Справа № 214/7579/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 листопада 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Улятовській (Усік) М.О.

за участю позивачки за первісним позовом - відповідачки за зустрічним ОСОБА_1

за участю представника позивачки за первісним позовом - відповідачки за зустрічним -

ОСОБА_2

за участю відповідачки за первісним позовом - позивачки за зустрічним - ОСОБА_3

за участю представника відповідачки за первісним позовом - позивачки за зустрічним -

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Ткаченко Лоліта Борисівна, про встановлення факту родинних відносин, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'є зі спадкодавцем, усунення від права на спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з первісним позовом до ОСОБА_3, в якому просила встановити факт родинних відносин між ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року, та ОСОБА_7, померлим ІНФОРМАЦІЯ_8 року, а саме, що вони є рідними сестрою та братом.

Ухвалою суду від 7 листопада 2018 року первісний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі ч.5 ст.223 ЦПК України.

До початку розгляду справи відповідачка ОСОБА_3, діючи через свого представника ОСОБА_4, пред'явила зустрічний позов до ОСОБА_1, в якому просить : встановити факт спільного проживання однією сім'єю її, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, що померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року, з 2010 року по день смерті; усунути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, від права на спадкування після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

В обґрунтування вимог зустрічного позову представник відповідачки зазначає наступне. ІНФОРМАЦІЯ_7 року померла ОСОБА_6. За життя вона не мала ні дітей, ні родичів у м. Кривий Ріг, з якими б вона підтримувала стосунки, та ніколи не повідомляла про них. Її рідна сестра ОСОБА_8 померла у ІНФОРМАЦІЯ_3 та за життя також не мала дітей. Більш ніж десять останніх років ОСОБА_7 підтримувала дружні стосунки з ОСОБА_3, а останні шість років взагалі проживала з нею однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_2, оскільки спочатку в її квартирі відімкнули газопостачання за борги (2010 рік), а потім і електроенергію (2012 pік). Крім того ОСОБА_7 хворіла та потребувала сторонньої допомоги, яку їй надавала ОСОБА_3 Після смерті ОСОБА_7, свідоцтво про її смерть в органах РАЦС отримала ОСОБА_3, яка взяла на себе всі витрати на її поховання. Жодних родичів померлої на похороні не було. ОСОБА_3 протягом шести місяців з дня смерті звернулась до приватного нотаріуса Ткаченко Л.Б. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, але листом від 26 грудня 2016 року нотаріус повідомила ОСОБА_3 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю підтверджуючих документів про факт родинних відносин та тією обставиною, що за спадщиною звернулась інша особа - спадкоємець другої черги ОСОБА_1 Європейський суд з прав людини визначив термін «сімейне життя» в статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як такий, що не може базуватись лише на кровних зв'язках, він не є визначальним, тому що слід враховувати також такі фактори, як фінансова та психологічна залежність сторін, які посилаються на це право. Найбільш переконливим доказом існування сімейного життя є факт сімейного проживання осіб, які посилались на це право. Але суд підкреслив, що це не означає, що будь який намір жити сімейним життям підпадає під юрисдикцію статті 8. Таким чином, аналіз Європейської судової практики щодо захисту права людини на сімейне життя, дозволяє прийти до висновку, що термін «сімейного проживання осіб» не охоплюється лише поняттям кровної спорідненості та родинних стосунків, а має оцінюватись судом з урахуванням фінансової та психологічної залежності сторін. У відповідності до ч.ч.2, 4 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язанні спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом, і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. За таких обставин факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 свідчить про те, що за своєю правовою природною складали сім'ю.

Згідно положень ст.1224 ЦК України, не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік був у безпорадному стані. Зазначає, що в своїй заяві до Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2016 року ОСОБА_1 вказує, що в 2015 році вона приїхала до ОСОБА_7 та отримала від неї оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, оригінал довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру та приватизаційний сертифікат на квартиру. Тобто, вказані обставини, підтверджують факт умисного позбавлення ОСОБА_7 документів, які необхідні для звернення до нотаріуса з заявою про складання заповіту. Виникає одне єдине питання: «Навіщо було забирати оригінали документів на квартиру, а особливо довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру на ім'я ОСОБА_7?» Вказує, що під час проживання в квартирі АДРЕСА_1 відімкнули газопостачання за борги (2010 рік), а потім і електроенергію (2012 pік), проживання в ній стало неможливим. Жодної допомоги від інших осіб, крім ОСОБА_3, ОСОБА_7 не отримувала, тому і проживала в квартирі разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 близько шести років до моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 року. За вказаних обставин, є всі підстави для усунення ОСОБА_1 від права на спадкування, якщо під час судового розгляду буде встановлено факт родинних відносин ОСОБА_7 та ОСОБА_1

Ухвалою суду від 30 травня 2018 року зустрічний позов ОСОБА_3 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 для їх розгляду в одному провадженні (а.с.67, графа №16 журналу с/з).

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом - відповідачка за зустрічним та її представник ОСОБА_2 вимоги первісного позову підтримали, проти задоволення зустрічного позову заперечували. Пояснила, що вона є племінницею ОСОБА_7, оскільки є донькою ОСОБА_7, котрий помер. Після смерті ОСОБА_7, як спадкоємиця другої черги в порядку спадкування за законом за відсутності спадкоємців першої черги, вона звернулася до нотаріуса. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 нотаріус їй відмовила у зв'язку з відсутністю доказів родинних відносин між спадкодавицею та ОСОБА_7 За цих підстав за захистом своїх прав вона вимушена звернутися до суду. Вважає, що ОСОБА_3 не надано доказів, які б свідчили про проживання з нею ОСОБА_7 до моменту смерті, перебування на її утриманні.

В подальшому позивачка за первісним позовом та її представник в судові засідання не з'являлися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавали, у зв'язку з чим на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України судом за згодою позивачка за зустрічним позовом та її представника, проведено заочний розгляд справи.

Представник відповідачки за первісним позовом - позивачки за зустрічним ОСОБА_4 заперечував проти задоволення первісних вимог, підтримавши вимоги за зустрічним позовом. Зауважив, що до матеріалів первісного позову ОСОБА_1 не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність родинних стосунків між спадкодавицею ОСОБА_7 та ОСОБА_8 До того ж за життя ОСОБА_7, ОСОБА_1 не повідомляла ОСОБА_3 про те, що вона є родичкою ОСОБА_7, не надавала жодної допомоги, не доглядала за нею та не проявляла жодного інтересу до її життя. Остання їй також нічого не повідомляла про наявність у неї родичів. Зазначив, що протягом 6 років до моменту смерті, ОСОБА_7 проживала разом з ОСОБА_3 в квартирі ОСОБА_3, оскільки її квартира була непридатною для проживання з огляду на відсутність електро-, газопостачання, відключеного через наявність заборгованості. За станом здоров'я та віком ОСОБА_7 потребувала сторонньої допомоги, а тому ОСОБА_3 її забрала проживати до себе, де вона проживала до моменту смерті. Витрати на поховання, реєстрацію смерті ОСОБА_3 здійснювала самостійно, за власний рахунок. ОСОБА_1 на похорон не приходила.

В подальшому відповідачка за первісним позовом та її представник в судове засідання не з'явились, згідно поданого клопотання просили справу розглянути за їх відсутності з урахуванням попередньо наданих пояснень та позиції, викладеної у виступі в судових дебатах.

В ході розгляду справи заявлялись клопотання: представником позивачки за первісним позовом про виклик свідків (а.с.54, 85), які судом задоволено; представником відповідачки за первісним позовом про виклик свідків (а.с.66, 71), які судом задоволено.

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_10 показала, що ОСОБА_6 була її сусідкою, знала її з 1976 року, з моменту, коли вона заселилась до будинку. В квартирі ОСОБА_7 раніше проживали, крім ОСОБА_7, її мати ОСОБА_11 та сестра. ОСОБА_7 також пам'ятає, знає, що він був її рідним братом, час від часу приходив в гості до ОСОБА_7. Саме так вона їй відрекомендувала ОСОБА_7. Померлою ОСОБА_7 в її ж квартирі АДРЕСА_1, знайшла саме вона. До моменту смерті вона проживала сама, нікого зі сторонніх до квартири не впускала. Їжею їй допомагали сусіди, які час від часу її навідували, годували, хто саме не може сказати. Особисто вона робила їй уколи, приносила їжу. Сама ОСОБА_7 за станом свого здоров'я ходила погано. Похованням ОСОБА_7 займались соціальні служби. Зі слів ОСОБА_3 їй відомо, що ОСОБА_7 поховали належним чином. ОСОБА_3 вона зустріла в день похорон. Племінниця ОСОБА_1 інколи приїздила навідувати ОСОБА_7 З її слів, ОСОБА_1 оплачувала комунальні послуги. Газо- та електропостачання в квартирі були відсутні, однак не дивлячись на це, ОСОБА_7 продовжувала проживати в квартирі. Мешканці всього будинку були проти підключення газу, оскільки ОСОБА_7 забувала його виключати, та сусіди побоювалися, що вона від цього може вибухнути будинок.

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_12 суду показала, що з ОСОБА_1 вона знайома з 1976 року, стосунки з нею нормальні. З ОСОБА_3 не знайома. ОСОБА_7 знала як старшого брала ОСОБА_7. Про їх родинні стосунки їй достеменно відомо зі слів самої ОСОБА_7. Він часто приходив до неї в гости. ОСОБА_3 не проживала разом з ОСОБА_7, лише декілька разів ОСОБА_3 бачила у дворі будинку. ОСОБА_7 мала проблеми зі здоров'ям, пам'яттю, часто губила ключі від квартири. Однак не дивлячись на це, сторонньої допомоги вона не потребувала. Лише протягом останніх 3-х місяців до моменту смерті стан здоров'я ОСОБА_7 погіршився. Допомагали їй сусіди та декілька разів з м. Києва приїздила племінниця ОСОБА_1, привозила продукти харчування, пропонувала ОСОБА_7 переїхати до неї до м. Київ, проте остання відмовлялась. Про це їй відомо зі слів ОСОБА_7 В квартирі ОСОБА_7 проживала одна, нікого не впускала до себе, закривалась. Електропостачання в квартирі не було приблизно з 2010 року, а газопостачання - з 2013 року. Також зазначила, що ОСОБА_1 приїжджала до ОСОБА_7, коли та була жива, десь разів три. Хто займався організацією похорон ОСОБА_7, як все відбувалося, вона не бачила та не знає, присутньою не була.

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_13 показала, що вона проживає в квартирі АДРЕСА_3. З ОСОБА_1 знайома, вона спілкувалась з її донькою. Стосунки підтримували дружні як сусіди. Після смерті доньки, зв'язок з ОСОБА_1 вона втратила. З ОСОБА_7 була добре знайома, з ОСОБА_3 не знайома. ОСОБА_3 та якогось чоловіка вона бачила за декілька днів після смерті ОСОБА_7, вони виходили з її квартири. Весь час та до моменту смерті, ОСОБА_7 проживала сама в своїй квартирі АДРЕСА_1. Час від часу вона її навідувала вдома, інколи бачила біля під'їзду. Востаннє ОСОБА_1 вона бачила років за 4 до моменту смерті ОСОБА_7 При цьому, як їй відомо, ОСОБА_1 оплачувала житлово-комунальні послуги за квартиру ОСОБА_7 газо- та електропостачання в її квартирі були відсутні, водопостачання було. Допомоги сторонніх ОСОБА_7 не потребувала, намагалась обходитись сама.

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_14 показала, що ОСОБА_1 вона не знає, з ОСОБА_15 знайома з 1987 року, стосунки нормальні. ОСОБА_7 знала з 1980-х років, спілкувалася з нею часто, бачила вдома у ОСОБА_15, де вона проживала протягом останніх років. До того моменту вона у ОСОБА_15 лише ночувала, а вдень знаходилась в своїй квартирі. За станом свого здоров'я, похилим віком, ОСОБА_7 потребувала сторонньої допомоги, яку їй надавала ОСОБА_15 Пам'ятає, що ОСОБА_7 вивихнула ногу та розтягнула сухожилля, це було в 2009 році, під час лікування знаходилась в гіпсу вдома у ОСОБА_3 і саме остання надавала їй допомогу. Зі слів ОСОБА_3 їй відомо, що саме вона займалась похованням ОСОБА_7На похоронах вона не була присутньою. Їй достеменно відомо, що ОСОБА_7 раніше працювала разом з матір'ю ОСОБА_3

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_16 показала, що ОСОБА_3 знає з 1976 року, коли отримала квартиру в будинку АДРЕСА_1 З ОСОБА_1 вона не знайома. З ОСОБА_7 була знайома, стосунки підтримували нормальні. Знає, що у неї була сестра-близнючка ОСОБА_13, яка померла приблизно в 2006 році. Їй достеменно відомо, що доглядала ОСОБА_7 до моменту її смерті ОСОБА_3, купувала їй продукти харчування, запрошувала до себе на ночівлю. ОСОБА_17 займалась організацією похорон ОСОБА_7 В квартирі ОСОБА_7 не було газо-, електропостачання, які відключили за борги. Зазначила, що в 2009 році ОСОБА_7 вивихнула ногу та в неї на нозі був лангет, а ОСОБА_3 їй допомагала та доглядала за нею в цей період. Знає, що ОСОБА_7 жила в квартирі ОСОБА_3 і ночувала в останньої, бачила як ОСОБА_7 виходила з квартири ОСОБА_3 З ОСОБА_7 ніхто з її родичів не спілкувався. Вважає, що ОСОБА_7 та ОСОБА_3 жили як одна сім'я, остання всіляко допомагала померлій та доглядала за нею. ОСОБА_7 в розмові постійно згадувала про ОСОБА_3, та казала як вона їй вдячна за допомогу.

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_18 суду показала, що вона є невісткою ОСОБА_3, знайома з нею з 1993 року. З ОСОБА_1 не знайома. Бачила ОСОБА_7 в квартирі ОСОБА_3, коли та в 2009 році вивихнула ногу. В подальшому ОСОБА_3 неодноразово просила її та її чоловіка ОСОБА_19 - сина ОСОБА_3 купити та привезти для ОСОБА_7 медикаменти. ОСОБА_7 отримувала мінімальну пенсію та потребувала допомоги, у тому числі матеріальної. Зазвичай вона бачила ОСОБА_7 вдома у ОСОБА_3 вечорами, та приходила на ночівлю до ОСОБА_3 Їй достеменно відомо, що квартира ОСОБА_7 перебувала в непридатному для проживання стані, а тому останній час вона проживала у ОСОБА_3

Допитаний судом в якості свідка ОСОБА_19 показав, що знав ОСОБА_7 особисто та її сестру ОСОБА_8. В ІНФОРМАЦІЯ_3 його батько, ОСОБА_20, організовував поховання ОСОБА_8, оскільки інших родичів в них не було, а ОСОБА_7 самостійно організувати все не могла. Після смерті сестри в ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7 залишилась проживати сама в своїй квартирі, інших родичів у неї не було. Останні 5 років до моменту смерті ОСОБА_7 була адекватною, самостійно ходила, була дещо розгубленою та неуважною. За своїм віком, а їй було близько 85 років, вона потребувала моральної допомоги, піклування, тому ОСОБА_3 фактично забрала її до себе жити. Умови проживання вквартирі ОСОБА_7 були відсутні: відключено електро- та газопостачання через великі борги, житлово-побутові умови погані. ОСОБА_7 харчувалась у ОСОБА_3, ночувала також в квартирі ОСОБА_3 Також ОСОБА_7 іноді ходила й до себе в квартиру, здебільшого вдень. Організацією похорон ОСОБА_7 займалась ОСОБА_3 та він допомагав.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: свідоцтво про смерть ОСОБА_6 (а.с.5), свідоцтво про смерть ОСОБА_7 (а.с.6), свідоцтво про народження ОСОБА_21 (а.с.7), свідоцтво про укладення шлюбу ОСОБА_21 (а.с.8), свідоцтво про право власності (а.с.9), Витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с.10), ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області (а.с.11-12), фотознімки (а.с.16-22), лист нотаріуса (а.с.62), свідоцтво про смерть ОСОБА_22 (а.с.120), лікарське свідоцтво про смерть (а.с.121).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належним доказом: свідоцтво про смерть ОСОБА_6 (а.с.5), так як цей доказ стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме факт смерті ОСОБА_7, а відтак і факт відкриття спадщини після їх смерті.

Суд вважає належними доказами: свідоцтво про смерть ОСОБА_7 (а.с.6), свідоцтво про смерть ОСОБА_22 (а.с.120), лікарське свідоцтво про смерть (а.с.121), так як ці докази містять інформацію, що стосується предмету доказування, а саме смерть ОСОБА_7, ОСОБА_22, які були родичами ОСОБА_7, а саме її рідними братом та сестрою.

Суд також вважає належними доказами покази свідків ОСОБА_10, ОСОБА_12 в частині, що стосується встановлення родинних відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_7, оскільки вони в цій частині не викликають у суду сумнів в їх дійсності, узгоджуються з поясненнями ОСОБА_1 та обсягом наявних письмових доказів.

Суд вважає належними доказами: свідоцтво про народження ОСОБА_21 (а.с.7), свідоцтво про укладення шлюбу ОСОБА_21 (а.с.8), так як належність цих доказів обґрунтована, а з урахуванням показів свідків ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13 в частині, що стосується родинних стосунків між ОСОБА_7 та ОСОБА_7, в їх сукупності приводить суд до переконання про доведеність факту того, що ОСОБА_1 є племінницею ОСОБА_7 як рідної сестри її брата ОСОБА_7, вказаного в свідоцтві про її народження батьком.

Суд вважає належним доказом: свідоцтво про право власності (а.с.9), так як цей доказ підтверджує наявність спадкового майна після смерті ОСОБА_7

Суд вважає належними доказами: витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с.10), лист нотаріуса (а.с.62), ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області (а.с.11-12), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме факт звернення сторін до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, відмову ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину, наявність між сторонами спору про спадкове право.

Суд вважає неналежними доказами фотознімки (а.с.16-22), оскільки їх належність як доказів не обґрунтована, за своїм змістом з них не можливо достеменно встановити інформацію щодо предмету доказування. Крім того, фотознімки надано позивачкою за первісним позовом в обґрунтування пред'явлених вимог, які судом залишено без розгляду.

Аналіз показань свідків ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_19, ОСОБА_18, ОСОБА_16 в частині, що стосується стану квартири ОСОБА_7, приводить суд до переконання про їх належність, оскільки вони не суперечать між собою та узгоджуються з поясненнями ОСОБА_3 і підтверджують, що квартира АДРЕСА_1, належна на праві власності ОСОБА_7, була в непридатному для проживання стані з 2010 року.

Суд вважає належними покази свідків ОСОБА_19, ОСОБА_18, ОСОБА_16, ОСОБА_14 як такі, що підтверджують факт проживання ОСОБА_7 однією сім'єю з ОСОБА_3 з 2010 року, тобто протягом близько 6 років до моменту її смерті.

Покази свідка ОСОБА_10 стосовно того, що труп ОСОБА_7 вона знайшла в її квартирі можуть мати місце, однак не спростовують той факт, що ОСОБА_7 проживала з ОСОБА_3 До того ж свідки ОСОБА_19, ОСОБА_18, ОСОБА_16, ОСОБА_14 вказували, що за станом свого здоров'я ОСОБА_7 могла самостійно пересуватись та постійно навідувала свою квартиру вдень, а тому не можуть бути свідченням її постійного проживання в квартирі самій на момент її смерті.

Суд вважає належними покази свідків ОСОБА_12, ОСОБА_19, ОСОБА_18, ОСОБА_16, ОСОБА_14 в частині, що стосується стану здоров'я ОСОБА_7, її поведінки, як такі, що свідчать про дійсність потреби її в сторонній допомозі у зв'язку з хворобою в 2009 році та в подальшому у зв'язку з віком, оскільки вони не суперечать встановленим судом фактам, поясненням ОСОБА_3 та не викликають у суду сумнівів в їх дійсності та належності.

Покази свідка ОСОБА_14 стосовно того, що раніше ОСОБА_7 працювала з матір'ю ОСОБА_3 заслуговують на увагу та оправдують відношення ОСОБА_3 до ОСОБА_23, прояв опіки та турботи.

Хоча й свідки ОСОБА_19, ОСОБА_18, ОСОБА_16, ОСОБА_14 зауважували, що організацією похорон ОСОБА_7 займалася ОСОБА_3, однак з огляду на відсутність доказів понесення відповідних витрат не можуть бути достатніми.

Суд вважає неналежним доказом покази свідків ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_12 стосовно надання ОСОБА_1 допомоги ОСОБА_7, оплати житлово-комунальних послуг, прояву до неї інтересу, оскільки вони викликають у суду сумнів в їх дійсності та спростовують іншими показами та наявними доказами, зокрема, не спростованим фактом відключення квартири ОСОБА_7 від газо- та електропостачання через наявність боргів.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази та показання свідків допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази та покази свідків є достовірними.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про її смерть (а.с.5).

За життя ОСОБА_7 мала брата ОСОБА_7 та сестру ОСОБА_22, які померли ІНФОРМАЦІЯ_8 року та 26 червня 2002 року відповідно (а.с.6, 120). Рідних дітей, чоловіка ОСОБА_7 не мала. Вказані обставини встановлені показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_10

ОСОБА_7 мав доньку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.7, 8), яка відповідно є племінницею ОСОБА_7

За життя ОСОБА_7 та її сестрі ОСОБА_22 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва належала квартира АДРЕСА_1 загальною площею 68,80 кв.м. (а.с.9).

Заповітів чи спадкових договір ОСОБА_7 не складала та в нотаріальному порядку не посвідчувала. Після смерті ОСОБА_7 із заявами про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом до нотаріуса звернулися ОСОБА_1 як спадкоємиця другої черги за правом представлення після смерті брата спадкодавиці ОСОБА_7, а також ОСОБА_3 як спадкоємиця четвертої черги, а саме особа, з якою спадкодавиця проживала однією сім'єю не менш як п'ять років до відкриття спадщини (а.с.11-12).

Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Ткаченко Л.Б. 09 серпня 2018 року заведено спадкову справу на майно після смерті ОСОБА_7 (а.с.10), однак у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_3 відмовлено у зв'язку з відсутністю документів, які б підтверджували наявність родинних стосунків між нею та спадкодавицею. При цьому повідомлено про наявність спадкоємиці другої черги, яка має пріоритетне право на спадкування за відсутності доказів усунення її від спадкування (а.с.62).

Оскільки з 2010 року та до моменту смерті ОСОБА_7 проживала разом з ОСОБА_3 в квартирі останньої, була пов'язана з нею спільним побутом, мала взаємні права та обов'язки, потребувала сторонньої допомоги з огляду на свій похилий вік, стан здоров'я та відсутність належних житлово-побутових умов для проживання у власній квартирі, тому ОСОБА_3 вважає себе спадкоємицею четвертої черги. За даних обставин, з метою підтвердження свого права на спадкування після смерті ОСОБА_7 та усунення від права на спадкування іншої спадкоємиці другої черги ОСОБА_1, позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_3 звернулася до суду.

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України, СК України.

За положеннями ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав.

За змістом ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: проживання однією сім'єю; на час відкриття спадщини має пройти принаймні п'ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім'єю. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження, а у випадку наявності спору про право - позовного.

Статтею 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В ході судового розгляду показами свідків ОСОБА_19, ОСОБА_18, ОСОБА_16, ОСОБА_14 знайшов підтвердження факт проживання ОСОБА_7 разом з ОСОБА_3 приблизно з 2010 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 року в квартирі ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2. В той період у них дійсно склалися сімейні відносини на ґрунті взаємних прав та обов'язків. ОСОБА_7 проживала у ОСОБА_3, яка опікувалася нею, надавала їй матеріальну допомогу, забезпечувала її лікування, що ОСОБА_7 потребувала за своїм віком та станом здоров'я. При цьому свідок ОСОБА_16 неодноразово зауважувала, що ОСОБА_7 в розмові постійно згадувала про ОСОБА_3, та казала як вона їй вдячна за допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно із Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке житлове приміщення, в якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 404/2163/16-ц, з якої вбачається, що сама по собі відсутність реєстрації місця проживання особи за останнім місцем проживання спадкодавця не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені ч.3 ст.1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.

З огляду на це суд зауважує, що дійсно ОСОБА_7 хоча й іноді знаходилася в своїй квартирі, де її, як правило, бачили сусіди вдень, однак з огляду на доведеність обставин непридатності її квартири для проживання, що підтвердили усі допитані судом свідки, факт її постійного проживання там, а тим паче самою, є виключеним.

До того ж в ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_7 хоча й не мала близьких родичів, однак не перебувала на обліку в територіальному центрі соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян, тобто як одинока, проживаюча самотньо людина. Вказані обставини в черговий раз доводять, що ОСОБА_7 проживала з ОСОБА_3 та отримувала від неї допомогу й опіку, а квартира ОСОБА_3 була для неї постійним місцем її проживання.

Отже, аналіз зібраних по справі доказів та їх належна оцінка вказують на наявність достатніх підстав для задоволення вимоги ОСОБА_3 за зустрічним позовом та встановлення факту її проживання разом з ОСОБА_7, померлою ІНФОРМАЦІЯ_7 року понад 5 років на час відкриття спадщини.

При вирішенні вимоги за зустрічним позовом про усунення ОСОБА_1 від права на спадкування, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Оскільки таке становище має місце по даній справі при пред'явленні ОСОБА_3 вимоги про усунення ОСОБА_1 від права на спадкування, суд вважає встановленою обставину наявності родинних стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 як між племінницею та тіткою.

Відповідно до ч.1 ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ч.3 ст.1266 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхній матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Таким чином, ОСОБА_1 є спадкоємицею другої черги після смерті ОСОБА_7 за правом представлення після смерті її батька ОСОБА_7 - брата спадкодавиці.

На спадкування майна після смерті ОСОБА_7 також претендує спадкоємиця четвертої черги ОСОБА_3 Інші спадкоємці за законом, судом не встановлені.

З урахуванням положень ст.ст.1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно з ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Правило ч.5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

У постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Саме на підстави, визначені вказаною нормою ОСОБА_3 посилалася у зустрічному позові, зазначаючи, що за весь час важкого фізичного, морального та матеріального стану ОСОБА_7, її хвороб та знаходження в безпорадному стані, відсутності належних умов для проживання, ОСОБА_1 як її єдина родичка мала можливість, але свідомо ухилялась від надання їй будь-якої допомоги та підтримки.

Разом з тим, допитані судом в якості свідків ОСОБА_10, ОСОБА_12 показали, що ОСОБА_1 дійсно приїздила до ОСОБА_7 разів 3-4. Свідок ОСОБА_24 вказала, що востаннє ОСОБА_1 бачила років за 4 до дня смерті ОСОБА_7 Усі свідки зазначили, що на похороні ОСОБА_7 її племінниці не було.

Аналізуючи викладене суд приходить до висновку, що позивачкою за зустрічним позовом доведено факт свідомого ухилення ОСОБА_1 від надання спадкодавиці допомоги, того, що ОСОБА_1 мала можливість надавати таку допомогу та була обізнаною як про її безпорадний стан через похилий вік, відсутність умов для проживання в квартирі, так і про потребу спадкодавиці в допомозі цієї особи як єдиної рідної для неї людини.

Відтак, вислухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст.12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, та ст.13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи, суд приходить до переконання, що позовні вимоги за зустрічним позовом слід задовольнити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 на користь позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_17 судовий збір в розмірі 1409 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11,15,16, 29, 1224, 1258, 1262, 1264, 1266 ЦК України, ст.ст.2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 223, 228, 258-260, 263-265, 268, 315, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'є зі спадкодавцем, усунення від права на спадкування за законом - задовольнити повністю.

Встановити факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 року, з 2010 року до часу відкриття спадщини.

Усунути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4), на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2), судовий збір в розмірі 1409 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати складання повного рішення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 30 листопада 2018 року.

Головуючий суддя В.М. Прасолов