Справа № 369/5587/15-ц Головуючий у І інстанції Усатов Д. Д.
Провадження № 22-ц/780/204/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 17.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 квітня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_6 районної державної адміністрації Київської області, Приватного нотаріуса ОСОБА_6 нотаріального округу ОСОБА_7, Управління Держгеокадастру у ОСОБА_6 районі Київської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності, рішення органу місцевого самоврядування та договору купівлі-продажу земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а:

у травні 2015 року позивачі звернулись до суду з позовом посилаючись на те, що 08 липня 1978 року померла ОСОБА_8, після смерті якої відкрилась спадщина. Спадкоємцями померлої є її сини: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_9, які успадкували житловий будинок в селі Хотів, Києво-Святошинський район, Київська область, вул. Вітянська, 4 по 1/3 його частині.

На момент смерті їх матері ОСОБА_8 за будинком №4 по вул. Вітянській (Котовського) в с.Хотів була закріплена земельна ділянка площею 0,23га, яка перейшла спадкоємцям в користування в порядку спадкування.

Позивачам стало відомо, що згідно рішень Хотівської сільської ради №131/21 від 07 серпня 2014 року, №134/11 від 04 вересня 2014 року надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2, затверджено його і передано у власність земельну ділянку орієнтованою площею 0,1069га для ведення особистого селянського господарства в с.Хотів по вул. Вітянській за рахунок земель запасу Хотівської сільської ради.

В подальшому згідно договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2014 року вказану земельну ділянку відповідач ОСОБА_2 відчужив на користь ОСОБА_10.

Позивачі просили вказані рішення органу місцевого самоврядування визнати недійсними з тих підстав, що земельна ділянка безпідставно надана у власність відповідача за рахунок земельної ділянки площею 0,23га, яка перейшла спадкоємцям в користування в порядку спадкування без її вилучення у встановленому законодавством порядку.

Крім того позивачі просили визнати недійсним і договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки з підстав, передбачених ст.. 228 ЦК України, оскільки він порушує публічний порядок, а також позивачі просили скасувати державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за відповідачами.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 27 жовтня 2017 року позов задоволено.

Визнано недійсним рішення Хотівської сільської ради №131/21 від 07 серпня 2014 року Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким надано ОСОБА_2 дозвіл щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованою площею 0,1069га для ведення особистого селянського господарства в с.Хотів по вул.Вітянській за рахунок земель запасу Хотівської сільської ради.

Визнано недійсним рішення Хотівської сільської ради №134/11 від 04 вересня 2014 року Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1069 га в с. Хотів, вул.Вітянська кадастровий №:01:007:5025 у власність. ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства.

Визнано недійсним видане ОСОБА_2 Свідоцтво про право власності від 29 вересня 2014 року на земельну ділянку площею 0,1069 га кадастровим №:01:007:5025, розташовану по вул. Вітянській в с .Хотів, Києво- Святошинського району Київської області, призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №16120775 від 29.09.2014 року Державного реєстратора ОСОБА_11 Реєстраційної служби ОСОБА_6 районного управління юстиції Київської області про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку кадастром №:01:007:5025 по вул.Вітянській в с.Хотів, Києво-Святошинського району Київської області.

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1069га кадастровим №:01:007:5025 по вул.Вітянській в с.Хотів, Києво-Святошинського району Київської області на імя ОСОБА_2 в Державному земельному кадастрі.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1069га, кадастровий №:01:007:5025, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_3 23 жовтня 2014 року, посвідчений ОСОБА_7, приватним нотаріусом ОСОБА_6 нотаріального округу 23.10.2014р. та зареєстрований в реєстрі за №4121.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 16686149 від 23.10.2014 року Державного реєстратора - приватного нотаріуса ОСОБА_6 нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_6 районний нотаріальний округ, Київської області про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку площею 0,1069га кадастровим №:01:007:5025, розташовану по вул. Вітянській в с. Хотів, Києво-Святошинського району Київської області.

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1069 га кадастровим №:01:007:5025, розташованої по вул. Вітянській в с. Хотів, Києво- Святошинського району Київської області на імя ОСОБА_3 в Державному земельному кадастрі.

В апеляційних скаргах апелянти просять у звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

У відзиві ОСОБА_4 просить скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційні скарги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 листопада 1983 року, виданого ОСОБА_13, державним нотаріусом Першої київської обласної державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №7628, на підставі ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємцями майна ОСОБА_8 померлої 08 липня 1978 року, а саме житлового будинку, що знаходиться в с.Хотів Києво-Святошинського району Київської області, вул. Котовського,4 (зараз вул. Вітянська,4), стали її діти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що проживають в ІНФОРМАЦІЯ_4, в рівних частках кожний (т.1, а.с.5).

05 березня 1997 року ОСОБА_13, державним нотаріусом Першої київської обласної державної нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_9 видане ще одне свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого посвідчено, що спадкоємцем майна гр. ОСОБА_8, а саме 1/2 частини жилого будинку по вул. Котовського,4, в с.Хотів Києво-Святошинського району Київської області, є її син ОСОБА_2.

09 жовтня 2001 року ОСОБА_14, державним нотаріусом Першої київської обласної державної нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_4 видане ще одне свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого посвідчено, що спадкоємцем майна гр. ОСОБА_8, а саме 1/2 частини житлового будинку, з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться по вул. Котовського,4, в с.Хотів Києво-Святошинського району Київської області, є її син ОСОБА_4.

Згідно чинного рішення Києво-Святошинського районного суду від 22.04.2011 року у цивільній справі №2-1215/11 за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_15 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 БТІ, Першої Київської обласної державної нотаріальної контори про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, зобов'язання вчинити дії та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_15, треті особи: Головне управління юстиції в Київській області, ОСОБА_13, про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та про визнання права власності на спадкове майно, визнані недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом видані Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою 5 березня 1997 року за № 2-556 на ім'я ОСОБА_2 та 9 жовтня 2001 року за № 4-3175 на ім'я ОСОБА_4.

20 вересня 2011 року, ОСОБА_16, державним нотаріусом Київського обласного нотаріального архіву, ОСОБА_4 замість втраченого виданий дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.11.1983 року, реєстраційний №7628 (що має силу оригіналу).

Судом встановлено, що державна реєстрація права власності на житловий будинок, розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Хотів, вул.Вітянська,4 (колишня вул. Котовського), проведена Реєстраційною службою районного управління юстиції Київської 30.07.2013 року за ОСОБА_15, 29.07.2013 року за ОСОБА_17, 10.09.2012 року за ОСОБА_12, по 1/3 частці за кожним, на підставі Дублікату, що має силу оригіналу, свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.11.1983, виданого 20.09.2011 року, ОСОБА_18, державним нотаріусом Київського обласного державного нотаріального архіву.

Згідно рішення Києво-Святошинського районного суду від 27.05.2015 року у цивільній справі №369/7193/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Хотівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про поділ житлового будинку та надання права на земельну ділянку та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, про поділ житлового будинку, поділено в натурі житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Хотів, вул.Вітянська,4, шляхом визнання права власності ОСОБА_2 на 36/100 частин житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на 64/100 частин житлового будинку, господарських будівель та споруд, в тому числі на конкретні приміщення будинку, господарські будівлі та споруди.

Щодо спірної земельної ділянки судом встановлено, що згідно рішення виконкому ОСОБА_6 депутатів трудящих від 30.01.1969 року дозволено ОСОБА_8 будувати власний індивідуальний житловий будинок на ділянці виділеній радгоспом Хотівський в с.Хотів по вул. Котовського в розмірі 0,12 га (т.1, а.с. 7).

Згідно листа Хотівської сільської ради від 28.08.2013р. №439, відповідно до наказу дирекції радгоспу "Хотівський" від 08.12.1967р. №851 та рішення виконавчого комітету Хотівської сільської ради депутатів трудящих від 17.07.1968р. №13 ОСОБА_8 відведено присадибну земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку площею 0,12 га в с.Хотів по вул. Котовського (зараз Вітянська, б.4).

Згідно плану забудови садиби громадянки ОСОБА_8 (1969р.) зазначені конкретні межі, розміри та конфігурація вказаної земельної ділянки площею 0,12га (т.1, а.с. 8).

Відповідно до Наказу №189 по радгоспу Хотівський від 08.06.1972 року земельною комісією було встановлено, що ОСОБА_8 фактично користується земельною ділянкою площею 0,23га, частина якої площею 0,09га нею зайнята самовільно, і прийнято рішення вилучити у гр-ки ОСОБА_8 захоплену площу 0,09га і вважати її як присадибний фонд, використував його під індивідуальне будівництво (т.1, а.с. 10).

Однак, 01 серпня 1972 року по радгоспу Хотівський був виданий наказ №262, яким за ОСОБА_8, було закріплено в її користування вилучену площу земельної ділянки 0,09га та визначено загальну площу присадибної земельної ділянки - 0,23га (т.1, а.с. 12).

Згідно наданої Хотівською сільською радою виписки з земельно-шнурової книги та її супровідного листа від 04.10.2013 за №481 за землекористувачем гр. ОСОБА_8, с.Хотів, вул. Вітянська,4 (колишня Котовського) закріплена земельна ділянка для будівництва індивідуального житлового будинку, площею 0,12 га та земельна ділянка для ведення городництва, площею 0,11 га, загальною площею 0,23га (т. 1, а.с. 26,13, 107).

Також судом встановлено, що 08 липня 1978 року померла ОСОБА_8 - мати позивачів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, якій належав житловий будинок №4 по вул. Котовського в с. Хотів, Києво-Святошинського району Київської області, із господарськими будівлями, що розташований на земельній ділянці площею 0,23 га, в якому вони проживали, що підтверджується довідкою виконкому Хотівської сільської ради від 03.02.1996 року, виданою на підставі запису в погосподарських книгах Хотівської сільської ради за №381 (т. 1, а.с.15).

Постановляючи рішення суд прийшов до висновку про те, що оскільки за садибою спадкодавця на момент його смерті у земельно-шнуровій книзі було зареєстровано 0,23 га, до спадкоємців в порядку спадкування перейшло право користування цією землею у вказаному розмірі. Так як у встановленому порядку земельна ділянка або її частина у користувачів земельної ділянки не вилучалася, у звязку з викладеним орган місцевого самоврядування безпідставно передав у власність відповідачу 0,1069 га під ОСГ, яка надана за рахунок земельної ділянки з площі 0,23 га.

Договір про купівлю-продаж щодо спірної земельної ділянки, укладений між ОСОБА_19 та ОСОБА_3, суд визнав недійсним з тих підстав, що він порушує публічний порядок (ст.. 228 ЦК України).

Але такий висновок суду про те, що позивачам у спадщину перейшло право постійного користування земельною ділянкою та вони зберігають за собою право до сьогоднішнього дня не відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішень радгоспу "Хотівський" та за рахунок його земельного фонду ОСОБА_8 було відведено присадибну земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку площею 0,12 га в с.Хотів по вул. Котовського (зараз Вітянська, б.4) та за цією ж адресою надана земельна ділянка для ведення городництва, площею 0,11 га. Всього загальною площею 0,23га (т. 1, а.с. 26,13, 107) і ці обставини сторонами не заперечуються..

Згідно плану забудови садиби громадянки ОСОБА_8 (1969р.) зазначені конкретні межі, розміри та конфігурація вказаної земельної ділянки площею 0,12га (т.1, а.с. 8), на якій стоїть будинок.

08 липня 1978 року ОСОБА_8 померла і після її смерті відкрилась спадщина.

Спадкоємцями померлої є її сини: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_9, які успадкували житловий будинок в селі Хотів, Києво-Святошинський район, Київська область, вул. Вітянська, 4 по 1/3 його частині.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями Земельного кодексу України 1970 року, який був чинним на момент виникнення правовідносин.

Відповідно до ст. 3 ЗК Україниземля є виключною власністю держави і надається тільки в користування. Дії, які в прямій або прихованій формі порушують право державної власності на землю, забороняються.

Вся земля в Українській PCP, відповідно до ст. 4 ЗК, входить до єдиного державного земельного фонду, який відповідно до основного цільового призначення земель складається з: 1) земель сільськогосподарського призначення, наданих у користування колгоспам, радгоспам та іншим землекористувачам для сільськогосподарських цілей; 2) земель населених пунктів (міст, селищ міського типу і сільських населених пунктів); 3) земель промисловості, транспорту, курортів, заповідників та іншого несільськогосподарського призначення; 4) земель державного лісового фонду; 5) земель державного водного фонду; 6) земель державного запасу.

До компетенції сільських ОСОБА_6 народних депутатів та їх виконавчих комітетів, згідно з положеннями ст.12-1 ЗК, належить надання земельних ділянок в користування лише із земель, які не входять до землекористування колгоспів, радгоспів, інших сільськогосподарських підприємств.

Відповідно до ст. 15 ЗКземля надається в безстрокове (постійне) або тимчасове користування, яке може бути може короткостроковим - до трьох років і довгостроковим - від трьох до десяти років.

Стаття 16 ЗК УРСР регулювала загальні питання надання земель в користування всім суб'єктам земельних правовідносин.

Надання земельних ділянок у користування, відповідно до ст.16 цього Кодексу здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови ОСОБА_6 Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської ОСОБА_6 народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу PCP і Української PCP.

Статтею 19 ЗК УРСР було встановлено, що радгоспи у встановлених законом випадках можуть надавати із закріплених за ними земель земельні ділянки у вторинне землекористування.

Спеціальною нормою, яка регулює порядок надання земельних ділянок громадянам, які проживають в сільській місцевості є стаття 77 ЗК УРСР, відповідно до якої радгоспи та інші державні сільськогосподарські підприємства надають присадибні ділянки постійним робітникам та службовцям, а також вчителям, лікарям та іншим спеціалістам, які проживають в сільській місцевості. Надання присадибних ділянок проводиться на підставі рішення адміністрації радгоспів .

Частиною 3 ст. 77 ЗК УРСР встановлено, що робітникам, службовцям, пенсіонерам та інвалідам, які проживають в сільській місцевості, при наявності вільних присадибних ділянок в радгоспах, присадибні земельні ділянки можуть надаватися відповідно по рішенню адміністрації радгоспу, яке затверджується виконавчим комітетом сільської ОСОБА_6 народних депутатів.

Робітники, службовці та інші громадяни, які проживають в сільській місцевості, використовують надані їм присадибні земельні ділянки Для будівництва житлових будинків і господарських споруд, а також ведення особистого підсобного господарства. Статтею 78 ЗК УРСР встановлені розміри присадибних земельних ділянок робітників, службовців та інших громадян, які проживають в сільській місцевості.

Згідно зі ст. 106-1 ЗК УРСР перехід права власності на будівлю, розташовану в сільському населеному пункті, не тягне за собою переходу права користування присадибною земельною ділянкою. Надання присадибної земельної ділянки особі, до якої перейшло право власності на будівлю, провадиться на загальних підставах у відповідності з вимогами даного Кодексу.

У випадках переходу в спадщину права власності на розташований у сільському населеному пункті жилий будинок до спадкоємців, якщо вони не мають права на одержання в установленому порядку присадибної земельної ділянки, цим особам надається у користування земельна ділянка для утримання жилого будику і виробництва сільськогосподарської продукції в порядку і розмірах, що визначаються законодавством Союзу PCP.

Встановлено, що матеріалах справи відсутні докази, що відносно позивачів приймалось рішення про надання їм земельної ділянки біля успадкованого ними після смерті матері будинку. В архіві сільської ради відсутнє як рішення про виділення ним цієї земельної ділянки, так і запис в земельній шнуровій книзі чи погосподарській книзі.

Крім того, до введення в дію ЗК в редакції від 1990 р. (до 15 березня 1991 р.) статтями 90,101 ЗК в редакції від 1970 р. передбачалося, що разом із правом власності на жилий будинок до громадянина переходило право користування земельною ділянкою, якщо будинок був розташований на землях міст або селищ міського типу. В решті випадків питання про надання і розмір земельної ділянки, на якій знаходилися будівлі та споруди, право власності на які перейшло від колишнього їх власника і землекористувача до іншого громадянина, вирішували уповноважені на це органи.

У відповідності до правових позицій Верховного суду України дія ст. 90 ЗК про перехід права на земельну ділянку в будь-якому разі при переході права власності на будівлі та споруди не поширюється на випадки переходу права власності, що мали місце до набуття чинності ЗК в редакції від 1990 р. Зазначені норми цього Кодексу застосовуються до правовідносин, що виникли починаючи з 15 березня 1991 р. до 1 січня 2002 р. Якщо до 15 березня 1991 р. уповноваженим на це органом не було вирішено питання про надання земельної ділянки при переході права власності на жилий будинок, розташований не на землях міст або селищ міського типу, воно має вирішуватись у порядку, передбаченому чинним ЗК.

В своєму рішенні суд першої інстанції прийшов до висновку, що право постійного користування земельною ділянкою по вул. Вітянській, 4 в с. Хотів перейшло до позивачів у спадщину від їх матері та позивачі до сьогоднішнього дня не втратили право постійного користування земельною ділянкою та зберігають таке право до його оформлення у відповідності до чинного законодавства України, а строки на таке оформлення не встановлені.

Разом з тим, згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, щопередача земельної ділянки у постійне користування громадянам непередбачена.

Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадянита юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельніділіянки. але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві,повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядкуправо власності або право оренди на них.

Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування.

Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю гррмадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Суд першої інстанції посилається на ч. 5 ст. 116 ЗК України у відповідності до якої земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням Органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Разом з тим, для припинення права власності чи користування земельної ділянки воно мало спочатку виникнути у позивачів в тому порядку, який передбачено чинним Земельним кодексом України. Однак жодних доказів на підтвердження цього позивачами не надано.

На вказані обставини та вимоги закону про те, що на спірну земельну ділянку у позивачів прав не має, суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення справи.

Решта вимог є похідними від первинних вимог, які задоволенню не підлягають, в звязку з чим не підлягають вимоги і про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки та вимог про скасування реєстрації за відповідачами прав на спірну земельну ділянку.

Згідно ст. 228 ЦК України передбачено, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

З цих підстав спірний договір визнаний бути не може, за відсутності в ньому ознак, передбачених цією статтею.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову за недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 жовтня 2017 року скасувати та прийняти постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_6 районної державної адміністрації Київської області, Приватного нотаріуса ОСОБА_6 нотаріального округу ОСОБА_7, Управління Держгеокадастру у ОСОБА_6 районі Київської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності, рішення органу місцевого самоврядування та договору купівлі-продажу земельної ділянки відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді