ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 грудня 2018 року

м.Харків

справа № 639/1574/18

провадження № 22-ц/818/464/18

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач Харківська міська рада,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 23 липня 2018 року, постановлене під головуванням судді Труханович В.В., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 27 липня 2018 року), -

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року Харківська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 51 541,57 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 23 липня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача кошти у сумі 51 541,57 грн. та судові витрати у сумі 1762 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що висновки суду щодо стягнення з нього орендної плати у сумі 51 541,57 грн. є безпідставними, оскільки підставою для сплати орендної плати орендарем є укладений договір оренди. Проте договір оренди між сторонами не укладався. Крім того, стягнення збитків у виді неодержаних доходів, заподіяних міській раді внаслідок користування земельною ділянкою, на якій розташоване належне особі нерухоме майно, можливе лише в разі встановлення в діях відповідача складу цивільного правопорушення. Також посилався на те, що розміри спірної земельної ділянки не визначені: в «Попередженні від 2014 року» зазначено про земельну ділянку по вул. Бєлінського, 6 площею 0,0401 га, в облікових справах ГУ ДФС в Харківській області, де відповідач зареєстрований як платник земельного податку, розмір ділянки зазначено, як 245 кв.м., в акті обстеження земельних ділянок від 13 лютого 2018 року зазначений розмір тієї самої ділянки 0,0277 га. В розрахунку «несплаченої орендної плати» міститься посилання на застосування коефіцієнту Кф - 2,5 як для категорії земель «землі комерційного використання», але спірна земельна ділянка призначена для обслуговування будівлі, яка не використовується в комерційних цілях.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок використання відповідачем земельної ділянки комунальної власності без укладення договору оренди за період з 01.03.2015 року по 28.02.2018 року позивач не одержав орендну плату за землю, яку безпідставно зберіг у себе відповідач, що є підставою для стягнення орендної плати у сумі 51 541,57 грн.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 341, 1 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Бєлінського, б. 6 (а.с. 11-12, 76, 77).

Департаментом територіального контролю Харківської міської ради було виявлено факт використання земельної ділянки орієнтовною площею 0, 0401 га, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Бєлінського, 6 для обслуговування нежитлової будівлі з порушенням вимог земельного законодавства України, внаслідок чого 05 вересня 2014 року Департаментом було направлено на адресу ОСОБА_1 попередження щодо використання земельної ділянки за адресою: м. Харків, вул. Бєлінського, 6, з порушенням вимог законодавства, та було запропоновано зявитися до Департаменту для врегулювання вказаного питання (а.с. 58).

17 серпня 2017 року Департаментом територіального контролю Харківської міської ради на адресу ОСОБА_1 також направлявся лист, в якому вони просили, з метою перевірки законності використання земельної ділянки та повноти відповідної оплати, в термін до 28.08.2017 року надати до Департаменту документи стосовно права власності (користування) земельною ділянкою за адресою: м. Харків, вул. Бєлінського, 6, а також відомості щодо сплати за землю за вказаною адресою. (а.с. 59).

З відповіді Департаменту діловодства Харківської міської ради від 14.09.2017 року № 1697/0/26-17, за період з 01.01.2011 року по 13.09.2017 року від ОСОБА_1 з будь-яких питань стосовно земельної ділянки по вул. Бєлінського, 6 у м. Харкові, до Департаменту діловодства Харківської міської ради не надходило (а.с. 60).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру право власності на нерухоме майно від 13.02.2018 року № 113767317, листа відділу у м. Харкові Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області від 05.10.2017 року № 19-20-0.23,08-2117/116-17 та листа Департаменту земельних відносин Виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.10.2017 року № 6291/0/225-17 речові права відповідача на земельну ділянку по вул. Бєлінського, б. 6 у м. Харкові не зареєстровані, станом на 29.12.2012 р. в управлінні не обліковуються правовстановлюючі документи на право власності або користування на земельну ділянку по вул. Бєлінського, б. 6 у м. Харкові. (а.с.11-12, 13, 14).

Як вбачається з листа ГУ ДФС у Харківській області від 06.10.2017 року № 9926/9/20-40-13-07, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДФС у Харківській області як платник земельного податку на земельну ділянку площею 245 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Бєлінського, 6.

У період з 01.09.2014 року по 31.08.2017 відповідачем сплачувався земельний податок. Станом на 06.10.2017 року ОСОБА_1 має податкову заборгованість з земельного податку у сумі 2 155, 41 грн. (а.с. 23).

Кошти у розмірі 11 539, 57 грн., які були сплачені відповідачем, були враховані позивачем при визначенні розміру загальної заборгованості (а.с. 17, 78, 79, 80, 81, 82).

Як на підставу позовних вимог Харківська міська рада посилається на те, що ОСОБА_1, набувши право власності на обєкт нерухомості, розташований на земельній ділянці комунальної форми власності, належним чином не оформив та не зареєстрував речові права на земельну ділянку. У період часу з 01.03.2015 року по 28.02.2018 рік не вносив плату за користування нею, внаслідок чого безпідставно зберіг у себе майно - грошові кошти у розмірі орендної плати на загальну суму 51 541,57 грн., що є підставою для стягнення вказаної суми.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Суб'єктами права на землі комунальної власності згідно статті 80 ЗК України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, згідно ст. 124 ЗК України, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди землі і його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Згідно ст. 126 ЗК України документами, що посвідчують право на земельну ділянку, є державний акт про право власності на землю, або договір оренди землі, зареєстрований відповідно до закону.

Питання захисту прав на землю регулюються Главою 23 ЗК України.

Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним.

Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

За приписами статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до частини 2 статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічним чином встановлено перехід права користування на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на будівлі або споруди, унормовують положення статті 377 ЦК України. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про оренду землі», до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку.

Таким чином, право на земельну ділянку в набувача будинку, будівлі або споруди виникає з моменту набуття права на будинок, будівлю або споруду незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Таке оформлення може мати місце в подальшому, в тому числі шляхом підписання відповідного договору (оренди, емфітевзису, суперфіцію).

Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть, якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ст. 152 ЗК України).

З аналізу наведених норм вбачається, що користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів позбавляє орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримувати, якби його право не було порушено.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, у тому числі, й шляхом відшкодування заподіяних збитків, а також застосування інших, передбачених законом, способів.

Матеріали справи свідчать про те, що набувши право власності на об'єкт нерухомості, розташований на спірній земельній ділянці, ОСОБА_1 належним чином не оформив правовідносин щодо користування земельною ділянкою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до моменту оформлення власником об'єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об'єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов'язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі статті 1212 ЦК України (вказані висновки сформульовані у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 922/207/15).

Законодавством передбачено виникнення обовязку щодо сплати орендної плати з часу виникнення права оренди землі переходу права власності на нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у справі №629/4628/16-ц від 23 травня 2018 року.

Посилання ОСОБА_1 на те, що договір оренди землі між ним та Харківською міською радою не укладався, крім того в його діях відсутній склад цивільного правопорушення, тому відсутні підстави для стягнення коштів, - не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки обов'язок по вчиненню дій, направлених на оформлення документів покладається саме на орендаря, зокрема, звернення до ради з відповідною заявою про затвердження проекту землеустрою, а також з заявою і пакетом документів про розгляд питання щодо надання земельної ділянки в оренду.

Відсутність договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком володіння і користування відповідачем чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті відбулося збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати.

Норми статей 1212 ЦК підлягають застосованою в тому числі у відносинах, які не місять ознак делікту.

Частиною 2 ст. 1212 ЦК України визначено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Тобто, ці норми поширюють свою дію і на випадки набуття (збереження) майна в результаті правомірних дій.

Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачем за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під категорію «виправдане очікування», що є загальновизнаною в тому числі в практиці визначення Європейського суду з прав людини.

Доводи апелянта щодо того, що розміри спірної земельної ділянки є невизначеними, - також спростовуються матеріалами справи. Департаментом територіального контролю Харківської міської ради 13.02.2018 року складено Акт обстеження земельних ділянок, визначення їх меж, площ та конфігурації, згідно з яким земельна ділянка площею 0,0277 га. по вул. Бєлінського, б. 6 у м. Харкові використовується громадянином ОСОБА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 341, 1 кв. м. Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж нежитлової будівлі (а.с. 19-20, 21-22).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Рішення суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення , а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 23липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

ОСОБА_3