АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/7099/17 Номер провадження 22-ц/786/722/18Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого : Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

секретар: Діхтяр Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 12 січня 2018 року, повний текст якого складено 22.01.2018 року

у справі за позовом Приватного підприємства "Караван" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2017 року до суду звернулося ПП «Караван» з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. У позові товариство просило визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Позов обгрунтовано тим, що 25.05.2012 року Київський районний суд м.Полтави ухвалив вирок по кримінальній справі, яким засудив ОСОБА_3 до восьми років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна. В рамках примусового виконання виконавчого листа державною виконавчою службою було описано та арештовано квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3 03.07.2017 року ДП «Сетам» було проведено електронні торги з реалізації арештованого майна, що належить ОСОБА_3, а саме: двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Згідно протоколу проведення електронних торгів №268467 від 03.07.2017 року, переможцем електронних торгів було визначено учасника №1 - ПП «Караван». 27.07.2017 року право власності на вищезазначену квартиру було зареєстроване за новим власником - ПП «Караван». Таким чином, відповідач ОСОБА_3 втратив право користування квартирою, у якій зареєстрований та фактично не проживає більше трьох років, оскільки його право власності на дану квартиру припинилось, у зв'язку з її примусовою реалізацією на підставі вироку Київського районного суду м.Полтава. Відповідач ОСОБА_2 втратила право користування квартирою, в якій проживає, оскільки припинилося право власності на дану квартиру у попереднього власника ОСОБА_3, її сина. Позивач посилався на те, що відповідачі зареєстровані в квартирі позивача, та відповідач ОСОБА_2 продовжує там проживати, чим порушуються майнові права власника, ПП «Караван».

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 12 січня 2018 року позов Приватного підприємства "Караван" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном - задоволено.

Визнано ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 судовий збір на користь Приватного підприємства «Караван» в сумі 640 гривень, по 320 гривень з кожного.

З рішенням суду не погодився представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4, яка його оскаржила, просила скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПП «Караван» відмовити, оскільки вважає, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушені норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 зводяться до незрозумілості і суперечності змісту позовної заяви ПП «Караван».

Представник відповідачів посилається в апеляційній скарзі на те, що назву позовної заяви викладено як усунення перешкод в користуванні та розпорядження своїм майном, мотивувальна частина позову присвячена питанню зняття з реєстрації місця проживання, а в резолютивній частині позивач просить визнати відповідачів втратившими право користування житловим приміщенням, а тому із позовної заяви не зрозуміло який спосіб захисту порушених прав обрав позивач.

Крім того, апелянт вказує, що суд не звернув уваги на те, що позивач просить застосувати різні норми матеріального права, які регулюють різні правовідносини, а саме ст.150 ЖК України, яка регулює право користування житловим будинком (квартирою), що належить громадянинові на праві власності та ст.156 Житлового кодексу України, яка регулює права та обов»язки членів сім»ї власника житлового будинку (квартири). Крім того, позивач посилався на ст. 391 ЦК України, яка регулює відносини усунення перешкод в здійсненні права власності майном, а також посилався на ст. 405 ЦК України, яка регулює право членів сім»ї власника житла на користування цим житлом.

Апелянт також вказувала на інші підстави, які на її думку тягнуть за собою скасування рішення суду першої інстанції, а тому просила скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПП «Караван» відмовити, оскільки вважає, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушені норми матеріального та процесуального права.

ПП «Караван» подало на вказану апеляційну скаргу відзив, зазначивши, що рішення місцевого суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Позивач звертає увагу на те, що апелянт не вказує в чому полягає незаконність рішення місцевого суду та не наводить підстав, які б вказували на його незаконність. Просив залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги прийшла до слідуючих висновків.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 25.05.2012 року вироком Київського районного суду м. Полтави по кримінальній справі ОСОБА_3 засуджено до покарання у вигляді 8 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна. На виконання вироку суду було видано виконавчі листи про конфіскацію належного йому майна в дохід держави. В межах примусового виконання вказаного рішення державною виконавчою службою було описано та арештовано квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3 на підставі договору міни від 29.08.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Сокирченко Т.П.

03.07.2017 року Державним підприємством «Сетам» було проведено електронні торги з реалізації арештованої квартири ОСОБА_3, переможцем яких стало Приватне підприємство «Караван».

Згідно довідки №550 (а.с.7) у квартирі зареєстровані відповідачі: ОСОБА_2 - з 12.05.2006 року, ОСОБА_3 - з 11.06.2008 року.

Задовольняючі позовні вимоги та визнаючи відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, суд першої інстанції виходив із того, що право власності ОСОБА_3 на дану квартиру припинилось, у зв'язку з її примусовою реалізацією на підставі вироку суду, а право користування члена сім'ї власника квартири (ОСОБА_2). може існувати лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Згідно з ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи позов, ПП «Караван» посилалось на норми ст.ст. 150, 156, 405 ЖК України, якими передбачено підстави користування житлом та на положення ст. 319, 321, 391 ЦК України щодо непорушності прав власника на розпорядження своїм майном і усуненням перешкод у здійсненні такого права, позивач зазначав також, що відповідачі на підставі вказаних норм законодавства втратили право користування житлом.

Однак, у своєму позові ПП «Караван» не наводить обставин та не зазначає чим саме (якими діями) порушені його права як власника майна на користування і розпорядження цим майном з боку відповідачів, які перешкоди чиняться, та яким чином ці права підлягають поновленню, зокрема, у який спосіб. При цьому, посилаючись на втрату відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_2 права користування житлом, позивач ПП «Караван» позовної вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном не заявляв.

Окрім того, позивачем не було надано доказів звернення до органів реєстрації місця проживання осіб із заявою про зняття відповідачів із реєстрації у спірній квартирі з наданням копії свідоцтва про право власності на вказану квартиру та відповідно отримання відмови у задоволенні такої заяви.

Враховуючи викладене, а також те, що позивач не в повній мірі визначився з обраним способом захисту його прав як власника майна, зокрема, вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю не заявляв, доказів порушення його прав на розпорядження своїм майном з боку відповідачів не навів, як не надав і доказів отримання від відповідних органів відмови у знятті з реєстрації місця проживання відповідачів, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПП «Караван» про визнання ОСОБА_3, ОСОБА_2 такими, що втратили право користування та розпорядження майном.

З наведених підстав, апеляційна скарга представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 376, 382 ЦПК України, колегія суддів -,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 12 січня 2018 року - скасувати.

У задоволенні позову Приватного підприємства "Караван" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: (підпис) В.М. Триголов

Судді: (підписи) А.І. Дорош

О.А. Лобов

З оригіналом згідно: В.М. Триголов