Справа № 350/1432/15-ц
Провадження № 22-ц/779/349/2018
Головуючий у 1 інстанції Калиній Г. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Матківського Р.Й.

секретаря Мельник О.В.,

з участю представника апелянта ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Європейський ОСОБА_4" про визнання договорів банківського вкладу недійсними та застосування наслідків недійсності правочину, за апеляційною скаргою Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Європейський ОСОБА_4" на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Калиній Г.В. 21 грудня 2017 року в смт. Рожнятів Івано-Франківської області, повний текст якого складено 26 грудня 2017 року,

в с т а н о в и в :

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом Івано-Франківської області.

У вересні 2015 року ОСОБА_2 подав позов до ПАТ "Європейський ОСОБА_4" про визнання правочину недійсним і відновлення становища, яке існувало до порушення прав споживача. Позов обґрунтовано тим, що 05 листопада 2013 року між ним та відповідачем укладено договір банківського вкладу №326567, у відповідності до умов якого він передав для зарахування відповідачем на вкладний (депозитний) рахунок банківські метали (золото) 999,9 проби загальною масою 100 грамів/3,22 троїцьких унцій. Строк вкладу становив 371 день, тобто з 05.11.2013 року по 10.11.2014 року. Відсоткова ставка становила 3,5% річних. 03 січня 2014 року між сторонами укладено договір банківського вкладу №329524, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав для зарахування відповідачем на вкладний (депозитний) рахунок банківські метали (золото) 999,9 проби загальною масою 100 грамів/3,22 троїцьких унцій. Строк вкладу становив 371 день, тобто з 03.01.2014 року по 08.01.2015 року. Відсоткова ставка становила 3,5% річних. Однак, після настання строку повернення вкладу АТ "Європейський ОСОБА_4" його вклади за даними договорами не було повернуто. Відповідно до постанови Правління НБУ від 17.11.2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.11.2014 року №121 «Про початок процедури ліквідації АТ "Європейський ОСОБА_4" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з якими розпочато процедуру ліквідації АТ "Європейський ОСОБА_4". Для відшкодування коштів на адресу відповідача ОСОБА_2 направлялись відповідні письмові вимоги. Листом від 25.03.2015 року відповідачем повідомлено, що Фонд не відшкодовує вклади у банківських металах і кредиторські вимоги позивача в розмірі 120 870 грн 40 коп включено до сьомої черги задоволення вимог кредиторів. Позивач не погоджується із віднесенням даної суми його вимог до сьомої черги задоволення вимог кредиторів, вважав дії відповідача нечесною підприємницькою практикою, вчиненням дій, спрямованих на навмисне введення його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, тому просив визнати оспорювані договори банківського вкладу недійсними відповідно до ст. 229 ЦК України та відновити становище, яке існувало до порушення його права, зобовязавши відповідача позачергово передати йому банківські метали золото 999,9 проби загальною масою 200 грамів/6,44 троїцьких унцій вартістю станом на 15.09.2015 року за курсом НБУ 156 191 грн 49 коп (том 1, а.с.1-6).

Рішенням Рожнятівського районного суду від 19 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2016 року, визнавалися недійсними договори банківського вкладу №326567 від 05.11.2013 року та №329524 від 03.11.2014 року, укладені між ПАТ «Європейський ОСОБА_4» та ОСОБА_2 Застосовано наслідки недійсного правочину. Зобовязано ПАТ «Європейський ОСОБА_4» позачергово передати ОСОБА_2 банківські метали золото 999,9 проби загальною масою 200 грамів/6,44 троїцьких унцій вартістю станом на 15.09.2015 року по курсу НБУ 156 191 грн 49 коп (том 2, а.с.19-23, 63-66).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 04 жовтня 2017 року рішення Рожнятівського районного суду від 19.08.2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 03.10.2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (том 2, а.с.110-112).

23.11.2017 року ОСОБА_2 подав до суду із заявою про зміну (доповнення) підстав позову, в якій зазначив, що пунктом 3.1 Положення №10 «Про порядок інформування громадськості про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено додатково до письмового повідомлення розміщувати відповідну інформацію на стендах у відділеннях банку. Таким чином, позивач мав бути письмово проінформованим відповідачем до укладання договору вкладу у банківських металах із ним про підвищену ризикованість такої фінансової операції і її можливі наслідки для того, щоб зробити свідомий вибір фінансової установи і депозитного продукту. Матеріали справи не містять жодних інших письмових доказів належного повідомлення позивача до укладення із ним відповідних договорів про те, що дані залучені вклади не Фондом не відшкодовуються. Відповідачем до укладання договорів вкладів всупереч закону не була надана позивачу необхідна, доступна, достовірна інформація про умови розміщення вкладів у банківських металах, що позбавило позивача можливості свідомого і компетентного вибору, тобто застосована нечесна підприємницька практика. Умови договорів банківського вкладу, які не містять відповідного застереження, зокрема про те, що вклади за цими договорами не гарантуються Фондом, обмежили принципи свободи договору, справедливості, розумності і добросовісності, а отже ці умови є несправедливими по відношенню до позивача. Із матеріалів справи вбачається і не заперечується відповідачем, що вклад позивачу відповідачем не повернуто. Просив вважати підстави позову від 17.09.2015 року відповідно зміненими (доповненими) (том 2, а.с.132-135).

Рішенням Рожнятівського районного суду від 21 грудня 2017 року позов задоволено. Визнано недійсними договори банківського вкладу №326567 від 05.11.2013 року та №329524 від 03.11.2014 року, укладені між ПАТ «Європейський ОСОБА_4» та ОСОБА_2 Застосовано наслідки недійсного правочину, зобовязавши ПАТ «Європейський ОСОБА_4» позачергово передати ОСОБА_2 банківські метали золото 999,9 проби загальною масою 200 грамів/6,44 троїцьких унцій, вартістю станом на 15.09.2015 року по курсу НБУ 156 191 грн 49 коп (том 2, а.с.156-163).

Не погодившись з рішенням суду, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Єврогазбанк» подала апеляційну скаргу з мотивів порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Апелянтом зазначено, що ухвалою суду касаційної інстанції від 04.10.2017 року рішення Рожнятівського районного суду від 19.08.2016 року та ухвалу апеляційного суду від 03.10.2016 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції. У зазначеній ухвалі містяться правові висновки, які в силу ч.1 ст.417 ЦПК України є обовязковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Проте, під час нового розгляду справи судом першої інстанції правових висновків суду касаційної інстанції не взято до уваги. Апелянт зазначив, що судом першої інстанції порушено норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452. Жодних прав позивача відповідачем не було порушено, оскільки право позивача на відшкодування коштів за банківськими металами було включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Єврогазбанк» на загальну суму 120 870,40 грн. Таким чином, подаючи кредиторські вимоги за вказаними договорами, ОСОБА_2 фактично визнав дійсність цих договорів, оскільки в протилежному випадку недійсний договір не створює правових наслідків, обумовлених ним. Також апелянт зазначив, що в судових засіданнях суду першої інстанції на запитання представника відповідача позивач особисто пояснив, що його кредиторські вимоги від 18.12.2014 року свідомо ним заявлені до Банку, оскільки йому було відомо про порядок відшкодування коштів за вкладами у банківських металах. Отже, висновок суду про те, що позивач лише з листа відповідача від 25.03.2015 року дізнався про те, що Фонд не відшкодовує вклади у банківських металах - є необґрунтованим та безпідставним, оскільки судом неправильно встановлені фактичні обставини справи. Також недоведеними є вимоги ОСОБА_2 ні щодо наявності умислу в діях відповідача, ні щодо самого факту обману. Таким чином, при укладенні з позивачем договорів банківських вкладів в банківських металах повністю дотримано умов правочинів, отже, правочини є дійсними. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (том 2, а.с.168-171).

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що місцевим судом вірно встановлено, що позивач мав бути письмово проінформованим відповідачем до укладання договору вкладу у банківських металах з ним про підвищені ризики такої фінансової операції і її можливі наслідки для того, щоб зробити свідомий вибір фінансової установи і депозитного рахунку, проте відповідачем проінформованим не був, що зокрема підтверджується і договорами банківського вкладу, які не містять відповідного застереження. Доказів, які б доводили протилежне, відповідачем не надано. Вважає, що формування волі позивача щодо укладення спірних договорів відбулось не вільно, а вимушено, під впливом обману зі сторони Банку, його недобросовісних дій, замовчування існуючих обмежень за спірними договорами та навмисному створенні у нього помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення стосовно прав та обовязків сторін у договорах, що укладались. Кредиторські вимоги позивача у листі від 09.07.2015 року на лист відповідача від 25.03.2015 року позивачем було уточнено: змінено вимогу про спосіб відшкодування збитків із включення до сьомої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів на відшкодування в натурі, аналогічно до його позову у даній справі, що повністю спростовує доводи позивача в цій частині. Враховуючи наведені обставини, доводи апелянта про те, що позивачем фактично визнано дійсність договорів ще до подання позову є безпідставними. Просить апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін (том 2, а.с.179-180).

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта в режимі відеоконференції, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її необгрунтованою, виходячи з наступних підстав.

В силу ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із пункту 3.2 Положення про порядок інформування вкладників про систему гарантування вкладів фізичних осіб, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 23.07.2012 року за №10, яким передбачено, що у разі залучення банком вкладу, на відшкодування коштів за яким не поширюються гарантії Фонду, банк зобовязаний ознайомити про це під підпис фізичну особу, яка має намір розмістити такий вклад у банку, та із положень п.10. ч.4 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до якого Фонд не відшкодовує вклади у банківських металах, про що відповідач, всупереч Положення, не проінформував його, дійшов висновку про те, що формування волі ОСОБА_2 щодо укладення спірних договорів відбулось не вільно, а вимушено, під впливом обмежень за спірними договорами та навмисному створенні у нього помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення, стосовно прав та обов»язків сторін у договорах, що укладались, позивачу не була надана необхідна, доступна, достовірна та своєчасна інформація про умови розміщення вкладів у банківських металах, що позбавило позивача свідомого та компетентного вибору, тобто застосована нечесна підприємницька практика.

З висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що 05.11.2013 року між ПАТ «Європейський ОСОБА_4» та ОСОБА_2 укладено договір банківського вкладу № 326567, у відповідності до умов якого він передав для зарахування відповідачем на вкладний (депозитний) рахунок банківські метали (золото) 999,9 проби загальною масою 100 грамів/3,22 троїцькі унції, строком на 371 день, тобто з 05.11.2013 року по 10.11.2014 року, процентна ставка встановлена у розмірі 3,5% річних. Проценти сплачуються у банківських металах одночасно із поверненням вкладу. (том 1, а.с.7-8).

03.01.2014 року між сторонами укладено договір банківського вкладу №329524, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав для зарахування відповідачем на вкладний (депозитний) рахунок банківські метали (золото) 999,9 проби загальною масою 100 грамів/3,22 троїцьких унцій. Строк вкладу становив 371 день, тобто з 03.01.2014 року по 08.01.2015 року. Відсоткова ставка становила 3,5% річних. Проценти сплачуються у банківських металах одночасно із поверненням вкладу. (том 1, а.с.11-12).

Постановою правління Національного Банку України від 17 листопада 2014 року за № 725 відкликано банківську ліцензію та розпочато ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» (том 1, а.с.41).

12 грудня 2014 року ОСОБА_2 направив на адресу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» вимогу №1 про включення його вимоги кредитора, як вкладника за договором банківського вкладу № 326567 від 05.11.2013 року, на суму 60 807 грн 54 коп, до акцептованого реєстру кредиторів відповідно до черги погашення (том 1, а.с.15-16).

12 грудня 2014 року ОСОБА_2 направив на адресу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» вимогу №2 про включення його вимоги кредитора, як вкладника за договором банківського вкладу № 329524 від 03.01.2014 року, на суму 60 807 грн 54 коп, до акцептованого реєстру кредиторів відповідно до черги погашення (том 1, а.с.17-18).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 грудня 2014 року за №150 ОСОБА_5 призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» ( том 1 а.с.42).

25.03.2015 року Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію АТ «Єврогазбанк» надала позивачу відповідь за № 57-13.0-20, в якій зазначено, що сума акцептованої кредиторської вимоги складає 120 870,40 грн та віднесена до сьомої черги задоволення вимог кредиторів (том 1, а.с.19).

09.07.2015 року ОСОБА_2 направив відповідачу вимогу про зміну способу відшкодування збитків, в якій просив змінити спосіб відшкодування його збитків із віднесення його вимог до сьомої черги задоволення вимог кредиторів на відшкодування збитків в натурі передачу золота 999,9 проби загальною масою 200 грамів / 6,44 троїцьких унцій або сплати на його користь еквівалентної суми грошових коштів позачергово, в еквіваленті по курсу НБУ станом на день такої виплати (том 1, а.с.20-21).

У відповіді від 28.08.2015 року на дану вимогу Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію АТ «Єврогазбанк» повідомив, що відповідно до п.10 ч.4 ст.26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не відшкодовує кошти за вкладами у банківських металах. Таким чином, юридичні підстави для задоволення вимоги позивача відсутні (том 1, а.с.22-23).

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей ОСОБА_6 є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.11.2015 року за №197 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Європейський газовий банк» на два роки, по 17 листопада 2017 року включно. Призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Єврогазбанк» ОСОБА_5 (том 1, а.с.151).

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу частини 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України).

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Пунктами 3.1 та 3.2 рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 липня 2012 року № 10, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 серпня 2012 року за № 1370/21682, «Про затвердження Положення про порядок інформування вкладників про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на час укладення договорів банківського вкладу (05.11.2013р. та 03.01.2014р.) банки зобов'язані розміщувати у всіх приміщеннях банку, де вкладникам надаються банківські послуги (на інформаційних стендах та/або в операційному залі, де здійснюються операції з приймання вкладів від фізичних осіб тощо), а також на власній сторінці в мережі ОСОБА_6 таку інформацію про систему гарантування вкладів фізичних осіб:а) копію свідоцтва учасника Фонду; б) реквізити Фонду (місцезнаходження, номер телефону «гарячої лінії», адресу офіційної сторінки Фонду в мережі ОСОБА_6);в) коротку довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб (г) розмір гарантованої суми відшкодування за вкладами, включаючи відсотки. Банки зобовязані розміщувати на власній сторінці в мережі ОСОБА_6. Оригінали документів, що місять інформацію, зазначену у цьому пункті, зберігаються в банку. Банк та відокремлені підрозділи банку розміщують копії цієї інформації у доступному для огляду клієнтами місці.

У разі залучення банком вкладу, на відшкодування коштів за яким не поширюються гарантії Фонду, банк зобовязаний ознайомити про це під підпис фізичну особу, яка має намір розмістити такий вклад у банку, до укладення такого договору, у тому числі вкладу, розміщеного на умовах отримання від банку процентів на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або з іншими фінансовими привілеями від банку (вклади на індивідуальній основі).

Пунктом 10 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI, встановлено, що Фонд не відшкодовує кошти за вкладами у банківських металах.

Зазначеним пунктом 10 стаття 26 Закону доповнена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання негативному впливу на стабільність банківської системи», який набрав чинності з 11.07.2014 року

Таким чином, гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у банківських металах після 11.07.2014 року, а на момент укладення оспорюваних договорів ці положення закону прийняті не були, тому банк не мав обов»язку повідомляти позивача про гарантії Фонду.

Закономст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено порядок щодо повернення вкладів у банківських металах.

Статтею 27 цього ж Закону встановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, а статтею 52 Закону визначено черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплату витрат та здійснення платежів.

Згідно ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону.

Для відшкодування коштів за вкладами забезпеченими ощадними (депозитними) сертифікатами на пред'явника, при ліквідації банків передбачений порядок, який встановлений статтею 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме: відшкодування коштів здійснюється згідно реєстру акцептованих вимог кредиторів банку за рахунок коштів одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку, з дотриманням черговості виплат.

Вимоги позивача були включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів сьомої черги, отже Фонд, акцептувавши вимоги позивача, здійснив усі передбачені та дозволені дії, які можуть застосовуватися при ліквідації банку для задоволення вимог ОСОБА_2 як кредитора банку.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі ОСОБА_6 № 1023-XII). Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 цього Закону, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

За змістом ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, при укладенні договорів, сторонами були дотримані всі істотні умови договору, які підтверджують дійсні наміри сторін, на момент укладення договору не був порушений принцип добросовісності, умови договору не призводили до істотного дисбалансу прав та обов»язків та не завдають шкоди споживачеві, оскільки позивач не втратив свого права на повернення вкладу.

Таким чином, судом встановлено, що договори банківського вкладу підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договорів, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Європейський ОСОБА_4" задовольнити.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до

Публічного акціонерного товариства "Європейський ОСОБА_4" про визнання договорів банківського вкладу недійсними та застосування наслідків недійсності правочину, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2018 року.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

ОСОБА_7