ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/279/18 Номер провадження 22-ц/814/337/18Головуючий у 1-й інстанції Крикливий В.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві у порядку спрощеного позовного цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства «Горішньоплавнівської міської ради»

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 15 серпня 2018 року, ухвалене суддею Крикливим В.В., повний текст рішення складено - 25 серпня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства «Горішньоплавнівської міської ради» про поновлення на роботі, скасування наказів підприємства, стягнення середньої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства «Горішньоплавнівської міської ради» про поновлення на роботі, скасування наказів підприємства, стягнення середньої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що починаючи з 1986 року вона працює на КП «ВУВКГ», за час роботи здобула відзнаку ветеран праці, також має й інші заохочення, в тому числі за раціоналізаторські пропозиції. Окрім того, має інвалідність 3-ої групи, яку отримала під час виконання трудових обов»язків на підприємстві в 1991 році. Після зміни у 2014 році керівництва, ставлення до неї, як до працівника, змінилось, їй неодноразово в усній формі повідомлялось про необхідність піти на пенсію, адже позивач досягла пенсійного віку, щоденно зі сторони керівництва здійснювався тиск. Наказом № 07 від 13.02.2018 «Про припинення трудового договору» її було звільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпП за скороченням штату. Вважає своє звільнення незаконним так, як його проведено без погодження із профспілковим комітетом, членом якого вона є, та за умов, що вона має переважне право на залишення на роботі. Просила суд визнати незаконним та скасувати наказ № 07 від 13.02.2018 р. № 07 «Про припинення трудового договору»; поновити її на посаді змінного інженера аварійно-диспетчерської служби з 13.02.2018 р.; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.02.2018 р. по день поновлення на роботі, виходячи із щомісячної норми годин, встановлених КМУ та вартості години її праці, яка становить 84,55 грн.; стягнути з відповідача компенсацію завданої незаконним звільненням моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.; визнати незаконним наказ № 857 від 28.11.2017 р. «Про зміну в штатному розкладі»; визнати незаконним наказ № 805 від 06.11.2017 р. «Про особовий склад» в частині тимчасового переведення виконувати обов»язки змінного майстра АДС оператора диспетчерської служби ОСОБА_4 з 06.11.2017 р. (а.с. 35-40).

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 15 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволені частково.

Наказ комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради» № 07 від 13.02.2018 р. «Про припинення трудового договору (контракту)» - скасовано як незаконний.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді змінного інженера аварійно-диспетчерської служби комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради» з 13 лютого 2018 року.

Стягнуто з комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.02.2018 р. по 15.08.2018 р. в сумі 47 318,61 грн., 5 000 грн. - моральної шкоди та 35,24 грн. - понесених судових витрат.

Стягнуто з комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради» на користь держави 704,80 грн. судового збору.

В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звільнення позивача проведено з істотним порушення норм законодавства про працю, тому вона підлягає поновленню, зокрема, згідно наказу № 608 від 29.08.2017 до штатного розкладу підприємства з 06.11.2017 внесено зміни, а саме, в аварійно-диспетчерській службі виключено 3 штатні одиниці посади «змінного інженера» та включено до штатного розкладу 4 штатні одиниці посади «майстра зміни», тобто в аварійно-диспетчерській службі, де працювала позивач на посаді змінного інженера, скорочення чисельності працівників фактично не відбувалося, а навпаки кількість штатних одиниць було збільшено. Згадана обставина також підтверджується відомістю про переведення працівників, відповідно до якої в результаті внесених змін до штатного розкладу в аварійно-диспетчерській службі на чотири посади «майстра зміни» було переведено трьох «змінних інженерів» та оператора диспетчерської служби ОСОБА_5 Крім цього, при звільненні позивача відповідачем були порушені вимоги ст. 42 КЗпП Українищодо переважного права на залишення на роботі, оскільки, позивач має безперервний стаж на підприємстві, починаючи з 09.12.1986 р. по 13.02.2018 р., тобто понад 31 рік, відповідно до диплому серії НОМЕР_2, виданому 22.09.1971 р., позивач закінчила Верхньодніпровський металургійний технікум, а згідно диплому серії НОМЕР_1 - Томський інженерно-будівельний інститут, що підтверджує її кваліфікацію, позивач є інвалідом третьої групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10 ААА № 018863 від 06.06.2013 року, зазначену інвалідність вона отримала саме на цьому підприємстві внаслідок виробничої травми, згідно записів в трудовій книжці позивач мала заохочення за раціоналізаторські пропозиції 21.12.1999 р. та 24.11.2003 р. Згідно відомості про переведення працівників в аварійно-диспетчерській службі на чотири посади «майстра зміни» було переведено трьох «змінних інженерів» ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, та оператора диспетчерської служби ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, проте, відповідачем на надано суду доказів, що зазначені особи мають у порівнянні із позивачем переважне право на залишення на роботі. Крім цього, Вільною профспілкою України, членом якої є позивач з 10.11.2017 р., питання про отримання попередньої згоди профспілки щодо розірвання з позивачем трудового договору не розглядалося, тому суд першої інстанції прийшов до висновку про незаконність наказу № 07 від 13.02.2018 «Про припинення трудового договору (контракту)» та про обґрунтованість вимог позивача в частині поновлення на роботі. Факт заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок порушення її трудових прав з боку відповідача є доведеним, тому суд визначив розмір суми, що є достатньою для компенсації заподіяної моральної шкоди, 5000 грн. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, а саме щодо визнання незаконними наказу № 857 від 28.11.2017 р. «Про зміну в штатному розкладі» та наказу № 805 від 06.11.2017 «Про особовий склад» в частині тимчасового переведення виконувати обов»язки змінного майстра АДС оператора диспетчерської служби ОСОБА_4 з 06.11.2017 р. , то суд виходив з того, що питання внесення змін до штатного розкладу, переводу працівників на іншу посаду є компетенцією власника або уповноваженого ним органу, суди не повинні входити в обговорення питання доцільності проведення такої перестановки (перегрупування).

Додатковим рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 31 серпня 2018 року рішення суду від 15 серпня 2018 року в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання (а.с. 191).

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 31 серпня 2018 року у рішенні суду від 15 серпня 2018 року виправлена арифметична помилка щодо розміру судового збору, а саме з комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради» на користь держави стягнуто 1 409,60 грн. судового збору (а.с. 192).

В апеляційній скарзі комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства «Горішньоплавнівської міської ради» просить рішення суду першої інстанції, додаткове рішення суду від 31.08.2018 р. та ухвалу суду від 31.098.2018 р. - скасувати з підстав порушення місцевим судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що враховуючи спеціальний порядок звільнення працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, 28.11.2017 р. відповідачем направлено звернення на адресу профспілкового комітету членів первинної профспілкової організації Комсомольського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства професійної спілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України, членом якої на момент звернення роботодавця була позивач, та згідно витягу з протоколу № 48/1 від 28.11.2018 року звернення було розглянуто та профспілковим комітетом надано згоду адміністрації в разі незгоди ОСОБА_3 на працевлаштування за запропонованими посадами провести її звільнення згідно п.1 ст. 40 КЗпП України з 01.02.2018 р., цим же рішенням задоволено заяву ОСОБА_3 про вихід з членів вище вказаної первинної профспілкової організації за власним бажанням з 01.12.2017 р. Станом на 2017-2018 р. р. на підприємстві діяла вказана профспілкова організація, якою і була надана згода на внесення змін до штатного розпису та звільнення найманого працівника в разі його відмови обіймати іншу посаду, тому вказана обставина не порушує прав та гарантій діяльності Полтавського обласного об»єднання Конфедерації Вільних профспілок України, посилання у рішенні суду на переписку з Полтавським обласним об»єднанням Конфедерації Вільних профспілок України не підтверджує діяльність вказаної профспілкової організації на підприємстві в якості первинної, членство позивача Полтавському обласному об»єднанні Конфедерації Вільних профспілок України належним чином не доведено, підстави діяльності об»єднання на підприємстві відсутні, розгляд питань, що підлягають попередньому погодженню профспілковим органом з Полтавським обласним об»єднанням Конфедерації Вільних профспілок України, не є правовим аргументом визнання наказу № 857 від 28.112017 р. не погодженим профспілковим органом. У рішенні суду не відповідає фактичним обставинам справи посилання на те, що пункт 6 наказу № 608 від 29.08.2017 р. «Про зміни до штатного розкладу підприємства» по відношенню до позивача виконано не було, а замість цього ОСОБА_3 було запропоновано інші посади. Про відсутність порушень вказаним наказом свідчить той факт, що позивачем в межах строків, визначених ст. 233 КЗпП України за вирішенням індивідуального трудового спору не було здійснено звернення ні до комісії по трудовим спорам, ні до суду. Освітній рівень позивача, її безперервний стаж роботи, наявність інвалідності, отриманої внаслідок виробничої травми на підприємстві було враховано, позивачу надано першочергове право обійняти запропоновані посади, інших вакантних посад на підприємстві не було.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не подано.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин вбачається, що згідно копії трудової книжки за наказом № 152 від 08.12.1986 р. ОСОБА_3. прийнята на посаду начальника цеха водопостачання Виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства з 09.12.1986 року. Починаючи з 01.04.2008 р., вона займала посаду змінного інженера аварійно-диспетчерської служби (а.с. 11).

Наказом № 608 від 29.08.2017 р. «Про зміни до штатного розкладу» з 06.11.2017 р. внесено зміни до штатного розкладу підприємства, зокрема, в аварійно-диспетчерській службі виключено 3 штатні одиниці посади «змінного інженера» та включено до штатного розкладу цієї ж служби 4 штатні одиниці посади «майстра зміни». Пунктом 6 згаданого наказу інспектора кадрів зобовязано ознайомити осіб, які займають посади, визначені п.3, зокрема «змінного інженера аварійно-диспетчерської служби», із змінами, що мають бути, не менше ніж за 2 місяці та запропонувати для працевлаштування знову створені посади (а.с. 118).

З наданих відповідачем доказів (перелік вакансій, акти), пункт № 6 наказу № 608 відносно позивача виконано не було.

Крім цього, наказом № 608 від 29.08.2017 до штатного розкладу підприємства з 06.11.2017 р. внесено зміни, зокрема, в аварійно-диспетчерській службі виключено 3 штатні одиниці посади «змінного інженера» та включено до штатного розкладу 4 штатні одиниці посади «майстра зміни» (а.с.118-119), тобто в аварійно-диспетчерській службі, де працювала позивач на посаді змінного інженера, скорення чисельності працівників фактично не відбувалося, а навпаки кількість штатних одиниць було збільшено. Згадана обставина також підтверджується відомістю про переведення працівників, відповідно до якої в результаті внесених змін до штатного розкладу в аварійно-диспетчерській службі на чотири посади «майстра зміни» переведено трьох «змінних інженерів» та оператора диспетчерської служби ОСОБА_5 (а.с. 109).

Згідно наказу № 805 від 06.11.2017 р. «Про особовий склад» на період відпустки змінного майстра аварійно-диспетчерської служби ОСОБА_5 тимчасово з 06.11.2017 р. переведено виконуючим обов»язки змінного майстра аварійно-диспетчерської служби ОСОБА_4, яка до цього обіймала посаду оператора диспетчерської служби (а.с. 101).

Згідно відомостей про переведення працівників КП ВУВКГ з 01.11.2017 по 17.05.2018 р. ОСОБА_5 переведено на посаду майстра зміни аварійно-диспетчерської служби, відповідно до наказу № 44 від 06.11.2017 р. , тоді як ОСОБА_3 було скорочено (а.с. 109).

Наказом № 857 від 28.11.2017 р. «Про зміни до штатного розкладу» у звязку зі змінами в організації управління виробництвом на підприємстві, для оптимізації чисельності працівників лінійного персоналу та зменшення витрат на його утримання, адміністрацією підприємства внесено зміни до штатного розкладу з 01.02.2018 р. - виключено одну посаду змінного інженера аварійно-диспетчерської служби. Цим же наказом визначено, що скороченню підлягає посада, яку займає саме ОСОБА_3. (а.с. 50).

Наказом № 13-к від 13.02.2018 р. «Про перенесення дати запланованого вивільнення», у зв»язку із тимчасовою непрацездатністю на день звільнення, змінено дату звільнення у зв»язку із скороченням змінного інженера аварійно-диспетчерської служби ОСОБА_3 на 13.02.2018 (а.с. 88).

Наказом (розпорядженням) «Про припинення трудового договору (контракту)» № 07 від 13.02.2018 р. ОСОБА_3 звільнено з посади змінного інженера аварійно-диспетчерської служби КП «ВУВКГ«Горішньоплавнівської міської ради» за скороченням штатів на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 82).

Позивач ОСОБА_3. має безперервний стаж на підприємстві, починаючи з 09.12.1986 р. по 13.02.2018 р., тобто понад 31 рік, відповідно до диплому серії НОМЕР_2, виданому 22.09.1971 р. вона закінчила Верхньодніпровський металургійний технікум, а згідно диплому серії НОМЕР_1 - Томський інженерно-будівельний інститут, що підтверджує її кваліфікацію, вона є інвалідом третьої групи внаслідок виробничої травми на даному підприємстві, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10 ААА № 018863 від 06.06.2013 р., згідно записів у трудовій книжці, працюючи на згаданому підприємстві, позивач мала заохочення за раціоналізаторські пропозиції 21.12.1999 та 24.11.2003 (а.с. 178).

Згідно заяви від 10.11.2017 р. позивач повідомила керівництво КП «ВУВКГ» про свій вихід з первинної профспілкової організації підприємства та вступ до Полтавської обласного об»єднання Конфедерації Вільних профспілок України (а.с. 18).

Представник Вільної профспілки звертався до керівництва КП «ВУВКГ» із листами за вих. №23 від 20.11.2017 р., № 24 від 04.12.2017 р., № 20 від 13.01.2017 р., № 1 від 08.02.2018 р. та №2 від 06.03.2018 р., в яких повідомляв про членство ОСОБА_3 в згаданій профспілковій організації та зазначав про необхідність отримання згоди профспілкового комітету на її звільнення, на які директор КП «ВУВКГ» Ярош С.М. відповів листами вих. № 1831/01 від 05.12.2017 р. та № 63/01 від 10.01.2018 р., з яких вбачається, що останній не має вільного часу та бажання для будь-якого спілкування із зазначеною профспілковою організацією (а.с. 18-24). Вільною профспілкою питання, щодо звільнення ОСОБА_3 не розглядалося.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини у справі, які доводять про не дотримання відповідачем вимог діючого законодавства в частині скорочення посад у штатному розписі, щодо врахування переважного права на залишення її на роботі, щодо пропонування їй вакантних посад, щодо не отримання згоди профспілкового комітету на її звільнення.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що наказом № 608 від 29.08.2017 р. «Про зміни до штатного розкладу» для покращення мотивації праці працівників згідно п.3 цього наказу виключено з 06.11.2017 р. в «аварійно-диспетчерській службі» за посадою «змінний інженер» - 3 штатних одиниці, п.6 цього наказу - інспектору з кадрів ознайомити осіб, які займають посади, визначені п.3, із змінами, що мають бути, не менше, ніж за 2 місяці, т пропонувати для працевлаштування знову створені посади (а.с. 119).

Наступним наказом № 857 від 28.11.2017 р. «Про зміни до штатного розкладу» у зв»язку зі змінами в організації управління виробництвом на підприємстві, для оптимізації чисельності працівників лінійного персоналу та зменшення витрат на його утримання, адміністрацією підприємства внесено зміни до штатного розкладу, тобто в межах одного календарного місяця, з 01.02.2018 р. - виключено одну посаду змінного інженера аварійно-диспетчерської служби. Цим же наказом визначено, що скороченню підлягає посада, яку займає саме ОСОБА_3. (а.с. 50).

З даним наказом ОСОБА_3. була ознайомлена 29.11.2017 р. особисто та зробила на ньому відмітку про те, що з наказом вона не згодна, що свідчить про те, що дійсно вона з наказом була ознайомлена.

На а.с. 76 міститься перелік вакансій для ознайомлення ОСОБА_3, змінного інженера АДС, станом на 29.11.2017 р. Вбачається, що на ньому відсутній підпис ОСОБА_3 про ознайомлення з ним, відмітка про те, чи погодилася вона чи відмовилася від запропонованих вакансій, але, вбачається, що 29.11.2017 р. був складений акт комісією (без участі ОСОБА_3), що 29.11.2017 р. їй були запропоновані для працевлаштування на підприємстві вакансії у зв»язку із скороченням штату згідно наказу № 857 від 28.11.2017 р., знайомитися з переліком вакансій ОСОБА_3. відмовилася (а.с. 77), що викликає сумніви чи дійсно позивачу були запропоновані вакантні посади, чи була вона ознайомлена з переліком вакантних посад станом на 29.11.2017 р., якщо дійсно вона відмовилася з ним знайомитися, то чому безпосередньо на цьому переліку не вказала про свою відмову чи незгоду із запропонованими вакансіями, як це зробила вона при ознайомленні з наказом № 857 від 28.11.2017 р.

Перелік вакансій станом на 15.12.2017 р., станом на 27.12.2017 р., станом на 24.01.2018 р. та відповідні акти від 15.12.2017 р., від 27.12.2017 р., від 24.01.2018 р., аналогічні за змістом, були складені відповідачем на підтвердження того, що позивачу були запропоновані вакантні посада на підприємстві, але вона згоду на перехід на нову посаду не надала, проте, вони складені без участі позивача та не містять жодного її застереження чи її підпису про ознайомлення чи незгоду (а.с.78-85).

З матеріалів справи вбачається, що позивач наполягає на тому, що вакантні посади їй не пропонували, як це передбачено чинним законодавством.

Апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку про те, що дійсно вище вказані переліки вакансій та акти до них не є належними та допустимими доказами по справі, складені у відсутність позивача, інших доказів про те, що відповідач пропонував позивачу вакантні посади не надано.

Крім цього, по справі вбачається, що ОСОБА_3. з 10.11.2017 р. є членом Полтавського обласного об»єднання Конфедерації Вільних профспілок України, вказана інформація була доведена головою профкому Полтавського обласного об»єднання Конфедерації Вільних профспілок України до відома директора комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства «Горішньоплавнівської міської ради» Яроша С.М., що підтверджується листом від 13.11.2017 р. на ім»я останнього, а також особистою заявою ОСОБА_3 від 10.11.2017 р. на ім»я директора (а.с. 18).

У листі від 05.12.2017 р. за підписом директора комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства «Горішньоплавнівської міської ради» Ярош С.М. на ім»яголови профкому Полтавського обласного об»єднання Конфедерації Вільних профспілок України повідомляється, що отримане повідомлення про набуття членства в Полтавському обласному об»єднанні ОСОБА_3. прийняте до відома (а.с. 20), тобто відповідачу було відомо, що з 10.11.2017 р. ОСОБА_3. набула членство Полтавському обласному об»єднанні Конфедерації Вільних профспілок України.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач, будучи достовірно обізнаним про членство ОСОБА_3 у вище вказаній профспілці, звертався до неї про отримання згоди на звільнення позивача з роботи.

Відповідач надав суду витяг з протоколу № 48/1 від 28.11.2017 р. засідання профкому членів первинної профспілкової організації Комсомольського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства професійної спілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України, на якому розглядалися наказ про зміни до штатного розкладу підприємства та заява ОСОБА_3 про вихід з профспілки ВУВКГ, з якого вбачається, що адміністрація надала згоду підприємству, але не вказано на що саме надала згоду, та була задоволена заява ОСОБА_3 і надана згода на виключення її з членів профспілки ВУВКГ за власним бажанням з 01.12.2017 р.

Згідно ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган.

Апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що при звільненні позивача з роботи відповідачем були порушені вимоги ст. 43 КЗпП України.

Також є правильними висновки суду першої інстанції в частині порушення відповідачем вимог чинного законодавства щодо переважного права позивача на залишення на роботі при вивільненні у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці.

Доводи апеляційної скарги про те, що членство позивача Полтавському обласному об»єднанні Конфедерації Вільних профспілок України належним чином не доведено, підстави діяльності об»єднання на підприємстві відсутні, розгляд питань, що підлягають попередньому погодженню профспілковим органом з Полтавським обласним об»єднанням Конфедерації Вільних профспілок України, не є правовим аргументом визнання наказу № 857 від 28.112017 р. не погодженим профспілковим органом, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач достовірно знав про членство позивача у Полтавському обласному об»єднанні Конфедерації Вільних профспілок України, що підтверджується даними переписки між Полтавським обласним об»єднанням та директором підприємства, засідання профкому членів первинної профспілкової організації Комсомольського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства професійної спілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України від 28.11.2017 р. проведено без участі ОСОБА_3, що є порушенням вимог ст. 43 КЗпП України, відсутні докази про повідомлення її про засідання профкому, відповідачу на день засідання профкому 28.11.2017 р. було відомо, що позивач є членом іншої профспілки та позивач вже не вважає себе членом профспілки, в якій перебувала за місцем роботи, бо вийшла з неї.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем дотримані вимоги чинного законодавства в частині пропонування позивачу вакантних посад та щодо переважного права позивача на залишення на роботі при вивільненні у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, оскільки ці доводи спростовуються фактичними обставинами по справі, встановленими судом першої інстанції.

Також не заслуговують доводи апеляційної скарги в частині стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем достатньо повно обгрунтовано позовні вимоги в цій частині, судом першої інстанції достатньо повно мотивовано судове рішення в цій частині.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Позивачем доведено факт порушення законних прав на працю, що призвело до моральних страждань, оскільки позивач залишилася без роботи, без заробітної плати, а факт отримання нею пенсії та допомоги по інвалідності, право на які набуті нею у результаті трудової діяльності, не впливає на законність рішення суду в цій частині.

Таким чином вбачається, що судом першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясовані фактичні обставини справи, права та обов'язки сторін в даних правовідносинах, з правильним застосуванням норм матеріального права, тому підстави для скасування рішення суду відсутні.

Оскільки додаткове рішення суду від 31.08.2018 р. та ухвала суду від 31.08.2018 р. є похідними від основного судового рішення, ухвалені в його межах, то відсутні підстави для їх скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 368, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства «Горішньоплавнівської міської ради» - залишити без задоволення.

Рішення Косомольського міського суду Полтавської області від 15 серпня 2018 року, додаткове рішення Косомольського міського суду Полтавської області від 31 серпня 2018 року, ухвалу Косомольського міського суду Полтавської області від 31 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2018 року.

Головуючий суддя-доповідач Дорош А.І.

Судді: Лобов О.А.

Триголов В.М.