22-ц/775/277/2018(м)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„17" квітня 2018 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 222/1350/17

Номер провадження 22-ц/775/277/2018(м)

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Пономарьової О.М., Попової С.А.

за участю секретаря: Герасимової Г.Є.

учасники справи :

позивачОСОБА_4

представник позивача - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області апеляційну скаргу представника позивача адвоката ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 12 лютого 2018 року головуючого судді Подліпенця Є.О. із складанням повного тексту судового рішення 16 лютого 2018 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3,обґрунтовуючи вимоги тим,що 05 березня 2017 року приблизно о 23-00 год. відповідач , знаходячись на подвір*ї домоволодіння АДРЕСА_1, скоїв крадіжку належного йому майна на загальну суму 401,80 грн.За вчинене кримінальне правопорушення,передбачене ч.1 ст.185 КК України, відповідач 23 серпня 2017 року був засуджений Володарським районним судом Донецької області за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 150 годин громадських робіт. На досудовому слідстві та в суді першої інстанції позивач, як потерпілий, цивільний позов про відшкодування спричиненого йому збитку не заявляв. Зазначив, що діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду, оскільки порушився його звичайний уклад життя, тривалий час він не міг користуватися належним йому майном, повинен був звертатися до правоохоронних органів та суду. Відповідач в добровільному порядку відмовляється відшкодувати спричинену йому шкоду. Моральну шкоду, спричинену неправомірними діями відповідача, оцінює в розмірі 10 000 грн.,яку просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь .

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 12 лютого 2018 року позов ОСОБА_4 - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 1000 грн. В задоволені решти позовних вимог-відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду вмотивовано тим,що між неправомірними діяннями відповідача та наслідком у вигляді заподіяння позивачу моральної шкоди наявний причинний зв*язок та доведена вина відповідача,що не підлягає доказуванню у даній справі.

В апеляційній скарзі представник позивача адвокат ОСОБА_2 та ОСОБА_4 просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.При цьому посилаються на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права Зокрема,вказують ,що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи,що призвело до зменшення суми моральної шкоди .Зокрема, вказують,що не враховано , що позивач є інвалідом другої групи віком 69 років. ОСОБА_3 перед позивачем не вибачився та завданої шкоди не відшкодував, до того ж, оскільки відповідач є його сусідом, то позивач вимушений вислуховувати звинувачення сусідів, щодо притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності. Крім того, зазначають, що в результаті вчиненого кримінального правопорушення позивач зазнав моральної шкоди, оскільки ОСОБА_3 викрав не металобрухт, а вироби, якими позивач користувався у побуті. Позивач був вимушений відновлювати своє господарство, був порушений його звичайний спосіб життя.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не надано.Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України ,відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції .

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_2підтримали доводи апеляційної скарги.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_3 не з*явився,належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи,про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.94).

Відповідно до п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 № 2147-VIII, який набрав чинність 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника , дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 березня 2017 року приблизно о 23-00 год. ОСОБА_3, перебуваючи на подвір'ї домоволодіння АДРЕСА_1 яке належить ОСОБА_4, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, викрав металобрухт загальною вагою 82 кг у вигляді металевої секції забору, яка складається з металевого куточка і сітки рабиці, металевої сітки з ліжка, листа товщиною 2,5 мм розміром 1,2х2,5 м, а також трьох металевих кутків, спричинивши ОСОБА_4 матеріальну шкоду на суму 401,80 грн.

Вироком Володарського районного суду Донецької області від 23 серпня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 150 годин громадських робіт.

Речові докази металева секція із забору ,яка складається з металевого куточка і сітки рабиці, металеву сітку з ліжка, лист заліза товщиною 2,5 мм розміром 1,2х2,5 м, три металевих кутка ,загальною вагою 82 кг., передані на зберігання потерпілому ОСОБА_4 залишені у користуванні останнього .

Відповідно до ст.1177 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв*язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сімї, чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибин фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов*язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльності, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Задовольняючи частково позов про відшкодування моральної шкоди ,суд виходив з того,що між неправомірними діяннями відповідача та наслідком у вигляді заподіяння позивачу моральної шкоди наявний причинний зв*язок та доведена вина відповідача.Визначаючи суму грошового відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000 грн.,суд врахував ,що діями відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду, яка виразилася у порушенні його звичайного укладу життя, не можливістю користуватися невеликий проміжок часу, належним йому майном, у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку із протиправною поведінкою відповідача щодо нього. При ухвалені рішення суд звернув увагу на те,що позивачем не доведено, що повернуте йому після викрадення майно є пошкодженим, воно в повній мірі має для нього важливе функціональне значення та за час його відсутності у позивача суттєво змінився звичайний уклад його життя, що йому завдало певного обсягу моральних страждань.Також суд визнав не доведеними доводи позивача, що відповідач у нього здійснив крадіжку майна в більшому розмірі а ніж встановлено вироком суду, оскільки зазначена обставина спростовуюється матеріалами справи, позивачем з цього приводу не надано жодних доказів.

Як вбачається з матеріалів справи саме 82 кг металобрухту було викрадено у позивача.За висновком експерта № 1387 від 11 травня 2017 року ринкова вартість металобрухту загальною вагою 82 кг станом на день скоєння злочину становить 401,80 грн.Події кримінального правопорушення,винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та інші обставини кримінального правопорушення ніким не оспорювались.Учасники кримінального провадження вважали,що фактичні обставини справи підтверджуються доказами та не потребують дослідження в судовому розгляді справи ,які суд визнав доказаними.

Тому доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи неспроможні.

Думка сусідів, щодо притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності , не має правового значення та не може охоплюватись сумою морального відшкодування. Доводи апеляційної скарги у вказаній частині необґрунтовані.

Суд першої інстанції визначив грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 грн. з врахуванням характеру правопорушення, глибини моральних страждань позивача та конкретні обставини справи, наслідки, які настали для потерпілого у зв*язку із викраденням його майна, ступеню вини відповідача, вимог розумності і справедливості, та інших обставин справи.

Висновок суду у вказаній частині обґрунтований.

Інші обставини, на які посилаються скаржники в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні , судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи ,викладені в апеляційній скарзі ,фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці,проте,відповідно до вимог ст.89 ЦПК України ,оцінка доказів є виключною компетенцією суду,переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена .Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи ,перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку .

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційнускаргу представника позивача адвоката ОСОБА_2 та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 12 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцятиднів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 квітня 2018 року .

Судді: