, яка знаходиться на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, номер запису про право в державному реєстрі прав 7260428 від 29 вересня 2014р.; скасування розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області № 274 від 20 травня 2015р. «Про затвердження експертної грошової оцінки земельної ділянки несільськогосподарського призначення ФОП ОСОБА_4 в адміністративних межах Шкарівської сільської ради»; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, загальною площею 0,6 га, яка знаходиться на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, який укладено 3 червня 2015р. Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області та ФОП ОСОБА_4; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, загальною площею 0,6 га, яка знаходиться на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, який укладено 18 грудня 2015р. ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_2; скасування реєстрації за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, загальною площею 0,6 га, яка знаходиться на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області номер запису про право в державному реєстрі прав 12618852 від 18 грудня 2015р.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що на підставі розпорядження

Білоцерківської РДА Київської області № 228 від 9 липня 2004р. «Про передачу в оренду земельної ділянки» та договору оренди від 14 липня 2004р., укладеного з Білоцерківською РДА Київської області, йому передано в довгострокову оренду з правом викупу земельну ділянку, площею 5,1427 га під обслуговування виробничої бази на території Шкарівської сільської ради, за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач стверджував, що йому стало відомо, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1, загальною площею 0,6 га, яка знаходиться на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області повністю накладається на земельну ділянку, площею 5,1427 га, тому надання спірної земельної ділянки відповідачу та визнання за ним права власності на неї, порушують його право користування земельною ділянкою.

У квітні 2018р. представник позивача подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, загальною площею 0,6 га, яка знаходиться у с. Шкарівка Білоцерківського району Київської області, що належить на праві власності ФОП ОСОБА_2, посилаючись на те, що відповідач намагається відчужити спірну земельну ділянку, що може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 4 квітня 2018 року заяву задоволено, з метою забезпечення позову накладено арешт на земельну ділянку площею 0,6 га, з кадастровим номером НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: с. Шкарівка Білоцерківського району Київської області, що належить на праві власності ФОП ОСОБА_2

У поданій апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2 просить ухвалу скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідач посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки позивачем належними доказами не доведено, що він вчиняє дії, які могли б свідчити про намагання відчужити спірну земельну ділянку, а з доданих до заяви оголошень в газетах неможливо встановити обставини, на які посилається позивач, так як вони не містять відомостей про особу продавця та адресу земельної ділянки.

Також відповідача вважає ухвалу суду необґрунтованою, оскільки вона містить лише посилання на припущення позивача про можливість відчуження спірної земельної ділянки.

Позивач та інші відповідачі, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.59, 60, 63-65), у судове засідання не з'явилися, клопотання про його перенесення не подали, відзив на апеляційну скаргу не направили, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ФОП ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши надані копії матеріалів цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача.

Статтею 260 ЦПК України передбачено, що ухвала суду, що постановляється як окремий документ, складається з, зокрема, мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви, суддя першої інстанції обмежився описовою частиною та зазначенням норм, які регулють вирішення заяви про забезпечення позову. Однак, не зазначив мотивів, з яких дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову.

Отже, доводи апеляційної скарги про необґрунтованість ухвали суду є правомірними.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі,

може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом першої інстанції вказані роз'яснення Верховного Суду України, хоча і були процитовані в ухвалі, проте, не враховані при прийнятті рішення про накладення арешту на земельну ділянку відповідача.

Зокрема, суд не пересвідчився чи дійсно між сторонами виник спір стосовно предмету, зазначеного позивачем у позовній заяві, не з'ясував, якими доказами підтверджені доводи позивача про накладання земельних ділянок одна на одну.

Крім того, суд не звернув увагу на ту обставину, що заява позивача про забезпечення позову не містить обґрунтування, як саме невжиття заходу забезпечення даного позову, може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Не наведено такого обґрунтування і в ухвалі судді.

Також, суд першої інстанції належним чином не пересвідчився, що надані позивачем газетні оголошення про продаж земельної ділянки стосуються спірної земельної ділянки, так як відповідач ФОП ОСОБА_2 категорично заперечує свій намір продати земельну ділянку і стверджує, що на фото у газеті зображена не спірна земельна ділянка.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, яка належить відповідачу ФОП ОСОБА_2, є передчасним.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, допустив порушення норм процесуального права, тому ухвала судді підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 4 квітня 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 8 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк