КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді І інстанції - Осаулов А.А.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1164/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді : Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 липня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення та зняття особи з реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом та просила усунути їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення із зазначеної квартири ОСОБА_3 та зняття останньої з реєстраційного обліку.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 17 серпня 2016 року між нею як покупцем та ОСОБА_4 як продавцем було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1

З моменту укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 договору купівлі-продажу вищевказаної квартири, в останній проживає родина позивачки. На даний час їй стало відомо, що у вказаній квартирі зареєстрована ОСОБА_3, як член сім'ї попереднього власника квартири -ОСОБА_4 Відповідачка не має родинних відносин із нею як власником вказаної квартири, а тому її реєстрація в квартирі створює їй як власнику додаткові витрати на комунальні послуги та позбавляє можливості вільно розпоряджатися своєю власністю.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подалаапеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

При цьому посилалася на те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дійшов помилкового висновку про відсутність порушеного права власності позивача і невірно обраний спосіб захисту, оскільки існує вичерпний перелік підстав зняття з реєстрації, а також те, що право власника житла підлягає захисту і це право може бути захищено шляхом ухвалення рішення про виселення, що буде в подальшому підставою для зняття особи з реєстрації.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачки ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно ст. 367 ЦПК України в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції встановлено, що у відповідності до Інформаційної довідки та Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.08.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО ЗубченкоР.О. (а.с.8-9).

В зазначеній квартирі зареєстрована відповідачка, що підтверджується копією картки прописки, засвідченою житлово-експлуатаційною організацією та довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с.10,14).

Позивач вказує, що відповідач не проживає у вказаній квартирі, щонайменше з моменту купівлі даної квартири позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно частин першої та третьої статті 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку чи квартири має право користуватися помешканням для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У відповідності до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок, квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Тож із вищевказаних норм випливає, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою і поряд з ним мають право користування цією квартирою члени його сім'ї. Право члена сім'ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір, поки право власності на квартиру не припинене, а при втраті права власності членом сім'ї на квартиру, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється і право членів колишнього власника на користування цією квартирою.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач не є членом сім'ї позивачки та не проживає разом з нею у вказаній квартирі.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснювати (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до норм ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів справи не вбачається реальної небезпеки порушення прав власності чи законного володіння позивача зі сторони відповідача, так як перешкод у користуванні належним позивачу майном відповідачем не здійснюється, не створює загрози для нормального фізичного та морального існування проживання у квартирі, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що право власності, володіння та розпорядження позивача щодо вказаного приміщення у даному разі не порушені.

Крім того, суд правомірно відмовив у задоволенні вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року &qu ;Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні&qu t; зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи із того, що Закон України від 11 грудня 2003 року &qu ;Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні&qu t; є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України).

Крім того, звертаючись до суду із вказаним позовом позивач просив відповідачку виселити із належної їй квартирі, одночасно з цим обґрунтовував вказаний позов не проживанням останньої у спірній квартирі, що суперечить одне одному.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням вказаних вимог закону, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані позивачем докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що відсутні правові підстави для виселення та скасування реєстрації відповідача.

Доводи апеляційної скарги про неправильну оцінку фактичних обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими і не спростовують висновків суду, оскільки не призвели до порушення основних принципів цивільного процесуального законодавства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі і не вплинули на суть ухваленого рішення.

Керуючись ст. 12, 81, 263, 264, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Мотивований текст постанови виготовлений та внесений до ЄДРСР 12 грудня 2018 року

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв