ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-9/02Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/4817/130/18 Доповідач - Ткач З.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Ткач З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря Сович Н.А.

з участю ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 та ОСОБА_3, представника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_4, ОСОБА_5 та її представника адвоката ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу №2-9/02 за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 серпня 2018, постановлену суддею Братасюк В.М., у цивільній справі за заявою про роз'яснення рішення суду.

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2018 року начальник Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області звернувся в суд із заявою про роз'яснення рішення суду. На підставі ст. 271 ЦПК України просить роз'яснити яку саме частину гаража слід знести, вказавши з якої сторони необхідно відміряти 3,22 м., що підлягають знесенню, та яку саме частину металевої огорожі потрібно демонтувати, вказавши з якої саме сторони необхідно починати відміряти 3,22 м., які підлягають демонтажу.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 серпня 2018 постановлено:

В задоволенні заяви державного виконавця про роз'яснення рішення суду апеляційного суду Тернопільської області від 16 березня 2002 року у справі №2-9/2002 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про розподіл земельної ділянки. Усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні заїздом, встановлення порядку користування земельною ділянкою відмовити.

Не погодившись з вказаним рішенням представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення Тернопільського міськрайонного суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви, яким роз'яснити рішення апеляційного суду Тернопільської області від 26 березня 2002 року в справі №2-9/2002 з врахуванням змін правового статусу нерухомого майна та земельних ділянок.

В апеляційній скарзі посилається на те, що на даний час змінився правовий статус майна на місці спірного гаража споруджений й інший об'єкт сарай, відбулася зміна власника земельної ділянки, а також не існує земельної ділянки спільного користування вказаної в рішенні суду.

На даний час неможливо встановити, де межа земельної ділянки ОСОБА_5, у зв'язку з чим виникла необхідність в роз'ясненні рішення суду.

Процесуальним правом подачі відзиву на апеляційну скаргу, сторони у справі не скористалися.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали, посилаючись на доводи, викладені в ній.

ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 апеляційної скарги не визнали, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Представник Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області пояснив, що в матеріалах справи є експертиза, на підставі якої апеляційним судом було постановлено рішення, а тому рішення є зрозумілим і підстав для його роз'яснення з метою подальшого виконання не має.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом установлені наступні обставини.

Рішенням Тернопільського міського суду Тернопільської області від 17 січня 2002 року вирішено спір за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про розподіл земельної ділянки, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні заїздом, встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 26 березня 2002 року, залишеним без змін ухвалою Верховного суду України від 7 жовтня 2003 року, рішення міського суду від 17 січня 2002 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позови ОСОБА_7 та ОСОБА_5 частково задоволено. Зобов'язано ОСОБА_7 знести частину самовільно збудованого гаража, що розташований на земельній ділянці спільного користування, і демонтувати частину металевої огорожі, зведеної ОСОБА_7 на межі земельної ділянки ОСОБА_5 і землею загального користування.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 18 травня 2006 року було змінено порядок і спосіб виконання рішення суду від 26 березня 2002 року.

На виконанні Тернопільського міського відділу ДВС знаходиться дублікат виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду від 15 жовтня 2013 року про зобов'язання ОСОБА_7 знести частину самовільно спорудженого гаража на земельній ділянці спільного користування, довжиною 3,22 м і демонтувати частину металевої огорожі, зведеної ОСОБА_7 на межі земельної ділянки ОСОБА_5 і землі загального користування.

Постановою від 30 вересня 2014 року відкрито виконавче провадження №44914190 за виконавчим листом №2-9/2002, дублікат якого було видано 15 жовтня 2013 року.

Рішенням Верховного Суду від 18 січня 2018 року залишено в силі ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2015 року про заміну сторони виконавчого провадження №44914190, а відтак 26 лютого 2018 року державним виконавцем було винесено постанову про заміну боржника ОСОБА_7 на ОСОБА_1

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що питання роз'яснення рішення апеляційного суду Тернопільської області від 26 березня 2002 року у справі №2-9/2002 уже було предметом судового розгляду саме того суду, котрий ухвалював рішення.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки вони відповідають встановленим обставинам, нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Подання заяви про роз'яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання.

Як зазначено в пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснення рішення суду можливе тоді, коли воно є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

За змістом вказаних роз'яснень та вимог ст. 271 ЦПК України, підлягає роз'ясненню судове рішення, яким вирішено спір по суті, тобто воно впливає на права, обов'язки та інтереси учасників судового провадження. Роз'яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення судом. Крім того, роз'яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих осіб, які будуть здійснювати його виконання. Це стосується випадків, коли судом недотримані вимоги ясності та визначеності рішення. Тобто, роз'ясненню підлягає судове рішення у разі, якщо без такого роз'яснення його важко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Незрозумілість мотивації судового рішення не може бути метою роз'яснення судового рішення.

Суд вірно врахував наступні обставини.

Так у липні 2012 року ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про роз'яснення рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 26 березня 2002 року, мотивуючи тим, що приміщення, частина якого за рішенням суду підлягає знесенню, є не гараж, а сарай, а також те, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування набула право власності на половину жилого будинку з належною частиною надвірних будівель і споруд, в т.ч. гараж і сарай, що належали ОСОБА_7

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 17 липня 2012 року у задоволенні заяви ОСОБА_7 про роз'яснення судового рішення від 22 березня 2002 року відмовлено. (т.1 а.с. 428)

У січні 2016 року Головний державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції подав до апеляційного суду подання про роз'яснення рішення апеляційного суду Тернопільської області в якому просив роз'яснити яку частину металевої огорожі слід демонтувати та яку частину гаража слід знести згідно рішенням суду, мотивуючи обставин, які аналогічні заяві ОСОБА_7

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 17 травня 2016 року у задоволенні подання головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про роз'яснення судового рішення від 22 березня 2002 року відмовлено.(Т.3 а.с.291)

З огляду на вищевикладене, відмовляючи в задоволенні заяви про роз'яснення рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що поставлені Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області питання уже були предметом розгляду суду, котрий ухвалював рішення й ухвалами апеляційного суду Тернопільської області від 17 липня 2012 року та від 17 травня 2016 року відмовлено у роз'ясненні рішення суду.

При цьому колегія суддів бере до уваги і той факт, що викладені в апеляційній скарзі обставини, якими ОСОБА_8 обґрунтовує необхідність роз'яснення рішення суду, виникли після ухвалення цього рішення та не були предметом розгляду суду, а тому не можуть враховуватися при вирішенні заявленого питання.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 серпня 2018 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 08 листопада 2018 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Міщій О.Я.

ОСОБА_9