Справа № 236/2733/18
Провадження № 2/236/657/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2018 року Краснолиманський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Бєлоусова А.Є.,

при секретарі Колесник О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без участі сторін за наявними у справі матеріалами) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 21720,25 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (за період з 20.05.2017 року по 16.08.2018 року) в розмірі 72290,42 грн.; також позивач просив здійснити донарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку по день ухвалення рішення по суті спору судом першої інстанції.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебував у трудових відносинах з відповідачем до 19.05.2017 року, звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України. При звільненні роботодавець не здійснив належних виплат найманому працівнику.

Згідно із ч.1 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються, зокрема, справи, що виникають з трудових відносин. Зі змісту заявлених вимог вбачається, що позов ОСОБА_1 стосується його трудових відносин як найманого працівника з роботодавцем - ПАТ «Українська залізниця». В ухвалі судді від 24.09.2018 року вирішено питання щодо призначення справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 24.10.2018 року надав до суду заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав (а.с. 30). Позивач не надавав своєї згоди на здійснення заочного розгляду справи за правилами гл. 11 розд. ІІІ ЦПК України.

Відповідачем ПАТ «Українська залізниця» не було надано відзиву на позов ОСОБА_1, заперечень проти позову не висунуто.

Відтак, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами згідно із ч.5 ст. 279 ЦПК України.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України).

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 є громадянином України, зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1; як внутрішньо переміщена особа з районів здійснення АТО/тимчасово окупованої території України мешкає аз адресою АДРЕСА_1, внесений до Державного реєстру фізичних осіб платників податків (а.с. 6-9).

Зі змісту записів у трудовій книжці серії БТ-І № 6341364, заповненої 07.12.1981 року на імя ОСОБА_1, вбачається, що позивач з 29.01.1996 року до 19.05.2017 року був працівником Дистанції цивільних споруд Донецької залізниці, Донецької дистанції цивільних споруд та водопостачання, Донецького будівельно-монтажного експлуатаційного управління Донецької залізниці, Донецького будівельно-монтажного експлуатаційного управління ДП «Донецька залізниця», виробничого підрозділу «Донецького будівельно-монтажне експлуатаційне управління» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» Пат «Укрзалізниця» (а.с.10-14).

На підставі наказу від 18.05.2017 року № 484/ДН-ос, виданого службовою особою ПАТ «Укрзалізниця» позивача було звільнено з посади водія автотранспортних засобів.

Згідно із розрахунком заробітної плати, складеним ВП БМЕУ СП «ДДЗП» філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» за лютий 2017 року, сума до виплати водію автотранспортних засобів ОСОБА_1 становила 1286,61 грн. (а.с.15).

Згідно із розрахунком заробітної плати, складеним ВП БМЕУ СП «ДДЗП» філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» за березень 2017 року, сума до виплати водію автотранспортних засобів ОСОБА_1 становила 2434,36 грн. (а.с.17).

Згідно із розрахунком заробітної плати, складеним ВП БМЕУ СП «ДДЗП» філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» за квітень 2017 року, сума до виплати водію автотранспортних засобів ОСОБА_1 становила 1580,93 грн. (а.с.18).

Згідно із розрахунком заробітної плати, складеним ВП БМЕУ СП «ДДЗП» філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» за травень 2017 року, сума до виплати водію автотранспортних засобів ОСОБА_1 становила 18654,96 грн. (а.с.16).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити ПАТ «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» (згідно з додатком №1).

Також Кабінет Міністрів України своєю постановою від 02.09.2015року за № 735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21.10.2015 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, відомості з якого є у відкритому доступі, проведено державну реєстрацію: ПАТ «Українська залізниця» «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у Регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Факт перебування позивача в трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами в трудовій книжці ОСОБА_1. Трудова книжка позивача не містить даних щодо припинення трудового договору з відповідачем раніше дати 19.05.2017 року. Останній запис в трудовій книжці позивача вчинений відповідачем. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що ПАТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у справі.

Конституцією України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у ст.43 Основного Закону зазначено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Ст.94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст. 22 цього Закону суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен впродовж визначеного законом строку виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рим, 1950 рік) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. «…За певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи повязана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя…» (рішення Суду у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.06.2014 року, п.35, (заяви № 68385/10 та 71378/10)).

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Закону України «Про оплату праці», а позивач перебував з відповідачем в трудових відносинах до 19.05.2017 року, при звільненні не отримав всіх належних йому виплат, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини.

Позивач стверджує, що він не отримав від роботодавця заробітну плату за березень 2017 року в розмірі 1484,36 грн., за квітень 2017 року 1580,93 грн., за травень 2017 року 18654,96 грн..

Суд зауважує, що відповідно до норм ст. ст. 115,116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Відповідачем не було надано відзиву на позов, не висунуто заперечень проти позову.

З огляду на це, суд вважає встановленою наявність заборгованості з виплати заробітної плати на користь позивача за березень травень 2017 року у розмірі 21720,25 грн..

Щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд зазначає про таке.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, обовязок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Ст. 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату.

Оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обовязок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбаченої нормами ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення (у разі, якщо працівник у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок), суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку виплати належних йому від відповідача сум з 20.05.2017 року по день ухвалення судом рішення, тобто по 02.11.2018 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнений з роботи 19.05.2017 року.

День звільнення позивача відповідно до положень п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затв. наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, є останнім днем його роботи у відповідному структурному підрозділі підприємства.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Відповідно до п. 2 згаданого Порядку для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За змістом останнього абзацу пункту 4 цього Порядку в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Згідно із п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Листами Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 року № 11535/0/14-16/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік", та від 19.10.2017 року № 224/0/103-17/214 визначені норми тривалості робочого часу на 2017 та 2018 роки.

З урахуванням розрахункового періоду (з 20.05.2017 року по 02.11.2018 року) кількість робочих днів позивача мала бути такою: у травні 2017 року -8 днів, у червні 2017 року -20 днів, у липні 2017 року -21 день, у серпні 2017 року -22 дні, у вересні 2017 року -21 день, у жовтні 2017 року -21 день, у листопаді 2017 року -22 день, у грудні 2017 року -21 день (всього за 2017 рік -156 днів); у січні 2018 року -21 день, у лютому 2018 року -20 днів, ц березні 2018 року -21 день, у квітні 2018 року -20 днів, у травні 2018 року 20 днів, у червні 2108 року -20 днів, у липні 2108 року -22 дні, у серпні 2018 року -22 дні, у вересні 2018 року -20 днів, у листопаді 2018 року -2 дні (всього за 2018 рік 210 днів).

Обчислений час затримки розрахунку з дня, наступного за днем звільнення з 20.05.2017 року по 02.11.2018 року (день ухвалення рішення суду), становить 366 робочих днів. Тобто розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку буде складати 58278,18 грн. (159,23 грн. середньоденної заробітної плати х 366 робочих днів = 58278,18 грн.).

Отже, позов ОСОБА_1 до ПАТ «Укрзалізниця» підлягає частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача має бути стягнуто заборгованість по заробітній платі за березень травень 2017 року у розмірі 21720,25 грн., суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 58278,18 грн..

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до п.10 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (категорія 2) (а.с.25).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру визначена ставка судового збору1 % ціни позову, але не менше 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем заявлені вимоги з ціною позову 94010,67 грн. Сума судового збору, що має бути сплачений, становить 940,11 грн.. Судом задоволені вимоги позивача ОСОБА_1 майнового характеру у межах суми 79998,43 грн. Враховуючи часткове задоволення позову, з урахуванням вимог пропорційності, суд покладає на відповідача витрати на суму 799,98 грн. і стягує ці кошти з ПАТ «Українська залізниця» на користь держави. Іншу частину витрат - компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 94,97,115 КЗпП України, ст. ст. 1,15,21 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 3,4,10, 12,13,19, 133,141, 142, 258,259,264,265, 274,279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (юридична адреса 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1): заборгованість по заробітній платі за березень травень 2017 року у розмірі 21720,25 грн., суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 58278,18 грн. (з 20.05.2017 року по 02.11.2018 року) 58278,18 грн., а всього 79998 (сімдесят девять тисяч девятсот девяносто вісім) гривень 43 копійки.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (юридична адреса 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) на користь держави судові витрати у розмірі 799 (сімсот девяносто девять) гривень 98 копійок.

Іншу частину судових витрат - компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Краснолиманський міський суд Донецької області до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя -