ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 листопада 2018 року

м.Харків

справа № 643/11784/17

провадження № 22-ц/818/442/18

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

відповідачі Публічне акціонерне товариство ОСОБА_4 «ПриватБанк», Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5,

третя особа Служба у справах дітей Московського району Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3, до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк», Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, за участю третьої особи: Служби у справах дітей Московського району Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання дій незаконними та скасування реєстрації права власності на предмет іпотеки за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» на рішення Московського районного суду м.Харкова від 16 травня 2018 року, постановлене під головуванням судді Поліщук Т.В., в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, за участю третьої особи: Служби у справах дітей Московського району Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання дій незаконними та скасування реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 16 травня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправним дії ПАТ КБ «ПриватБанк» та Приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_5 про державну реєстрацію права власності на квартиру №39 в місті Харкові, по вул. Гвардійців-Широнінців, 93 за ПАТ КБ «ПриватБанк» й скасовано рішення державного реєстратора - Приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_5 від 21.09.2016 року про державну реєстрацію права власності на квартиру №39 в місті Харкові, по вул. Гвардійців-Широнінців, 93 за ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору іпотеки, виданого 12.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, стягнути з позивача судові витрати.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що позовні вимоги є необгрунтованими, оскільки Банком було направлено лист на адресу боржника із зазначенням про порушення умов кредитного договору та зауважено, що після спливу тридцятиденного строку з дня отримання даного повідомлення за іпотекодержателем буде зареєстроване право власності на предмет іпотеки. Проте вказана вимога проігнорована боржником. Тому звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено відповідно до умов договору в позасудовому порядку. Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки він стосується лише стадії виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає, що приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 при реєстрації права власності не порушено норми ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та не порушено права дітей.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_7 надав відзив на апеляційну скаргу, просив залишити її без задоволення, а рішення Московського районного суду м.Харкова від 16 травня 2018 року без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 не мав права звертати стягнення на предмет іпотеки, оскільки не надано доказів отримання боржником повідомлення про наявну заборгованість за кредитним договором. Крім того квартира є предметом іпотеки за договором, укладеним з метою виконання умов споживчого кредитного договору, що унеможливлює звернення стягнення на підставі ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Також звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку порушує права неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 12 липня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_8 укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав останньому кредитні кошти в розмірі 61 959,60 доларів США строком до 09 липня 2027 року включно (а.с.8-10).

На забезпечення виконання умов кредитного договору між ОСОБА_8 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 87,8 кв.м. Вказана квартира належить ОСОБА_8 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12.07.2007 року Приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.07.2007 року, виданого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації (а.с. 13-14).

16 червня 2015 року ОСОБА_8 помер (а.с. 16).

19 вересня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) до приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_5. 19 вересня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» зареєстрував за собою право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі іпотечного застереження у договорі іпотеки від 12.07.2007 року (а.с.24-25).

Як на підставу позовних вимог про визнання дій незаконними та скасування реєстрації права власності на предмет іпотеки, ОСОБА_1 посилалася на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» протиправно проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, оскільки з 16 червня 2015 року власниками вказаної квартири стали спадкоємці померлого ОСОБА_8 - ОСОБА_1 та неповнолітні діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Закон визначає спеціальний порядок звернення стягнення на майно боржника у разі його смерті. Проте Банку всупереч встановленого законом порядку звернув стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, не врахувавши при цьому інтересів неповнолітніх дітей. Крім того ОСОБА_4 не мав права звертати стягнення на квартиру, оскільки вона є предметом іпотеки за договором, укладеним на виконання умов споживчого кредиту, що передбачено ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Також з 2015 року на квартиру АДРЕСА_1 було накладено арешт, який був чинним на час звернення стягнення на предмет іпотеки. Державний реєстратор зобовязаний був відмовити у проведенні державної реєстрації права власності на зазначену квартиру ПАТ КБ «ПриватБанк» у звязку з наявністю зареєстрованого обтяження арешту на все нерухоме майно ОСОБА_8. Позивачка вважає, що дії відповідачів є протиправними, а рішення державного реєстратора - Приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_5 від 21.09.2016 року про державну реєстрацію права власності на квартиру №39 в місті Харкові, по вул. Гвардійців-Широнінців, 93 за ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору іпотеки підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобовязання може забезпечуватися зокрема заставою згідно ст. 546, 575 ЦК України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частинами 1, 3 статті 33 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Матеріали справи свідчать про те, що пунктом 27 Договору іпотеки від 12.07.2007 року передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпротекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку в тому числі шляхом позасудового врегулювання, а саме згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку», шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстратор відповідно до частини 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" зобов'язаний встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено порядок проведення державної реєстрації прав.

Згідно п.12 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обовязково використовує відомості Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено відповідно до законодавства. Державний реєстратор у разі наявності у нього паперових носіїв інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації) використовує також відомості, які містяться на відповідних носіях інформації.

У відповідності до пунктів 40, 61 Постанови КМУ від 25.12.2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Так документом, на підставі якого мала бути проведена реєстрація права власності у спірних правовідносинах, є: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, а також саме факт отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги, а не лише факт спрямування її на адресу іпотекодавця та боржника. Державним реєстратором також має бути перевірено наявність зареєстрованого обтяження на предмет іпотеки.

Встановлено, що 16 червня 2015 року боржник ОСОБА_8 помер (а.с. 16). Спадкоємцями, що прийняли спадщину після його смерті, є його дружина ОСОБА_1 та неповнолітні діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.19).

Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов'язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (пункт 5 статті 1219, стаття 1282 ЦК України).

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звертався до спадкоємців ОСОБА_8 про задоволення вимог кредитора.

10 серпня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на імя ОСОБА_8 надіслано лист про порушення ним умов Кредитного договору та повідомлено боржника про намір Банку задовольнити вимоги за кредитним договором шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1. Розяснено боржнику, що після спливу тридцятиденного строку з дня отримання даного повідомлення за іпотекодержателем буде зареєстроване право власності на вказане нерухоме майно (а.с.46). Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, 16.10.2015 року вказане повідомлення було повернуто ПАТ КБ «ПриватБанк» по закінченню строку зберігання (а.с. 47).

Крім того згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 96872649 від 11.09.2017 року встановлено, що на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_8 11.06.2015 року накладено арешт Московським ВДВС ХМУЮ, номер запису про обтяження: 9992254 та 06.10.2015 року накладено арешт Московським ВДВС ХМУЮ, номер запису про обтяження: 11486715. З цього ж витягу вбачається й що зазначені арешти були чинними й станом на 19.09.2016 року (а.с.20-23).

Наявність арешту (обтяження) є також перешкодою для здійснення реєстраційних дій доки воно не буде знято.

Таким чином суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк» проведено в порушення вимог, передбачених пунктом 61 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. 16 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_8 спадщину, до складу якої входить квартира №39 в місті Харкові, по вул. Гвардійців-Широнінців, 93, прийняли в тому числі неповнолітні діти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином на момент реєстрації права власності на вказану квартиру за ПАТ КБ «ПриватБанк», 19 вересня 2016 року, майнове право на спірну квартиру належало також неповнолітнім дітям.

Враховуючи викладене висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання дії відповідачів такими, що не відповідають вимогам закону, та скасування рішення державного реєстратора - Приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_5 від 21.09.2016 року про державну реєстрацію права власності на квартиру №39 в місті Харкові, по вул. Гвардійців-Широнінців, 93 за ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору іпотеки, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 16 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

ОСОБА_9

Повне судове рішення виготовлено 09.11.2018 року.