Головуючий суддя в суді І інстанції
Єдиний унікальний № 374/57/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року м. Ржищів

Ржищівський міський суд Київської області у складі:

головуючої - судді Козіної С.М.,

за участі:

секретарів: Пархомець Н.А., Маламан Я.О.,

представника позивача - (не з'явився),

відповідача - ОСОБА_2В.(не з'явився),

представника відповідача - ОСОБА_3 (не з'явився),

відповідача - ОСОБА_4 (не з'явився),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ржищів Київської області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", ОСОБА_5 про визнання договору недійсним та про переведення прав та обов'язків,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року позивач звернувся до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що 22 серпня 2015 року між ПАТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_2 було укладено договір № 500982998, відповідно до умов якого позивач зобов'язувався надати відповідачеві кредит у сумі 31 415 грн 60 коп. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язувався у порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком до нього - графіком погашення кредиту.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 31 415 грн. 60 коп., що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача. У порушення умов договору відповідач свої зобов'язання не виконав, в результаті чого станом на 12 лютого 2016 року має прострочену заборгованість - 37 668 грн. 52 коп., а саме: за кредитом -31 415 грн 60 коп., за відсотками - 2 150 грн. 10 коп. та по комісії - 3 102 грн 82 коп. У зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору їй було нараховано неустойку, яка на 12 лютого 2016 року становить штраф - 1000 грн.

Відповідно до умов договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов'язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення кредиту за договором. На виконання умов договору відповідачу була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, заборгованості за відсотками та неустойкою.

У зв'язку із цим, позивач, керуючись ст. ст. 11, 509, 525, 526, 549, 554, 623, 624, 625 ЦК України, просив стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість у розмірі 37 668 грн 52 коп. , а саме:

- за кредитом - 31 415 грн 60 коп.;

- по відсотках - 2 150 грн. 10 коп.;

- по комісії - 3 102 грн. 82 коп.;

- штраф - 1000 грн. 00 коп.

Та стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі - 1378 грн 00 коп.

11 травня 2016 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшла зустрічна позовна заява від ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та переведення прав та обов'язків. Свої позовні вимоги він обґрунтовує тим, що в кінці березня 2016 року він отримав листа з позовом ПАТ "Альфа-Банк" до нього про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором № 500982998 від 22.08.2015 у розмірі 37 668 грн. 52 коп. та ухвалою суду про відкриття провадження № 374/57/16-ц від 16.03.2016.

Оскільки відповідач повністю не згоден з пред'явленим йому ПАТ "Альфа-Банк" вимогами він вирішив скористатися своїм правом та подати до суду зустрічний позов, який полягає в наступному: 29 квітня 2014 року ПАТ "Альфа-Банк" на підставі кредитного договору № 500480741 надав йому кредит у сумі 30 000 грн. Надання та підписання даного договору відбувалося за проханням ОСОБА_5, оскільки він пояснив відповідачу, що йому потрібні гроші на підприємництво, але кредиту йому не дають. В той же час він пояснив, що в даний час ПАТ "Альфа-Банк" запровадив акцію на надання кредитів пенсіонерам. ОСОБА_5 обіцяв, що буде вчасно сплачувати кредит, крім того, за цю послугу відповідач отримає винагороду у розмірі 5 000 грн. Спочатку ОСОБА_2 відмовлявся від оформлення кредиту, але потім коли його почав переконувати у вигідності даної дії знайомий ОСОБА_6 він погодився, що призвело до надання кредиту на його ім'я.

У кінці березня з банку до відповідача почали надходити листи та телефонні дзвінки про те, що в нього виникла кредитна заборгованість, тоді відповідач зрозумів, що був обманутий ОСОБА_5. ОСОБА_5 запевнив відповідача, що в нього виникли тимчасові труднощі, але він сплатить всі борги по кредиту та написав відповідачу розписку, в якій підтверджує, що даний кредит отримав саме він на власні потреби і зобов'язується і кредит і заборгованість по ньому виплатити банку. Крім того, про даний кредит дізналася дружина ОСОБА_2, яка наполягала на вирішенні цього питання. І як стало відомо відповідачу пізніше, ПАТ "Альфа-Банк" відповідно до вимог Сімейного кодексу України не мав права оформляти кредит на нього без згоди його дружини. У 2015 році ОСОБА_2 від мешканців м. Ржищева стало відомо, що ОСОБА_5 таким чином взяв кредит ще у 13-ти осіб, ввівши в оману їх як і відповідача. 22 серпня 2015 року ОСОБА_5 повіз його до м. Біла Церква, де у приміщенні офісу ПАТ "Альфа-Банк" ОСОБА_2 підписав папери про реструктуризацію кредиту. Підписані позивачем документи він не читав, оскільки має дуже поганий зір та й надруковані вони були дуже дрібним шрифтом, тому лише після отримання позовної заяви він дізнався, що підписав ще один кредитний договір, який називається оферта на укладення угоди про надання особистого кредиту № 500982998 від 22 серпня 2015 року. Відповідно до цієї угоди ПАТ "Альфа-Банк" просив стягнути з відповідача кредитну заборгованість у розмірі 37 668 грн. 52 коп. Того ж дня ОСОБА_5 знову написав відповідачу розписку, в якій черговий раз зізнався, що саме він отримав власноручно у банкоматі кредит на суму 30 000 грн 29 квітня 2014 року і обіцяв весь кредит разом з відсотками виплатити до 30 березня 2016 року.

Оскільки ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_5, про те, що буде звертатися до адвоката за допомогою та до суду, останній в лютому місяці надав відповідачеві квитанції про сплату ним коштів по кредиту від 03 червня 2014 року, 22 липня 2014 року, 21 серпня 2014 року, 17 вересня 2014 року, 16 жовтня 2014 року, 12 листопада 2014 року, 22 грудня 2014 року, та 01 квітня 2015 року, і пообіцяв, що буде сплачувати й надалі. Таким чином ОСОБА_5 шляхом особистої сплати відповідної грошової суми в рахунок сплати боргу особисто здійснював виконання обов'язку повернення кредиту за вказаним договором та за рахунок власних коштів, а ПАТ "Альфа-Банк" прийняв таку суму коштів та не вимагав від відповідача доказів сплати коштів за кредит. Як вважає відповідач, ПАТ "Альфа-Банк" порушив його права як споживача про надання кредиту на його ім'я. Таким чином волевиявлення відповідача на підписання договорів № 500480741 від 29 квітня 2014 року та № 500982998 від 22 серпня 2015 року не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Крім того, у своєму позові банк стверджує, що надання кредиту відповідачу у сумі 31 415 грн. 60 коп. підтверджується випискою з його особового рахунку, але до позову банк так і не додав документ, який би свідчив про те, що він отримав ці кредитні кошти.

Враховуючи все вищевикладене відповідач ОСОБА_2 просив даний позов розглянути спільно з первісним позовом ПАТ "Альфа-Банк" до нього про стягнення кредитної заборгованості за договором № 500982998 від 22 серпня 2015 року у розмірі 37 668 грн. 52 коп., кредитний договір № 500982998 від 22 серпня 2015 року визнати недійсним, права та обов'язки за кредитним договором № 500982998 від 22 серпня 2015 року перевести на ОСОБА_5, в задоволенні позовних вимог ПАТ "Альфа-Банк" про стягнення з нього кредитної заборгованості за договором № 500982998 від 22 серпня 2015 у розмірі 37 668 грн. 52 коп. відмовити та судові витрати стягнути на його користь з ПАТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_5

Представники позивача у судове засідання не з'являлись, надавши до Ржищівського міського суду Київської області заяви (а.с. 18 т. 2, 112 т. 2), в яких просили розглядати справу без участі представника, позовні вимоги підтримували у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги первісного позову не визнав, проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні первісного позову. Підтримував вимоги зустрічного позову та просив їх задовольнити. Визнати недійсним договір № 500982998 від 22 серпня 2015 року, його права та обов'язки за вказаним договором перевести на ОСОБА_5

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні проти первісного позову заперечував, просив відмовити у задоволенні первісного позову, підтримував вимоги зустрічного позову та просив їх задовольнити у повному обсязі: визнати кредитний договір № 500982998 від 22 серпня 2015 року недійсним, права та обов'язки за кредитним договором № 500982998 від 22 серпня 2015 року перевести на ОСОБА_5

ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час, місце слухання справи був повідомлений належним чином, заяв та клопотань на адресу суду не надходило.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_2 постраждав від дій ОСОБА_5, вона також на прохання ОСОБА_5 оформляла кредитний договір, гроші з якого отримав ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_2 постраждав від дій ОСОБА_5, він також на прохання ОСОБА_5 оформляв кредитний договір, гроші з якого отримав ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що ОСОБА_2 постраждав від дій ОСОБА_5, він також на прохання ОСОБА_5 оформляв кредитний договір, гроші з якого отримав ОСОБА_5

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у судовому засіданні дали покази, аналогічні показам свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні показала, що вона є дружиною ОСОБА_2, підтверджує, що на прохання ОСОБА_5 її чоловік оформляв кредитний договір, гроші з якого віддав ОСОБА_5 Вона знає, що ОСОБА_5 погашав кредит, та писав розписку про погашення всього кредиту.

З матеріалів справи судом встановлено наступне.

22 серпня 2015 року між позивачем та ОСОБА_2 (а.с. 4-9 т.1) було укладено оферту на укладення угоди про надання особистого кредиту (далі-Договір) № 500982998 про надання кредиту. Сума кредиту складає 31 415 грн 60 коп., процентна ставка за користування кредитом - 15,99 % річних, дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій - 25 серпня 2020 року. Відповідно до п. 11 Договору позичальник зобов'язується у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та /або комісій, якщо сплата комісій передбачена розділом № 1 цього договору та/або інших платежів, сплата яких передбачена цим договором (далі - Прострочення платежу) сплатити Банку штраф у розмірі 50 грн за кожне допущене позичальником Прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу. Відповідно до Договору позичальник зобов'язується повертати отриманий кредит, сплачувати проценти за його користування та/або комісії та/або інші платежі за цим Договором, у порядку, визначеному Договором. В день укладення Договору позивачем було складено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх сукупних послуг за позичальником ОСОБА_2 (а.с.8 т.1).

Із розрахунку поданого банком судом встановлено, що загальна сума заборгованості за кредитним договором № 500982998 від 22 серпня 2015 року станом на 12 лютого 2016 року становить 37 668 грн 52 коп., з яких: за кредитом -31 415 грн 60 коп., за відсотками - 2 150 грн 10 коп та по комісії - 3 102 грн 82 коп., та штраф - 1000 грн. 00 коп. (а.с.11 т.1).

Згідно виписки по особовим рахункам з 22 серпня 2015 року по 12 лютого 2016 року встановлено, що ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 31 415 грн 60 коп. (а.с.12 т.1).

Згідно вимоги про повернення кредиту № 15303-102 б/б від 19 січня 2016 року, ОСОБА_2 було надіслано вимогу позивачу про дострокове повернення кредиту з повідомленням про розмір заборгованості (а.с. 13 т.1).

Відповідно до листа Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві № 180/125/47/04-2016 від 24 січня 2016 року встановлено, що ОСОБА_2 було повідомлено щодо його звернення до поліції про можливі неправомірні дії стосовно ОСОБА_2 з боку ОСОБА_5, за результатами проведеної перевірки було встановлено, що в діях ОСОБА_5 містяться ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України. Матеріали звернення вх.№ К-180 (ЄО № 6560 від 03 лютого 2016 року) передано до слідчого відділу Голосіївського УП і внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001092 від 03 лютого 2016 року за ч.1 ст. 190 КК України. На даний час триває досудове розслідування (а.с.91 т.1)

Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного хворого від 6 липня 2016 року встановлено, що ОСОБА_2 має захворювання зору: незріла катаракта обох очей (а.с.92 т.1).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За змістом ст. 549 ЦК України та умов договору, у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобов'язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеню).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

На даний час заборгованість по договору боржником не погашена.

Разом з тим, суд приймає до уваги доводи відповідача та його представника щодо визнання спірного кредитного договору недійсним, у зв'язку з його укладенням під впливом обману.

Відповідно до копій розписок від 02 червня 2015 року наданих відповідачем, встановлено, що ОСОБА_5 зобов'язувався виплачувати кредит, взятий в ПАТ "Альфа-Банк" 29 квітня 2014 року в сумі 30 000 грн. на ім'я ОСОБА_2 та повернути всю суму боргу до 30 березня 2016 року (а.с. 50, 50 зворот т.1).

Відповідно до поданих відповідачем квитанцій, які за поясненням останнього надав йому ОСОБА_5 про сплату ним коштів по кредиту, встановлено, що 03.06.2014 внесено суму кредиту в розмірі 2 130 грн, 22.07.2014 внесено суму кредиту 2400 грн, 21.08.2014 внесено суму кредиту 2 350 грн, 17.09.2014 внесено суму кредиту 2350 грн., 16.10.2014 внесено суму кредиту 2 300 грн , 12.11.2014 внесено суму кредиту 2 300 грн, 22.12.2014 внесено суму кредиту 2350 грн. та 01.04.2015 - 2 500 грн (а.с. 51-52 т.1).

Відповідно до п. 3.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 регулювання договірних цивільних відносин здійснюється як самостійно їх сторонами, так і за участю держави відповідно до положень Цивільного кодексу України.

Одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у п. 3 ст. 3 Кодексу. Разом з тим зазначена свобода є обмеженою межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності.

Конституційний Суд України вважає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг.

Конституційний Суд України виходить також з того, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, обєктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого субєкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 обґрунтовуючи підстави заявленого зустрічного позову указував на те, що кредитний договір слід визнати недійсним з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом ч. 1 ст. 229 ЦК України такими, які мають істотне значення є обставини щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та щостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.8 вказаної вище постанови Пленуму ВСУ встановлено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пунктах 19, 20 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України встановлено, що відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або наслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину, на відміну від помилки, ознакою обману є умисел в діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

З досліджених у судовому засіданні доказів у їх сукупності, а саме: пояснень відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, свідків та письмових доказів, у тому числі листа Управління поліції в Голосіївському районі ГУ НП в м. Києві про внесення за зверненням ОСОБА_2 матеріалів до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 91), судом встановлено, що кредитний договір № 500982998 від 22 серпня 2015 року укладений між позивачем та ОСОБА_2 під впливом обману, внаслідок умисних дій працівника банку, що діяв за попередньою домовленістю із ОСОБА_5, ОСОБА_2 введено в оману щодо його прав та обов'язків як сторони кредитного договору, що є обставинами, які мають істотне значення. Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 не роз'яснено умови кредитного договору. Крім того, ОСОБА_2 працівниками банку введено в оману щодо його зобов'язань за кредитним договором, оскільки ОСОБА_5 запевняв його, що кредит буде погашати сам, про що свідчить його текст розписок від 02 червня 2015 року.

Суд враховує ту обставину, що ОСОБА_2 взагалі не потребував послуг в отриманні кредитних коштів. Після укладення договору, 22 серпня 2015 року ОСОБА_2 не виконував його умов, примірник кредитного договору знаходився у ОСОБА_5, який і проводив платежі на погашення кредиту згідно квитанцій (а.с. 51-52). Ці обставини текстом розписки від 02 червня 2015 року.

Що стосується вимоги зустрічного позову про переведення прав та обов'язків боржника ОСОБА_2 за кредитним договором № 500982998 від 22 серпня 2015 року на відповідача ОСОБА_5, то суд виходить з наступного.

Загальним принципом трансформації зобов'язань є згода на це всіх учасників зобов'язання. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна умов договору не допускаються за винятком випадків, передбачених законом (ст. 525 ЦК).

Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора.

Однак, представниками позивача не було висловлено позицію щодо позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог первісного позову ПАТ "Альфа-Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та щодо часткового задоволення позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ "Альфа-Банк", ОСОБА_5 про визнання недійсним договору та переведення прав та обов'язків, а саме: позовні вимоги про визнання кредитного договору недійсним підлягають задоволенню, а позовні вимоги щодо переведення прав і обов'язків ОСОБА_2 за кредитним договором на ОСОБА_5 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Водночас судом в порядку ч. 4 ст. 10, ст. ст. 11, 60, 170, 191 ЦПК України (у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року) неодноразово відкладалось судове засідання для необхідності допиту свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16, що могли діяти від імені Банку під час укладення кредитного договору №500503491 від 23 липня 2014 року. Однак, Банк явку зазначених свідків не забезпечив, як і не забезпечив явку у судові засіданні свого представника, доводів та доказів у випадку заперечення обставин, на які посилався ОСОБА_2 у зустрічному позові представники позивача не надавали.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати складаються з судового збору, який відповідач ОСОБА_2 сплатив при подачі зустрічного позову до суду та підтверджені документально (а.с.39), тому з відповідачів за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом слід стягнути кошти на відшкодування судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог зустрічного позову, а саме в розмірі 551 грн 20 коп. за одну позовну вимогу, у рівних частинах з кожного, тобто по 275 грн 60 коп.

Керуючись ст. 203, 215, 230, 520, 525, 526, 530, 536, 549, 610, 629, 1049, 1054 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", ст. ст. 2, 4, 12, 76, 81, 82, 141, 258, 259, 265, 273, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", ОСОБА_5 про визнання недійсним договору та про переведення прав та обов'язків, - задовольнити частково.

Договір (оферта на укладення угоди про надання особистого кредиту) № 500982998 від 22 серпня 2015 року, укладений між публічним акціонерним товариством "Альфа-Банк" та ОСОБА_2, - визнати недійсним.

У задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_2 про переведення прав та обов'язків, - відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", який розташований за адресою: 01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, , та з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: 09230, Київська область, м. Ржищів, вул. Леніна, 72, кошти на відшкодування судового збору у розмірі 551 гривня 20 копійок у рівних частинах з кожного, а саме: по 275 (двісті сімдесят п'ять) гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 15.12.2017) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, тобто до Апеляційного суду Київської області через Ржищівський міський суд Київської області.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручена у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя