Справа № 216/5429/16-ц
Провадження № 2/216/292/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.10.2018р м.Кривий Ріг
Дніпропетровська область
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Онопченка Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання Нестеренко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди,
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, який згодом уточнив, зазначаючи, що 07 червня 2016 року між ним та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, забезпечений завдатком у розмірі 14 000 грн. За умовами цього договору та розписки відповідач взяла в нього грошові кошти як завдаток і зобовязалась укласти з ним основний договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири № 11 у будинку № 38 на вул. Яцькова в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, посвідчити договір у нотаріуса та передати йому житло до 07 листопада 2016 року для користування в належному стані. Однак відповідач від укладення основного договору ухиляється та отримані в якості завдатку гроші не повертає. Після його звернення до суду з цим позовом, 02 березня 2017 року відповідач запропонувала вирішити спір мирним шляхом та пообіцяла добровільно повернути отримані гроші до 04 квітня 2017 року, перерахувавши на його банківську картку. 03 березня 2017 року відповідач перерахувала йому на рахунок 1 000 грн і 27 березня 2017 року 2 700 грн, всього повернуто 3 700 грн. Таким чином, відповідач не повернула йому гроші в повному обсязі, які обіцяла повернути до 04 квітня 2017 року.
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача подвійну суму завдатку в розмірі 28 000 грн, відсотки за користування коштами в розмірі 350 грн, 7 000 грн на відшкодування моральної шкоди та витрати зі сплати судового збору.
Позивач у судове засідання не зявився, надавши до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не зявилась, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомила та відзив не подала. У звязку з цим, за згодою позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 280 ЦПК України.
Зясувавши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності й давши відповідну правову оцінку наявним у справі доказам, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Судом встановлено, що 07 червня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири № 11 у будинку № 38 на вул. Яцькова в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, за умовами якого сторони зобовязались до 07 листопада 2016 року укласти та належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна на умовах і в порядку, визначених цим Договором (а. с. 68-71).
Згідно із п. 5.1 попереднього договору до підписання цього Договору, в рахунок належних за основним договором платежів, на підтвердження зобовязання та забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу квартири та своєї платіжної спроможності, покупець передав, а продавець отримав суму завдатку в розмірі 14 000 грн. У момент розрахунків за основним договором, зазначена сума буде зарахована в належний з покупця платіж за основним договором як еквівалент 1 800 доларів США. При цьому в п. 2.1 договору сторонами визначено ціну квартири в розмірі, що є еквівалентом 1 800 доларів США.
Пунктом 5.3 попереднього договору передбачено, що у випадку невиконання цього договору продавцем, він зобовязується повернути покупцю протягом 3 днів з дати, встановленої п. 6.1 цього договору, подвійну суму завдатку.
Разом з тим відповідно до розписки від 07 червня 2016 року (а. с. 61) ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 у борг гроші згідно з договором позики від 07 червня 2016 року в сумі 14 000 грн для ремонту свого приміщення, які зобовязується повернути до 07 листопада 2016 року зі сплатою відсотків у розмірі 0,5% від позиченої суми. У разі несвоєчасного повернення останньою обумовленої суми позики та нарахованих відсотків (плати) за користування, вона відшкодовує їх своїм майном, а саме квартирою № 11 у будинку № 38 на вул. Яцькова в м. Кривому Розі, яка належить їй на праві власності згідно з договором купівлі-продажу квартири від 15 вересня 1999 року АВВ № 078627 (а. с. 63, 64-67). Фінансовими гарантіями ОСОБА_2 з виконання зобовязань за договором позики від 07 червня 2016 року зазначено: офіційне працевлаштування, заробітна плата в розмірі 2 000 грн, чоловік ОСОБА_3 і дочка ОСОБА_4, взагалі в сумі 8 000 грн. Ця розписка написана ОСОБА_2 у присутності двох свідків, в якій остання своїм підписом засвідчила, що за всі свої дії вона несе повну відповідальність.
Розпискою від 07 червня 2016 року (а. с. 62) ОСОБА_2 підтвердила, що ознайомлена зі змістом ст. ст. 190, 192 Кримінального кодексу України («Шахрайство», «Заподіяння майнової шкоди шляхом обману або зловживання довірою» відповідно).
03 березня 2017 року позивач звернувся до суду з заявою про перенесення розгляду цієї справи на іншу дату і час у звязку з тим, що відповідач бажає добровільно повернути отримані нею грошові кошти за розпискою та договором (а. с. 31).
Із довідок ПАТ КБ «Приватбанк» від 03 квітня 2017 року випливає, що на рахунок позивача за карткою для виплат «Голд» 03 березня 2017 року надійшло поповнення готівкою в розмірі 1 000 грн і 27 березня 2017 року 2 700 грн (а. с. 76, 77). Факт перерахунку цих коштів загальною сумою 3 700 грн саме ОСОБА_2 позивач визнає.
Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Частиною 1 ст. 635 ЦК України передбачено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч. 1 ст. 220 ЦК України). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України).
Разом з тим відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки (правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17).
Проаналізувавши наведені положення закону та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що із встановлених обставин випливає, що між сторонами насправді склались правовідносини, які регулюються положеннями ЦК України про договір позики, оскільки попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна в порушення вимог статей 635, 657 ЦК України нотаріально не посвідчений, а за змістом розписки відповідач отримала від позивача гроші в борг згідно з договором позики для ремонту свого приміщення, які зобовязалась повернути зі сплатою відсотків, а в разі їх несвоєчасного повернення відшкодувати належною їй квартирою. При цьому сума боргу, строк його повернення та квартира відповідача за умовами попереднього договору та розписки повністю співпадають.
Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З огляду на наведене судом встановлено, що за змістом розписки, наданої відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідач отримала від позивача в борг гроші в сумі 14 000 грн, які зобовязалась повернути до 07 листопада 2016 року зі сплатою відсотків у розмірі 0,5% від позиченої суми.
Відповідач свої зобовязання за договором позики належним чином не виконала й до 07 листопада 2016 року борг і відсотки за користування грошовими коштами позивачу не повернула.
Після звернення позивача до суду з цим позовом, 03 березня 2017 року відповідач на погашення вказаної заборгованості перерахувала на його рахунок готівкою 1 000 грн і 27 березня 2017 року 2 700 грн, а всього 3 700 грн.
Таким чином, в повному обсязі свої зобовязання за договором позики відповідач не виконала до цього часу.
За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення суми боргу та процентів за користування грошовими коштами ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і є достатньо обґрунтованими, тому їх слід задовольнити частково й стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача неповернуту суму боргу (14 000 грн 3 700 грн) в розмірі 10 300 грн і 0,5% від суми позики (14 000 х 0,5%) в розмірі 70 грн.
Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід зазначити таке.
Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:
1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;
2) зміна умов зобовязання;
3) сплата неустойки;
4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Однак таких правових наслідків порушення зобовязання як відшкодування моральної шкоди ні розпискою (договором позики), ні статтею 1050 ЦК України (законом) не встановлено.
За таких обставин суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 грн 20 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 611, 635, 657, 1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 284, 288, 289, 352, 354 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 10 300 (десять тисяч триста) грн, 0,5% від суми позики в розмірі 70 (сімдесят) грн і судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн 20 коп.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 15.5 Цивільного процесуального кодексу України подається до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про сторін:
- позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1;
- відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2.
Суддя Ю.В. Онопченко