Справа № 132/2443/17
Провадження № 22-ц/772/793/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 рокуСправа № 132/2443/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

Головуючої: Марчук B.C.

Суддів: Т.О. Денишенко, О.Ю. Берегового

За участю секретаря: Торбасюк О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №132/2443/17 за поданням державного виконавця Калинівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, за участю Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 без вилучення паспортного документа, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 20 лютого 2018 року, постановлену під головуванням судді Аліменко Ю.О., -

В с т а н о в и в :

У серпні 2017 року державний виконавець Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_4 звернулася в суд з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Подання мотивоване тим, що на виконанні Калинівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перебуває виконавче провадження №53695255 з виконання виконавчого листа у справі № 132/624/16-ц, виданого 27.02.2017 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 2,13 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом, що еквівалентно 58,00 гривням; 70000 грн. заборгованості за пенею та 700,58 грн. за сплату судового збору.

04.04.2017 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобовязано подати декларацію про доходи та майно і попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 7075,86 грн. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Рішення суду боржником не виконане, декларація не була надана і будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення, з боку боржника не здійснено, всупереч вимог ч.5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Під час виконання рішення суду у примусовому порядку, державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

Так, як боржник рішення суду не виконує то, в разі його виїзду за кордон, буде неможливим або ускладненим виконати вищезазначене рішення.

З таких підстав державний виконавець просив суд у своєму поданні тимчасово обмежити ОСОБА_3 у праві виїзду за кордон без вилучення у нього паспорту громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобовязань про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 2,13 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом, що еквівалентно 58,00 гривням; 70000 грн. заборгованості за пенею та 700,58 грн. за сплату судового збору.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 20 лютого 2018 року в задоволенні подання державного виконавця Калинівського районного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_4 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 без вилучення паспортного документа відмовлено через те, що державним виконавцем не було доведено факт свідомого ухилення ОСОБА_3 від виконання судового рішення.

Не погодившись з даною ухвалою суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржило її в апеляційному порядку, як постановлену з порушенням норм процесуального права. Апелянт вважає, що наявність у особи невиконаних зобовязань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України. Ще він зазначає, що подання ВДВС є обґрунтованим та просить суд скасувати ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 20.02.2018 року і задовольнити подання державного виконавця Калинівського районного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області про обмеження у виїзді за кордон ОСОБА_3, вирішити питання судових витрат.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (пункт 9 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України).

Представник апелянта у судове засідання не зявився без поважних причин, будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи апеляційним судом.

Державний виконавець Морозова Ю.А. теж не зявилася у судове засідання, проте надала заяву, у якій просить розглянути справу без її участі.

Боржник ОСОБА_3 надав суду відзив на апеляційну скаргу, у якій просить її залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Його інтереси у судовому засіданні представляв адвокат ОСОБА_5, який теж вважає, що ухвала суду законна і обгрунтована, а апеляційна скарга безпідставна.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника боржника адвоката ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено, що на виконанні Калинівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перебуває виконавче провадження № 53695255 з виконання виконавчого листа по справі № 132/624/16-ц, виданого 27.02.2017 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 2,13 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом, що еквівалентно 58,00 гривням; 70000 грн. заборгованості за пенею, а також 700,58 грн. за сплату судового збору (а/с 3, 9).

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України (в редакції 2004 року) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Згідно з ч.ч. 1, 3, 4 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

У п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VІІІ вказано, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відмовляючи у задоволенні подання державного виконавця Калинівського районного ВДВС про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 без вилучення паспортного документа, суд першої інстанції вірно виходив з того, що державним виконавцем не було надано жодних доказів, які б давали підстави вважати, що боржник ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх зобовязань за вказаним судовим рішенням, на виконання якого було відкрите виконавче провадження №53695255 з виконання виконавчого листа № 132/624/16-ц від 27.02.2017 року; що сам по собі факт невиконання боржником судового рішення, якщо відсутні відомості про навмисне ухилення його від виконання цього зобовязання, не є підставою для обмеження права боржника на виїзд за кордон; що на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобовязань повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

При цьому суд правильно керувався принципом змагальності сторін у цивільному судочинстві, передбаченим ст. 12 ЦПК України та зазначав, що обовязок щодо підтвердження обставин щодо ухилення боржника від виконання його обовязків по виконанню судового рішення належними доказами, покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України. Проте у поданні державним виконавцем лише перераховані його запити щодо наявності майна у боржника та відповіді на ці запити, які не свідчать про ухилення ОСОБА_3 від виконання рішення суду (а/с1).

Зазначення у поданні факту, що 17.07.2017 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, теж не свідчить про ухилення боржника від виконання рішення, а вказує на те, що державний виконавець не вчинив всіх, визначених Законом України «Про виконавче провадження», дій для примусового виконання судового рішення.

Так, у ст. 10 ч.1 п.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII зазначено, що заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на інше майно.

У ч.1 ст. 48 цього ж Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII вказано, що звернення стягнення на майно боржника полягає у його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Отже, винесення Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, це лише перший крок у зверненні стягнення на майно боржника.

Твердження апелянта, що аналіз Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» свідчить про те, що наявність у особи невиконаних зобовязань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України, не відповідає змісту цього Закону, оскільки у його пункті 5 ч.1 ст. 6 говориться, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням.

Тобто, ключове слово, у даному випадку, «ухиляється».

Посилання апелянта на норму ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є недоречним, оскільки даний міжнародний нормативно-правовий акт захищає права і основоположні свободи людини, а не юридичних осіб, якою є апелянт. І відповідно до цієї статті 6 Конвенції, саме кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків, має право на справедливий і безсторонній суд.

Відповідно до статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших людей.

Зазначена правова норма ще раз підтверджує правильність висновку суду про недоведеність державним виконавцем ухилення боржника від виконання судового рішення, а звідси, про відмову у задоволенні подання.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, а саме: ст.ст. 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, є необґрунтованими, оскільки вказані статті не регулюють правовідносин обмеження права виїзду за межі України громадян України.

Таким чином, ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону і доводи апеляційної скарги її не спростовують, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, в силу ст. 375 ЦПК України

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення

Ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 20 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: ОСОБА_2