Справа № 2-1390/11 Головуючий у І інстанції Болобан В. Г.
Провадження № 22-ц/780/1979/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 17.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області

у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Кулішенка Ю.М., Яворського М.А.,

за участю секретаря Шуляка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на ухвалу Обухівського районного суду Київської області, постановлену в м. Обухів 04 жовтня 2017 року за скаргою ОСОБА_2 на дії та рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення головного державного виконавця, просив визнати протиправними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 в частині винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 21 липня 2017 року у ВП № 37552679, визнати протиправною та скасувати постанову.

Скаргу мотивував тим, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 жовтня 2011 року з нього на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі, еквівалентному 3528744,96 грн.

28 березня 2013 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 37552679, а 21 липня 2017 року головним державним виконавцем винесена постанова про стягнення виконавчого збору в розмірі 352874,49 грн.

Вважає, що постанова про стягнення виконавчого збору винесена з порушенням встановленої законом процедури і послідовності проведення виконавчих дій, оскільки державним виконавцем не було винесено постанови про стягнення виконавчого збору на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення, тобто 05 квітня 2013 року, а лише 21 липня 2017 року більш ніж 4 роки після спливу визначеного законодавцем строку. Крім того, на момент винесення оскаржуваної постанови субєкт оскарження зобовязаний був здійснити певні виконавчі дії і визначити розмір виконавчого збору із урахуванням приписів ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки на час винесення оскаржуваної постанови судове рішення виконане не було, то й підстави для винесення такої постанови були відсутні.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 04 жовтня 2017 року скаргу задоволено, визнано протиправними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 в частині винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 21 липня 2017 року у ВП № 37552679, визнано протиправною та скасовано постанову.

Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 04 жовтня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_2

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим законом. Тому вимоги боржника про скасування постанови про стягнення виконавчого збору в повному обсязі тільки з причин порушення строку її винесення є безпідставними та є намаганням боржника уникнути матеріальної відповідальності за невиконання рішення суду.

Крім того, дане виконавче провадження витребовувалося Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області для проведення перевірки, за результатами якої було складено довідку та зобовязано державного виконавця винести спірну постанову про стягнення виконавчого збору, що не може не свідчити про правомірність її винесення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи скаргу на дії та рішення державного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що дії державного виконавця з урахуванням ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом, оскільки на момент винесення такої постанови редакція Закону України «Про виконавче провадження» була вже змінена та визначення розміру виконавчого збору змінилось.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 жовтня 2011 року задоволено позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна», стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», заборгованість за кредитним договором в розмірі 3528744,96 грн. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 вересня 2012 року рішення залишено без змін (а. с. 84 85, 305 307 т. 1).

28 березня 2013 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 37552679 з виконання виконавчого листа № 2-1390/11, виданого 24 жовтня 2012 року Обухівським районним судом Київської області на виконання зазначеного рішення. Пунктом 2 постанови запропоновано боржнику самостійно виконати рішення суду в 7-денний строк. При невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, повязаних з провадженням виконавчих дій (а. с. 85 т. 2).

28 жовтня 2013 року розпорядженням старшого державного виконавця, затвердженим начальником відділу, зараховано грошові кошти у сумі 27317 грн., що надійшли 13 серпня 2013 року на рахунок відділу з обліку депозитних сум при примусовому виконані виконавчого листа, як кошти виконавчого збору на користь держави у розмірі 974,25 грн.; 9742,51 грн. як часткову сплату боргу (а. с. 87 т. 2).

Платіжними дорученнями від 28 жовтня 2013 року, 06 грудня 2013 року перераховано виконавчий збір згідно розпорядження державного виконавця в розмірі 548,89 грн., 960,23 грн., а також 9602,27 грн. та 5488,86 грн. в рахунок погашення заборгованості (а. с. 118 121 т. 2).

21 липня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 із посиланням ст. ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 352874,49 грн. В постанові вказано, що у відповідності до вимог ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна, переданого стягувачу за виконавчим документом (а. с. 111 т. 2).

22 травня 2017 року управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області складено довідку по цільовій перевірці Відділу примусового виконання рішень, якою встановлено, що у виконавчому провадженні № 37552679 порушено вимоги ст. 18, ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження». Порушено строки виконання виконавчого провадження. Відсутня інформація про джерела отримання доходів боржником, наявність відкритих рахунків. Відсутня постанова про стягнення виконавчого збору (а. с. 227 т. 3).

Згідно інформації про виконавче провадження, наданої 05 серпня 2017 року, та матеріалів виконавчого провадження, постанова про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу стягувачу не виносилася (а. с. 49 52 т. 2, 6 217 т. 3).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Разом із тим, оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що вимоги боржника про скасування постанови про стягнення виконавчого збору тільки з причин порушення строку її винесення є безпідставними і є намаганням боржника уникнути матеріальної відповідальності та невиконання рішення суду, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на момент відкриття виконавчого провадження, у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови, та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на момент відкриття виконавчого провадження, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних предявленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Виходячи із аналізу наведених вимог закону, нова редакція Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає інституту самостійного виконання рішення та відповідно стягнення виконавчого збору за невиконання боржником рішення суду самостійно, а розмір судового збору безпосередньо залежить від фактично стягнутої із боржника суми.

Докази стягнення із ОСОБА_2 3528744,96 грн. в порядку виконання рішення суду в матеріалах справи відсутні, що не спростовується доводами апеляційної скарги.

Таким чином, стягнення виконавчого збору в розмірі 352874,49 грн., що становить 10 % від 3528744,96 грн. суми, яка підлягає стягненню, але фактично стягнута не була, суперечить вимогам ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» в частині порядку нарахування і стягнення виконавчого збору, а відтак апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо неправомірності дій державного виконавця при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору від 21 липня 2017 року, неправомірності самої постанови та її скасування.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до необхідності застосування засобів примусу до боржника, яким не вчинено жодних дій, спрямованих на виконання рішення, хоча державним виконавцем із 2011 року вжито всіх заходів примусового виконання рішень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», однак апеляційний суд звертає увагу, що такі засоби примусу мають застосуватися у відповідності до вимог закону, і саме по собі невиконання боржником рішення суду не є підставою для їх застосування на розсуд державного виконавця.

Із цих же підстав апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що за аналогією закону можливо дійти висновку, що вчинення державним виконавцем виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», та невиконання рішення суду боржником у встановлений законом термін є безспірною підставою до стягнення виконавчого збору.

Не можна погодитися із доводами апеляційної скарги, що за наслідками цільової перевірки Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області зобовязано державного виконавця винести спірну постанову про стягнення виконавчого збору, що не може не свідчити про правомірність винесення вказаної постанови, оскільки згідно змісту даної довідки (а. с. 218 231 т. 3) в частині висновків та пропозицій не вбачається зобовязання державного виконавця Телявського А.М. винести будь-яку постанову, а є загальний припис державним виконавцям здійснювати виконавчі дії відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, а саме: не допускати порушення строків здійснення виконавчих дій виконавчого провадження, своєчасно вживати заходи щодо звернення стягнення на майно та кошти боржника, а також здійснювати систематичний контроль за відрахуванням утриманих сум.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області, постановлену в м. Обухів 04 жовтня 2017 року, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Кулішенко Ю.М.

ОСОБА_4