ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1213/18 Справа № 173/1312/17 Суддя у 1-й інстанції - Рудова Л.В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, що пов`язано із захистом Вітчизни.

Позов мотивовано тим, що позивач з 25.10.1983 року по 02.11.1986 року проходив військову службу у Збройних силах та безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції Донецької області в період з 29.08.2014 р. по 18.10.2014 р., з 01.11.2014 р. по 05.12.2014 р., з 12.01.2015 р. по 22.06.2015 р., з 13.07.2015 р. по 01.11.2015 р., з 10.12.2015 р. по 16.01.2016 р..

Під час виконання свого військового обов`язку, 04.06.2015 року при обстрілі з гранатомету отримав осколкові поранення обличчя та правої верхньої кінцівки.

На засіданні Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтва у колишніх військовослужбовців ( Протокол № 2708 від 17.06.2016року) встановлено, що поранення колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 пов`язані із захистом Батьківщини. Також зазначено, що це призвело до розвитку таких хвороб, як: розповсюджений остеохондроз хребта, деформуючий спондильоз, протрузія дисків, спондилолістез хребців 1 ступеня, стійко виражений больовий, м`язово-тонічний синдроми, вертеброгенна радикулопатія, порушення функції хребта 2-3 ступеню, анкілозуючий спондилоартрит (хвороба Бехтєрєва), центральна форма, повільно прогресуюча течія, клінічно- рентгенологічна стадія 2, активність 1 ступеня, двобічний сакроілеїт 2 ступеня, початкові прояви остеоартрозу колінних суглобів, енцефалопатія 2 ст. складного ґенезу (післятравмвтичної в зоні АТО, дисциркуляторної) з двобічною пірамідною недостатністю, помірним аміостатичним синдромом, лікворо-гіпертензивним, синдромом артеріальної гіпертензії, органічний емоційно-лабільний розлад.

В 2016 році позивачеві було первинно встановлено третю групу інвалідності, причина якої є захворювання пов`язане із захистом Вітчизни (довідка МСЕК № 394557).

Крім того, позивачу встановлено обмеження щодо характеру та умов праці: протипоказана робота, пов`язана зі значними фізичними та нервово-психічними навантаженнями, рекомендоване лікування у невропатолога, терапевта, санаторно-курортне лікування.

Протягом 2015-2017 років позивач змушений був проходити періодичні лікування.

В зв`язку з захворюваннями та інвалідністю він відчуває глибокі моральні переживання та страждання, що зумовлені пошкодженням його здоров`я. Його звичайні життєві зв`язки порушені, так як він змушений витрачати багато часу на лікування, відчуває дискомфорт, оскільки не може у звичному для нього режимі спілкуватись з родиною та друзями, змушений займатись реабілітацією тоді, як бажав би приділяти свій час близьким людям, в результаті чого знизився рівень взаєморозуміння у його сім`ї, не може продовжити свою трудову діяльність на раніше встановленому для нього рівні в результаті встановлених обмежень щодо його працездатності. Крім того, через свою інвалідність не може вести активне громадське життя, підтримувати бажаний рівень стосунків з оточуючими і забезпечити себе та свою сім`ю матеріальними та нематеріальними благами на належному рівні, що й стало підставою звернення до суду.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2018 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто з Міністерства оборони України на його користь 30 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, що на даний час йому встановлена третя група інвалідності, яка є наслідком захворювань, пов`язаних з проходженням військової служби, а тому у нього виникло право вимагати відшкодування моральної шкоди. При цьому, визначаючи розмір моральної шкоди, суд врахував, що внаслідок поранень, отриманих позивачем і які визнані такими, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в зоні бойових дій, здоров`я ОСОБА_1 було пошкоджене та він зазнав і продовжує зазнавати моральних страждань, пов`язаних з певними обмеженнями свого життєвого укладу, що має наслідком докладання додаткових зусиль для ведення повноцінного способу життя, а саме, змушений щорічно періодично проходити стаціонарне лікування, що підтверджується виписками з історії хвороби, починаючи з 2015 року. Тому, врахувавши обсяг, глибину та характер фізичних та душевних страждань суд вважав достатньою суму компенсації спричиненої позивачу моральної шкоди в розмірі 30 000 грн..

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України просило вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не доведено факт спричинення йому моральної шкоди з вини Міністерства оборони України. Крім того, апелянт вказує, що ЗУ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей передбачає відповідальність лише військовослужбовців, а не військовозобов`язаних, яким є позивач.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.
Задовольняючи позовні ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з їх доведеності, оскільки на даний час позивачеві встановлена третя група інвалідності, яка є наслідком захворювань, пов`язаних з проходженням військової служби. При цьому, визначаючи розмір моральної шкоди, суд врахувавши, що внаслідок отриманих поранень, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в зоні бойових дій, погіршився стан його здоров`я, а тому ОСОБА_1 зазнав і продовжує зазнавати моральних страждань, пов`язаних з певними обмеженнями свого життєвого укладу, так як докладає додаткові зусилля для ведення повноцінного способу життя, врахувавши, обсяг, глибину та характер фізичних та душевних страждань, - суд вважав достатньою суму компенсації спричиненої моральної шкоди в розмірі 30 000 грн...
З вказаним висновком суду першої інстанції погодитись не можна, так як він не відповідає вимогам матеріального та процесуального законів.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.
Так, матеріалами справи встановлено ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних силах з 25.10.1983 року по 02.11.1986 року.

Встановлено, що позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції Донецької області в період з 29.08.2014 р. по 18.10.2014 р., з 01.11.2014 р. по 05.12.2014 р., з 12.01.2015 р. по 22.06.2015 р., з 13.07.2015 р. по 01.11.2015 р., з 10.12.2015 р. по 16.01.2016 р., що підтверджується даними військового квитка та довідкою військової частини НОМЕР_1 від 10.04.2015 року № 1030.

На засіданні Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтва у колишніх військовослужбовців ( Протокол № 2708 від 17.06.2016 року) встановлено, що поранення колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 пов`язані із захистом Батьківщини та зазначено, що це призвело до розвитку таких хвороб, як: розповсюджений остеохондроз хребта, деформуючий спондильоз, протрузія дисків, спондилолістез хребців 1 ступеня, стійко виражений больовий, м`язово-тонічний синдроми, вертеброгенна радикулопатія, порушення функції хребта 2-3 ступеню, анкілозуючий спондилоартрит (хвороба Бехтєрєва), центральна форма, повільно прогресуюча течія, клінічно- рентгенологічна стадія 2, активність 1 ступеня, двобічний сакроілеїт 2 ступеня, початкові прояви остеоартрозу колінних суглобів, енцефалопатія 2 ст. складного ґенезу (післятравмвтичної в зоні АТО, дисциркуляторної) з двобічною пірамідною недостатністю, помірним аміостатичним синдромом, лікворо-гіпертензивним, синдромом артеріальної гіпертензії, органічний емоційно-лабільний розлад, що підтверджується витягом з протоколу засідання Центральної військової-лікарської комісії по встановленню причинного зав`язку захворювань, поранень, контузій. травм. каліцтв № 2708 від 17.06.2016 року.

В 2016 році позивачеві первинно встановлено третю групу інвалідності, причина якої є захворювання пов`язане із захистом Вітчизни (довідка МСЕК № 394557). Крім того, позивачеві встановлено обмеження щодо характеру та умов праці: протипоказана робота, пов`язана зі значними фізичними та нервово-психічними навантаженнями та рекомендоване лікування у невропатолога, терапевта, санаторно-курортне лікування.

Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Статтею 3 Закону України Про Збройні Сили України передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Статтею 17 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться в установленому законом порядку.
Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.
Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина.
Відповідно до пунктів 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відшкодування такої шкоди можливе лише якщо таке передбачене відповідним законом, що визначає порядок і умови її відшкодування. Також передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань.
Отже, обов`язок держави відшкодувати завдану військовослужбовцю моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України.
Враховуючи, що Міністерство оборони України у спірних правовідносинах є уповноваженим органом державного управління, воно має обов`язок компенсувати завдану позивачеві шкоду за наявності усіх складових цивільно-правової відповідальності, крім вини Міністерства оборони України у заподіянні шкоди, з урахуванням положень статті 1173 ЦК України.
Із матеріалів справи вбачається, що причиною виникнення інвалідності у ОСОБА_1 стала травма, пов`язана з проходженням ним військової служби.
Згідно свідоцтва про хворобу № 612 отримана позивачем травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Враховуючи, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я (пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України), колегія суддів вважає, що факт заподіяння позивачеві моральних страждань внаслідок поранення є доведеним.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів щодо протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, внаслідок яких позивачеві заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманням поранення з наступним встановленням інвалідності.
Наявність шкоди у позивача не породжує у Міністерства оборони України обов`язку її компенсації, оскільки відсутні такі складові цивільно-правової відповідальності, як неправомірна поведінка відповідача, внаслідок якої позивачеві завдана моральна шкода, а тому відсутні підстави для стягнення грошових коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди з Міністерства оборони України.
Посилаючись на положення статті 17 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, як на підставу стягнення з Міністерства оборони України шкоди заподіяної ОСОБА_1 , - суд першої інстанції не взяв до уваги, що у даній справі позивачем не доведено факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України (його посадових осіб), причинний зв`язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди.
Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 зазнав фізичного болю та страждань у зв`язку з пораненням під час виконання обов`язків військової служби, яка має особливий характер.
Гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України Про Збройні Сили України, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей та іншими законами (частина перша статті 40 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу).
До таких гарантій, зокрема, належить виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві (частина перша статті 41 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, статті 16,16-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Постанова Кабінету Міністрів України № 691 від 08 вересня 2015 року Про особливості призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності резервістам, які безпосередньо брали (беруть) участь в антитерористичній операції.
Тобто, позивач не позбавлений можливості в межах реалізації державою гарантій соціального і правового захисту військовослужбовців отримати одноразову грошову допомогу в порядку, визначеному статтею 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції не визначився належним чином з характером спірних правовідносин, та не надавши належної оцінки наявним у справі доказам, порушивши норми матеріального закону дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..
Рішення як таке, що не відповідає матеріальному та процесуальному законам підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.
В зв`язку із задоволення апеляційної скарги, та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ Про судовий збір , сплачений Міністерством оборони України судовий збір в розмірі 960,00 грн. слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2018 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Сплачений Міністерством оборони України судовий збір в розмірі 960,00 грн. слід віднести за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко