н/п 2/490/2090/2018 Справа № 490/2936/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
10 грудня 2018 року м. Миколаїв
10 грудня 2018 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О. А. за участю секретаря судового засідання Кваши С. О., без участі сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю АВТОКРЕДИТ ПЛЮС до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення збитків ,
Відповідач відзиву на позов не надав.
Позивач заявив клопотання про витребування доказів, зокрема, у відповідача - документів, які підтверджують дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулась 26 жовтня 2016 року за участю транспортного засобу марки Nissan Maxima, рік випуску: 2003, тип транспортного засобу: седан/ліфтбек, № кузова/шасі: JN1CAUA33U0070903, реєстраційний номер: АА9029ОХ, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, схему дорожньо-транспортної пригоди, пояснення учасників дорожньо-транспортної пригоди; документів щодо характеру та ступені пошкоджень автомобіля марки Nissan Maxima, рік випуску: 2003, тип транспортного засобу: седан/ліфтбек, № кузова/шасі: JN1CAUA33U0070903, реєстраційний номер: АА9029ОХ, зокрема, які підтверджували б те, що автомобіль не підлягає ані ремонту, ані відновленню, зокрема, акт огляду транспортного засобу (дефектну відомість), виконаний експертом, висновок експертного автотоварознавчого дослідження, ремонтну калькуляцію автомобіля; в Управління патрульної поліції у м. Миколаєві Департаменту патрульної поліції - належним чином посвідчених документів, які підтверджують дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулась 26 жовтня 2016 року за участю транспортного засобу марки Nissan Maxima, рік випуску: 2003, тип транспортного засобу: седан/ліфтбек, № кузова/шасі: JN1CAUA33U0070903, реєстраційний номер: АА9029ОХ, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, схему дорожньо-транспортної пригоди, пояснення учасників дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 52-53).
Ухвалою суду від 19 липня 2018 року у задоволенні клопотання відмовлено з підстав неналежності частини доказів, які позивач просив витребувати; відсутності відомостей про те, що відповідач має такі докази; відсутності доказів неможливості самостійного отримання позивачем зазначених доказів та доказів вжиття позивачем заходів до їх отримання (а.с. 79-82).
У останнє судове засідання представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність , позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях. Представник позивача проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не зявився, свого представника не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином.
У відповідності до статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням наявних у справі доказів та одночасного існування умов, передбачених частиною першою статті 280 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 10 грудня 2018 року справу розглянуто за відсутності відповідача в порядку заочного розгляду.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Позивач є власником автомобіля марки Nissan Maxima, рік випуску: 2003, тип транспортного засобу: седан/ліфтбек, № кузова/шасі: JN1CAUA33U0070903, реєстраційний номер: АА9029ОХ, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 13).
Відповідно до підпункту 14.1.1. пункту 14 заяви про приєднання, за цим договором позивач передав відповідачу в лізинг автомобіль згідно із специфікацією, викладеною в додатку № 1, а саме: автомобіль марки Nissan Maxima, рік випуску: 2003, тип транспортного засобу: седан/ліфтбек, № кузова/шасі: JN1CAUA33U0070903, реєстраційний номер: АА9029ОХ (а.с. 11).
У пункті 14.1.2. заяви про приєднання строк лізингу встановлений у 60 місяців з моменту підписання додатку 2, яким передбачено графік лізингових платежів.
Пунктом 14.1.3. заяви про приєднання передбачено, що лізингові платежі сплачуються щомісяця та включають платіж з відшкодування частини вартості предмету лізингу у розмірі згідно з додатком 2, якщо інше не зазначено в публічному договорі; відсотки за користування предметом лізингу в розмірі згідно з додатком 2, якщо інше не зазначено в публічному договорі; комісія за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу в розмірі згідно з додатком 2, якщо інше не передбачено в публічному договорі.
Пунктом 14.1.7 заяви про приєднання встановлено, що після прийняття позивачем рішення про надання фінансового лізингу відповідач вносить аванс у розмірі 51 300,00 грн.
Згідно з пунктом 14.3. заяви про приєднання відповідач щомісяця в період сплати сплачує позивачу платіж в розмірі 4 440,00 грн. та відшкодовує позивачу всі його витрати, повязані із виконанням договором, які виникли протягом місяця, який передує поточному місяцю.
Укладений сторонами договір про надання фінансового лізингу нотаріально не посвідчувався.
Згідно Додатку № 2 до Договору зазначено детальний розпис згідно графіку обов'язкових щомісячних лізінгових платежів, які складаються з відшкодування частини вартості Предмету лізінгу, відсотків за користування предметом лізінгу (що складає 24% на рік) , комісії за проведення щомісячного моніторінгу Предмету лізінгу.
Договір виконувався сторонами.
Зокрема, предмет лізингу був фактично переданий позивачем відповідачу, що підтверджується специфікацією та актом приймання-передачі (додаток № 1 до договору, а.с. 11).
В період з 14.01.2016 року по 18.12.2017 року відповідачем сплачено позивачу всього 126 380,7 грн на погашення лізінгових платежів .
При цьому за вказаний період відповідачкою слачено в рахунок вартості предмета лізінгу 69 317,38 грн., 6929,80 грн уплаченої пені, 7993,60 грн на погашення комісії за проведення щомісячного моніторінгу , 39 741,17 грн на погашення процентів по кредитному договору.
Після цього, як зазначає позивач і іншого судом не встановлено , відповідачка припинила сплату платежів згідно з договором, посилаючись на фактичне знищення предмету лізінгу внаслідок ДТП. А саме,згідно інформації позивача ( доказів на спростування такого відповідачем не надано) предмет лізингу, автомобіль марки Nissan Maxima, рік випуску: 2003, тип транспортного засобу: седан/ліфтбек, № кузова/шасі: JN1CAUA33U0070903, реєстраційний номер: АА9029ОХ зазнав значних ушкоджень в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26 жовтня 2016 року, ремонту та відновленню не підлягав та в подальшому був проданий відповідачем як металобрухт.
На підставі вищенаведеного судом встановлена наявність між сторонами цивільно-правових відносин, які регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України) і виникли у звязку з укладанням сторонами договору про надання фінансового лізингу, недотриманням вимоги про його нотаріальне посвідчення та завдання позивачу збитків внаслідок фізичного знищення предмету лізингу.
Статтею 806 ЦК України врегульовано, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.
Відповідно до статей 1, 2 Закону України від 16 грудня 1997 року № 723/97- ВР Про фінансовий лізинг, фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу або договору поставки.
За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.
Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України.
За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.
Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.
Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Отже, у звязку з недотриманням сторонами вимог щодо нотаріального посвідчення укладеного ними договору про надання фінансового лізингу від 23 грудня 2015 року, цей договір є нікчемним, що дає підстави для застосування статті 216 ЦК України.
Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається.
Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України: від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2766цс15), від 19 жовтня 2016 року (справа № 6-1551цс16), від 18 січня 2017 року (справа № 6-648цс16).
Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 06 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо).
Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.
У пункті 7 цієї постанови Верховного Суду України роз'яснено, що у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.
Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України.
Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-648цс16, що є обовязковим для врахування судом на підставі частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).
Відповідно до статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Отже, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, лізингодавець зобов'язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору. Лізингоодержувач, у свою чергу, зобов'язаний повернути лізингодавцю майно, а саме об'єкт лізингу, яким він користувався.
Крім того, за змістом Глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов'язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов'язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов'язаннях. Натомість, для кондикційних зобов'язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Обов'язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов'язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно (частина перша статті 1212 ЦК України).
Правовідносини за нікчемним договором фінансового лізингу на підставі якого відбулося фактичне користування позивачем транспортним засобом відповідача за своїм змістом є кондикційними.
Оскільки договір є нікчемним з моменту його укладення, то фактичний користувач предмета лізингу, який без достатньої правової підстави за рахунок власника предмета лізингу зберіг у себе кошти, які мав заплатити за весь час користування предметом лізингу, зобов'язаний повернути ці кошти власнику на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
ОСОБА_2 Верховного Суду дійшла таких правових висновків про застосування частини першої статті 1212 ЦК України до правовідносин щодо фактичного використання майна без достатньої підстави у постанові від 23 травня 2018 року (справа № 14-77цс18) і підстави для відступу від таких висновків відсутні.
Отже, як зазначено у правових висновках, викладених в постанові Верховного Суду від 03.10.2018 року по справі № 288/383/15-ц при застосуванні наслідків нікчемності договору фінансового лізингу, суд повинен повернути сторони договору в попереднє становище з урахуванням наведених вище роз'яснень.
Як слідує з графіку платежів, визначених в Додатку № 2 до договору за весь період з січня 2016 року по грудень 2018 року ОСОБА_1 повинна була сплатити на корить позивача 81 930,87 грн і рахунок плати за користування предметом лізінгу. З цієї суми вона сплатила 39 741,17 грн, отже розмір несплачених платежів становить 42 189 грн 70 коп., які підлягають стягненню з відповідача.
Таким чином, наслідком недійсності нікчемного правочину є двостороння реституція (кожна із сторін правочину повинна повернути іншій стороні одержане на виконання цього правочину). Оскільки позивач фактично просить застосувати односторонню реституцію, якої чинним законодавством не передбачено, суд вбачає підстави для застосування саме двосторонньої реституції.
У звязку з фізичним знищенням предмета лізингу (автомобіля), він не може бути повернутий позивачем відповідачу, що завдає позивачу збитків в розмірі вартості автомобіля, узгодженої сторонами в додатку 2 до договору, а саме: 190 000,00 грн.
Згідно із частиною першою статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до пункту першого частини другої статті 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Отже, враховуючи неможливість повернення позивачу переданого відповідачу автомобіля, стягнення реальних збитків є належним способом захисту майнових прав позивача.
Проте, оскільки судом встановлено і таке підтверджується наданою позивачем випискою по рахунку ОСОБА_1 на виконання умов договору сплачено в рахунок вартості предмету лізінгу 69 317,38 грн., то ця сума повинна бути врахована при визначення розміру вартості предмету лізінгу, що підлягає поверненну лізінгодавцю. Крім того, наданим доказами підтверджується,що ОСОБА_1 також сплачено в рахунок лізінгових платежів 6929,80 грн уплаченої пені та 7993,60 грн на погашення комісії за проведення щомісячного моніторінгу - проте оскільки нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, а отже виключає можливість нарахування штрафних санкцій за неналежене його виконання , як і нарахування платежів за його фінасовий супровід чи моніторинг, то сплачені відповідачкою суми також повинні бути враховані при визначенні реальних збитків позивача.
За такого, стягненню з відповідачки на корить позивача підлягають 105 759,22 грн залишку вартості предмета лізінгу як реальні збитки .
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача упущеної вигоди суд зазначає таке.
Пунктом другим частини другої статті 22 ЦК України передбачено, що збитками (упущеною вигодою) є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.
Відповідно до частини другої статті 216 ЦК України, якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
Позивач зазначає, що згідно умов договору розділ Відсотки за користуванням предметом лізінгу лізінгоодержувач повинен сплачувати на користь ТОВ Автокредит Плюс певні платежі згідно графіку міг би передати автомобіль у лізинг з дати дорожньо-транспортної пригоди до моменту подачі позову і отримати за цей період дохід в сумі 64 600,00 грн.
Нікчемність договору про надання фінансового лізингу породжує зобовязання відповідача повернути позивачу предмет лізингу в порядку реституції. Як зазначено вище, виконати це зобовязання неможливо через фізичне знищення предмета лізингу.
Згідно з частиною четвертою статті 623 ЦК України, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
Заява про надання фінансового лізингу від 23 грудня 2015 року, якою відповідач приєднався до публічного договору, так само як і всі додатки до цього договору, підписані обома сторонами як відповідачем, так і позивачем. Договір про надання фінансового лізингу не було посвідчено нотаріально, про що не могло бути невідомо позивачу. При цьому, позивач у період з січня 2016 року по грудень 2017 року приймав виконання відповідачем умов договору та звернувся з позовом до суду лише у квітні 2018 року. Доказів наявності у позивача наміру застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та, відповідно, передати автомобіль марки Nissan Maxima, рік випуску: 2003, тип транспортного засобу: седан/ліфтбек, № кузова/шасі: JN1CAUA33U0070903, реєстраційний номер: АА9029ОХ у лізинг на підставі іншого договору про надання фінансового лізингу у період до квітня 2018 року позивачем не надано.
Отже, підстав вважати, що внаслідок вчинення недійсного правочину позивачу було завдано збитків у формі упущеної вигоди саме з вини відповідача, не вбачається.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем не доведено, що будь-якими діями чи бездіяльністю відповідача йому завдано збитків у формі упущеної вигоди на суму 64 600,00 грн.
Зясувавши обставини, що мають значення для справи, всебічно оцінивши досліджені докази як у сукупності, так і кожний окремо, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково, в частині застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення на користь позивача реальних збитків в сумі 105 759,22 грн .
Також суд з власної ініціативи застосовує двосторонню реституцію та стягує з позивача на користь відповідача суму, сплачену відповідачем позивачем на виконання нікчемного договору про надання фінансового лізингу від 23 грудня 2015 року, в розмірі 42 189,70 грн.
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подання позовної заяви позивачем сплачено 3 819,00 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням від 10 квітня 2018 року № 534 (а. с. 6). Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 2 219,24 грн. (147948,92/254 600,00 * 100 % = 58,11 %; 58,11 % * 3 819,00 = 2 219,24 грн.)
Згідно з пунктом третім частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням часткового задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 6973,20 грн. (58.11% * 12 000, 00 ) , але враховуючи вимоги ч. 4 ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката , а саме враховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт , час, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 5000 грн.
Керуючись статтями 18, 259, 263-265, 280, 281, 284 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю АВТОКРЕДИТ ПЛЮС до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення збитків задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АВТОКРЕДИТ ПЛЮС реальні збитки в розмірі вартості втраченого автомобіля в сумі 105 759 гривень 22 копійок та плату за користування предметом лізінгу 42 189 грн 70 коп.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю АВТОКРЕДИТ ПЛЮС в частині стягнення упущеної вигоди на суму 64 600 гривень - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АВТОКРЕДИТ ПЛЮС судовий збір в сумі 2 219,24 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АВТОКРЕДИТ ПЛЮС витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю АВТОКРЕДИТ ПЛЮС; місцезнаходження: м. Дніпро, проспект Праці, буд. 2 Т; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 34410930.
Відповідач: ОСОБА_1; місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1.
Дата складення повного рішення - 11 грудня 2018 року.
Суддя О. А. Гуденко