П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2018 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 760/18336/13-ц

Номер провадження № 22-ц/824/1150/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В.В., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Іваницької О. В.,

вивчивши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТА ЦЕНТР» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасизалізобетонстрой» на заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 05 липня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Кізюн Л.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Астер», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Європейський газовий банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкасизалізобетонстрой», про визнання права власності на майнові права на об'єкт незавершеного будівництва,

в с т а н о в и в :

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до Солом'янського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Астер» про визнання за нею права власності на майнові права на офісне приміщення в секції ІІІ шостого поверху, орієнтовною загальною площею 300, 65 кв.м. в адміністративно-виставковому центрі з офісними приміщеннями, що розташований на АДРЕСА_1, а також стягнення з відповідача судового збору в сумі 3 441 грн. 00 коп.

Позовні вимоги мотивувала тим, що обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначила, що 20 січня 2012 року між ЗАТ «Будсоцсервіс» та ТОВ «Мега Астер» за результатами продажу майна банкрута на аукціоні було укладено договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва, а саме адміністративно-виставковий будинок з магазином та кафе, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Посилалась на те, що частина вказаного об'єкта незавершеного будівництва належить їй на праві власності на підставі договорів купівлі-продажу цінних паперів між нею та ЗАТ «Будсоцсервіс», предметом яких були безпроцентні іменні облігації загальною кількістю - 133 062 штук, загальною їх вартістю - 3 325 219 грн. 38 коп.

На підставі проспекту емісії іменних цільових облігацій між емітентом (ЗАО «Будсоцсервіс») та нею 25 червня 2007 року був укладений договір № 01-06/07 про резервування приміщення, який регулює всі умови щодо надання приміщення у її власність та в якому вказуються повні реквізити приміщення.

Позивач зазначала, що за умовами п. 2.1. та п. 2.2. цього договору № 01-06/07, ЗАТ «Будсоцсевіс» закріпив за позивачем офісне приміщення в секції III шостого поверху орієнтовною загальною площею 300,65 кв.м. в адміністративно-виставковому будинку з магазином та кафе, що розташований на АДРЕСА_1 та майнові права на частину об'єкту незавершеного будівництва на період до здачі офісного центру в експлуатацію ЗАТ «Будсоцсервіс», з подальшою передачею їх позивачу на праві власності шляхом укладення відповідного договору, про що 25 червня 2007 року сторони склали та підписали Акт прийому-передачі майнових прав.

При цьому, заборона відчужувати майнові права на офісне приміщення, що є об'єктом договору резервування, була зареєстрована в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Зазначає, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором.

Однак, у разі відчуження предмета обтяження боржником, він зобов'язаний негайно письмово повідомити про це обтяжувача, який протягом п'яти днів з дня отримання цього повідомлення повинен зареєструвати відповідні зміни у відомостях про обтяження згідно зі статтею 13 вказаного Закону.

Враховуючи те, що позивач своєї згоди не давала на відчуження об'єкту та її письмово не повідомили про відчуження об'єкту, вона вважає свої права порушеними, в зв'язку з невизнанням відповідачем за нею права власності на майнові права в об'єкті незавершеного будівництва, а тому була змушена звернутися до суду за захистом своїх прав на підставі ст. 392 ЦК України.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 27 вересня 2013 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_2 право власності на майнові права на офісне приміщення в секції ІІІ шостого поверху, орієнтовною загальною площею 300, 65 кв.м. в адміністративно-виставковому центрі з офісними приміщеннями, що розташований на АДРЕСА_1, стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 3 441 грн. 00 коп. (том І а.с.38-41).

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 23 травня 2014 року заяву ТОВ «Мега Астер» про перегляд заочного рішення - задоволено, скасовано заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 27 вересня 2013 року, справу призначено до розгляду у судове засідання (том І а.с.98-99).

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі (том І а.с.123-125).

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 березня 2015 року апеляційну скаргу представника ТОВ «Мега Астер» відхилено, рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2014 року - залишено без змін (том І а.с.163-166).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 липня 2015 року касаційну скаргу ТОВ «Мега Астер» задоволено, рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18 березня 2015 року - скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (том І а.с.184-187).

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2015 року (занесена до журналу судового засідання) Публічне акціонерне товариство «Європейський газовий банк» залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 08 травня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкасизалізобетонстрой» залучено до участі у справі в якості третьої особи.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 05 липня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено, визнано за позивачем право власності на майнові права на офісне приміщення в секції ІІІ шостого поверху, орієнтовною загальною площею 300, 65 кв.м. на об'єкті незавершеного будівництва - в адміністративно-виставковий будинок з магазином та кафе, загальною площею 2 250 кв.м., що розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1. Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 3 441 грн. 00 коп. (том ІІ а.с.147-155).

Не погоджуючись з вищевказаним заочним рішенням суду, представник ТОВ «ВЕСТА ЦЕНТР» подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 05 липня 2018 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що за результатами проведення електронних торгів ТОВ «ВЕСТА ЦЕНТР» стало добросовісним набувачем спірного нерухомого майна і належним чином зареєструвало за собою право власності на об'єкт незавершеного будівництва - адміністративно-виставковий будинок з магазином та кафе, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 2 250 кв.м., про що був внесений відповідний запис про державну реєстрацію права власності №12971980 від 21 січня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Під час ухвалення оскаржуваного рішення, суд першої інстанції неповно з'ясував фактичні обставини справи, дійшов незаконних та необґрунтованих висновків, оскільки ТОВ «Мега Астер», який є начебто власником спірного нерухомого майна, є неналежним відповідачем у справі. 21 січня 2016 року ТОВ «ВЕСТА ЦЕНТР» набуло право власності на спірне нерухоме майно, разом з тим, Товариство не було залучено судом до участі у справі, чим незаконно позбавлено права брати участь у справі, надавати свої пояснення та інше.

На дату проведення електронних торгів, 13 січня 2016 року, жодних обмежень або обтяжень щодо продажу спірного нерухомого майна не було, тобто ТОВ «ВЕСТА ЦЕНТР» в порядку і спосіб, визначені діючим законодавством України, придбало спірний об'єкт незавершеного будівництва.

Таким чином, у суду першої інстанції не було жодних законних підстав для визнання за позивачем майнових прав на зазначений об'єкт незавершеного будівництва.

Також, оскаржуваним рішенням встановлено, що між позивачем і ЗАТ «Будсоцсервіс» був укладений договір №01-06/07 від 25 червня 2007 року про резервування приміщення, відповідно до якого ЗАТ «Будсоцсервіс» закріпив за позивачем спірне офісне приміщення та майнові права на частину об'єкту незавершеного будівництва, на період до здачі офісного центру в експлуатацію ЗАТ «Будсоцсервіс» з подальшою передачею їх позивачу на праві власності, шляхом укладання відповідного договору, про що 25 червня 2007 року сторони склали та підписали Акт прийому-передачі майнових прав. З наведеного вбачається, що зобов'язання стосовно передачі даного офісного приміщення у власність позивачу, після здачі офісного центру в експлуатацію, стосується виключно ЗАТ «Будсоцсервіс». Рішенням від 05 липня 2018 року також підтверджено фактичну і юридичну відсутність ЗАТ «Будсоцсервіс», яке було ліквідовано за наслідками процедури банкротства до подачі даного позову.

Разом з тим, всупереч п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України судом першої інстанції провадження у справі не було закрито, розгляд справи відбувся за участю неналежного відповідача, а тому судове рішення ухвалене з грубим порушенням норм процесуального законодавства.

Крім того, не погоджуючись з вищевказаним заочним рішенням суду, ТОВ «Черкасизалізобетонстрой» подав апеляційну скаргу, у якій просив заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 05 липня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що 22 лютого 2006 року між ТОВ «Черкасизалізобетонстрой» та ЗАТ «Будсоцсервіс» було укладено інвестиційний договір №22 про дольову участь у будівництві адміністративно-виставкового центру з офісними приміщеннями, що розташований на АДРЕСА_1.

Згідно п.2.3. вказаного договору, ТОВ «Черкасизалізобетонстрой» зобов'язалось перерахувати ЗАТ «Будсоцсервіс» 13 950 000 грн., що є інвестицією в будівництво Об'єкту. Так, ТОВ «Черкасизалізобетонстрой» повністю виконало свої зобов'язання - здійснило інвестування Об'єкту шляхом перерахування грошових коштів на рахунок ЗАТ «Будсоцсервіс», за що отримало у власність майно у Об'єкті, а саме: 38,4% площ парко місць та 13 012,3 кв.м. офісних приміщень Об'єкту, що відповідає площам з 5-го по 10-й поверх Об'єкту включно.

Згідно Акту приймання-передачі від 01 листопада 2006 року, ЗАТ «Будсоцсервіс» передав ТОВ «Черкасизалізобетонстрой» майнові права на отримання у власність нерухомого майна в Об'єкті, у тому числі право власності на ті площі, які є предметом спору у даній справі.

Таким чином, ТОВ «Черкасизалізобетонстрой» є єдиним власником Об'єкту, а тому оскаржуваним рішенням позбавлено Товариство власності на Об'єкт.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 серпня 2018 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою ТОВ «ВЕСТА ЦЕНТР». Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05 вересня 2018 року закінчено підготовчі дії, справу призначено до розгляду у судове засідання з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 вересня 2018 року, зокрема, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою ТОВ «Черкасизалізобетонстрой».

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року №452/2017 постановлено, зокрема, ліквідувати Апеляційний суд міста Києва. На виконання вимог Закону, Апеляційним судом міста Києва передано дану справу до новоутвореного Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2018 року, справу призначено судді-доповідачу ОСОБА_1 Судді, які входять до складу колегії: ОСОБА_1 - головуючийсуддя, судді: Саліхов В.В., Шахова О.В.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2018 року дану справу прийнято до розгляду, призначено у відкритому судовому засіданні на 07 листопада 2018 року о 09 год. 40 хв.

У суді апеляційної інстанції представник скаржника ТОВ «ВЕСТА ЦЕНТР» - Переверзіна Н.В., підтримала доводи апеляційної скарги ТОВ «ВЕСТА ЦЕНТР», просила її задовольнити з підстав, викладених у ній. Зокрема, пояснила, що спірне нерухоме майно придбане ТОВ «ВЕСТА ЦЕНТР» на електронних торгах, у зв'язку з чим Товариство стало добросовісним набувачем. Таким чином, є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник скаржника (третьої особи) ТОВ «Черкасизалізобетонстрой» - Ніколаєв О.В. підтримав доводи апеляційної скарги ТОВ «Черкасизалізобетонстрой» та просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній. Зокрема, пояснив, що Товариство, інтереси якого він представляє, про інвестувало у повному обсязі спірне нерухоме майно (об'єкт) та прийняло його по Акту від 01 листопада 2006 року, а тому необхідно рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 заперечував проти доводів обох апеляційних скарг, просив залишити їх без задоволення та пояснив, крім іншого, що ТОВ «ВЕСТА ЦЕНТР» придбало цей об'єкт, однак 29 вересня 2016 року він був внесений до уставного фонду ТОВ «ЕРЗ», у зв'язку з чим вказане Товариство припинило бути власником спірного нерухомого майна. Крім того, представник позивача просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ВЕСТА ЦЕНТР» та залишити без задоволення апеляційну скаргу ТОВ «Черкасизалізобетонстрой».

Представник третьої особи ПАТ «Європейський газовий банк» - Полумиско В.І. просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові. Пояснив, що, на його думку, ТОВ «Мега Астер» є добросовісним набувачем майна. Крім того, підтримав письмові пояснення, направлені до суду поштою.

Представник відповідача ТОВ «Мега Астер» у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням, у зв'язку з чим на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у відсутності представника ТОВ «Мега Астер».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 25 червня 2007 року між ЗАТ «Будсоцсервіс» (емітент) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № 01-06/07-Е, відповідно до умов якого емітент зобов'язується передати у власність покупця, а покупець оплатити облігації, що емітовані ЗАТ «Будсоцсервіс» у кількості 133 062 шт., загальною вартістю 3 325 219 грн. 38 коп. (том І а.с.13-16).

Також, 25 червня 2007 року між ЗАТ «Будсоцсервіс» та позивачем був укладений договір № 01-06/07 про резервування приміщення, відповідно до якого ЗАТ «Будсоцсервіс» закріпив за ОСОБА_2 офісне приміщення в секції ІІІ шостого поверху загальною площею 300,65 кв.м. в адміністративно-виставковому центрі з офісними приміщеннями, що розташований на АДРЕСА_1 та майнові права на вказану частину об'єкту незавершеного будівництва на період до здачі офісного центру в експлуатацію з подальшою передачею їх позивачу на праві власності шляхом укладення відповідного договору (том І а.с.6-11).

На підтвердження того, що ЗАТ «Будсоцсервіс» передало, а позивач прийняла майнові права на об'єкт нерухомості, що є предметом договору № 01-06/07 про резервування приміщення, сторони склали та підписали акт прийому-передачі відповідних майнових прав від 25 червня 2007 року (том І а.с.12).

З наведеного вище вбачається, що майнові права на частину об'єкту незавершеного будівництва передані позивачу у власність згідно з умовами вищевказаних договорів на підставі Акту прийому-передачі, укладеного із ЗАТ «Будсоцсервіс», та після повної оплати повного пакету облігацій.

Так, на підставі договору № 01-06/07 від 25 червня 2007 року про резервування приміщення в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстроване приватне обтяження позивача у вигляді виключного права на придбання та заборону відчужувати майнові права на приміщення, які є об'єктом договору резервування.

Отже, виходячи з аналізу положень законодавства України та умов договору резервування та догорів купівлі-продажу цінних паперів, позивач як інвестор є власником майнових прав на об'єкт до завершення його будівництва і прийняття в експлуатацію.

Постановою господарського суду Київської області від 07 листопада 2011 року у справі № Б19/216-10 ЗАТ «Будсоцсервіс» визнано банкрутом (том І а.с.54-64).

20 січня 2012 року між ЗАТ «Будсоцсервіс» та ТОВ «Мега Астер» на підставі протоколу аукціону з продажу майна боржника було укладено договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва.

Предметом продажу за вказаним договором є об'єкт незавершеного будівництва - адміністративно-виставковий будинок з магазином та кафе, який знаходиться на АДРЕСА_1.

За ТОВ «Мега Астер» рішенням Господарського суду міста Києва від 11 липня 2012 року по справі № 5011-62/7102-2012, яке вступило в законну силу на підставі ухвали Київського апеляційного господарського суду від 30 жовтня 2013 року та постанови Вищого господарського суду України від 24 грудня 2013 року по даній справі (внесених до єдиного реєстру судових рішень), визнано право власності на об'єкт незавершеного будівництва - адміністративно-виставковий будинок з магазином та кафе, загальною площею 2250 кв.м., який знаходиться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий НОМЕР_1, який було придбано у ТОВ «Будсоцсервіс» (ліквідоване як юридична особа з припиненням, справа про банкрутство №Б19/210-10) за договором купівлі-продажу від 20 січня 2012 року як об'єкт незавершеного будівництва - адміністративно-виставковий будинок з магазином та кафе, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Дане судове рішення оглянуто колегією суддів у судовому засіданні.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ЗАТ «Будсоцсервіс» передало ОСОБА_2 відповідні майнові права у відповідності до Акту прийому-передачі від 25 червня 2007 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про визнання за нею права власності на майнові права на про інвестовані приміщення є обґрунтованими, доведеними та такими, що є підставою для задоволення позову.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Виходячи зі змісту норм ст.ст. 177, 190 ЦК України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, зокрема майнові права як особливий об'єкт, що є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.

Таким чином, майнові права можуть визначатись як суб'єктивне право учасників цивільних правовідносин, пов'язане з володінням, користуванням, розпорядженням речами, а також майновими вимогами, що виникають між учасниками цивільного обороту з приводу цих речей.

Приписами ст. 194 ЦК України визначено, що цінним папером є документ встановленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право і визначає взаємовідносини між собою, яка його випустила (видала), і власником та передбачає виконання зобов'язань згідно з умовами його випуску, а також можливість передачі прав, що випливають з цього документа, іншим особам. До особи, яка набула право власності на цінний папір, переходять в сукупності усі права, які ним посвідчуються.

Відповідно до ст.ст. 4, 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор відповідно до законодавчих актів має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, якими можуть бути будь-яке майно, а також майнові права.

Факт фінансування будівництва спірного об'єкту позивачем підтверджується платіжними дорученнями, з яких видно, що було здійснено фінансування об'єкту шляхом викупу облігацій щодо об'єкту нерухомого майна.

За роз'ясненнями Міністерства юстиції України в листі № 19-50-2309 від 22 червня 2007 року, до завершення будівництва проінвестованого об'єкта нерухомого майна та прийняття його до експлуатації інвестору належить не право власності на цей об'єкт, а майнові права на нього.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно, в тому числі майнові права), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

При цьому, за ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, з матеріалів справи вбачається і не спростовано сторонами, що ЗАТ «Будсоцсервіс» передало ОСОБА_2 відповідні майнові права на спірне нерухома майно, згідно з актом прийому-передачі від 25 червня 2007 року.

Тобто, майнові права належать позивачу на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів № 01-06/07-Е від 25 червня 2007 року та договору № 01-06/07 про резервування приміщення від 25 червня 2007 року, і порушення цих майнових прав відбулося внаслідок укладення між ЗАТ «Будсоцсервіс» та ТОВ «Мега Астер» договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва від 20 січня 2012 року.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що спірні майнові права ОСОБА_2 не перебували у власності ЗАТ «Будсоцсевіс» станом на момент визнання вказаного товариства банкрутом та не могли бути включені до ліквідаційної маси останнього і відчужені відповідно до положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а тому позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання права власності позивача на майнові права, що відчужені відповідачу за вищенаведеним договором купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва від 20 січня 2012 року.

З чим погоджується колегія суддів.

Згідно ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реституцію обтяжень» предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо законом або договором передбачена згода обтяжувача на відчуження боржником рухомого майна, яке предметом обтяження, така згода не вимагається в разі переходу права власності на рухоме майно в порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні.

У разі відчуження предмета обтяження боржником він зобов'язаний негайно письмово повідомити про це обтяжувача, який протягом п'яти днів з дня отримання цього повідомлення повинен зареєструвати відповідні зміни у відомостях про обтяження згідно зі статтею 13 вказаного Закону.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що враховуючи ту обставину, що позивач своєї згоди не давала на відчуження об'єкту та її письмово не повідомили про відчуження, то відповідно до ст. 386 ЦК України вона, як власник, має підстави для відновлення свого невизнаного іншою особою права власності на майнові права шляхом їх визнання.

З положень ч. 2 ст. 656 ЦК України вбачається, що предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. При цьому, якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення (ст. 658 ЦК України).

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Крім того, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки спір щодо майнових прав уже виник між позивачем та іншими юридичними особами, порушене право позивача підлягає захисту у спосіб, який вона обрала.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи скаржника ТОВ «ВЕСТА ЦЕНТР» про те, що саме ТОВ «ВЕСТА ЦЕНТР» стало добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, є необґрунтованими та відхиляються колегією суддів, оскільки згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №136376382 від 03 вересня 2018 року, об'єкт незавершеного будівництва - спірний адміністративно-виставковий будинок з магазином та кафе на праві приватної власності належить ТОВ «ЕРЗ».

Що стосується доводів скаржника ТОВ «Черкасизалізобетонстрой» про те, що ТОВ «Черкасизалізобетонстрой» перерахувало ЗАТ «Будсоцсервіс» 13 950 000 грн., що є інвестицією в будівництво Об'єкту, а саме: 38,4% площ парко місць та 13 012,3 кв.м. офісних приміщень Об'єкту, що відповідає площам з 5-го по 10-й поверх Об'єкту включно, у зв'язку з чим ТОВ «Черкасизалізобетонстрой» є єдиним власником Об'єкту, то такі доводи також відхиляються колегією суддів, оскільки матеріали справи не містять документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою ТОВ «Черкасизалізобетонстрой» для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, які містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Крім того, з матеріалів справи вбачається і не спростовано сторонами, що ЗАТ «Будсоцсервіс» передало ОСОБА_2 відповідні майнові права на спірне нерухоме майно, згідно з актом прийому-передачі від 25 червня 2007 року.

Інші доводи скаржників, наведені у апеляційних скаргах, не дають підстав вважати оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, доводи, викладені в апеляційних скаргах, висновків суду не спростовують, оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосування норм матеріального права, у зв'язку з чим апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 05 липня 2018 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТА ЦЕНТР» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасизалізобетонстрой» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 05 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 09 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О.В. Шахова