КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 липня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення безпідставно отриманих коштів,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року ОСОБА_5 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 (далі - відповідач), в якому просив стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти в сумі 70 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 047 830 ,00 грн. станом на 28.11.2014.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що 25.10.2006 відповідачем надано розписку, згідно з якою вона отримала від нього 70 000 доларів США в рахунок оплати за купівлю квартири АДРЕСА_1 із зобов'язанням після зняття арешту продати йому житло за ціною, еквівалентною 70 000 доларам США. Вважає, що розписка не була посвідчена нотаріально та не пройшла державну реєстрацію, хоча за своїми ознаками є договором купівлі-продажу нерухомого майна, який є неукладеним, а отже відповідачем набуті грошові кошти без достатньої правої підстави, у зв'язку з чим мають бути повернуті на підставі ст. 1212 ЦК України.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.07.2015, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.10.2015, позов ОСОБА_5 задоволено - стягнуто з ОСОБА_6 на його користь безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 70 000 доларів США, що еквівалентно станом на 28.11.2014 за курсои НБУ 1 047 830 грн. (Т.1, а.с.76-81,127-130).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.12.2017 скасовано рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09.07.2015 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21.10.2015 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (Т.1, а.с.190-192).

За наслідками нового розгляду справи рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.07.2018 у задоволенні позову відмовлено (Т.2, а.с.13-18).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вказує, що є неправомірним висновок суду про те, що розписка відповідача про отримання коштів від нього коштів за своєю правою природою є договором завдатку, оскільки завдаток міг мати місце лише за наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу квартири, а враховуючи те, що такого договору укладено не було отримані відповідачем грошові кошти втрачають правовий статус отриманих з достатньою правовою підставою, тобто перетворюються на безпідставно набуті грошові кошти. З огляду на викладене вважає абсолютно обґрунтованим застосування ст. 1212 ЦК України, оскільки кошти передавалися в рахунок майбутньої оплати за договором купівлі-продажу квартири, якого укладено не було, що свідчить про авансовий характер такої оплати та безпідставність його отримання (Т.2, а.с.20-25).

Ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 29.08.2018 відкрито апеляційне провадження, надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до апеляційного розгляду на 03.10.2018 (Т.2, а.с.36,37).

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28.09.2018 № 297/2018 переведено суддів апеляційного суду міста Києва на роботу на посадах суддів Київського апеляційного суду.

Відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду від 02.10.2018 № 3 днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03.10.2018.

Нерозглянуті апеляційні скарги, заяви, клопотання, подані до Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області передано до новоутвореного Київського апеляційного суду.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 03.10.2018 визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач Оніщук М.І., судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А. (Т.2, а.с.53).

У зв'язку із зазначеним вищевказана справа ухвалою Київського апеляційного суду від 09.10.2018 прийнята до провадження новоутвореного суду та призначена до розгляду на 07.11.2018 (а.с.202,203).

В судовому представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з'явились у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що з метою забезпечення виконання договірного зобов'язання позивачем щодо придбання квартири, відповідач отримала від позивача грошові кошти для подальшого придбання іншого житла, відтак укладена між сторонами розписка про отримання коштів за своєю правовою природою є договором завдатку, а тому відсутні підстави для застосування до даних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що судом вірно відмовлено у задоволенні позову, з огляду на відсутність підстав для застосування до даних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України, проте не можливо погодитись з висновком суду щодо того, що укладена між сторонами розписка про отримання коштів за своєю правовою природою є договором завдатку, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що 25.10.2006 ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (дочка відповідача, яка на момент складення розписки була неповнолітньою), склали розписку відповідно до змісту якої ОСОБА_7 та ОСОБА_8 отримали від ОСОБА_5 в рахунок оплати за купівлю квартири АДРЕСА_1 суму 70 000 доларів США для придбання квартири АДРЕСА_2

У розписці зазначено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зобов'язуються після закінчення судових справ, які пов'язані з квартирою АДРЕСА_1, зняття з неї арешту, відчуження (переоформлення) 2/9 частини у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 протягом одного місяця продати ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 за ціною, еквівалентною 70 000 доларів США.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20.10.2009 (у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу в сумі 560 000 грн.) стягнуто з ОСОБА_7 на користь позивача грошові кошти в сумі 535 500 грн., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 30 грн., всього 537 230 грн.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 24.02.2010, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20.102009 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи позивач змінив предмет позову та просив визнати правочин, укладений 25.10.2006 між ним та ОСОБА_6, недійсним, як такий, що був вчинений під впливом обману, а також стягнути спричинені йому збитки в розмірі 1 120 000 грн.

ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання договору недійсним, який ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19.12.2011 залишено без розгляду у зв'язку з неявкою позивача.

У березні 2011 року ОСОБА_7 звернулась до ОСОБА_5 з позовом про визнання правочину, укладеного у формі розписки від 25.10.2006, недійсним, який ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30.06.2011 залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 19.12.2011 позов ОСОБА_5 задоволено та визнано недійсним як вчинений під впливом обману правочин - договір позики, оформлений розпискою, укладений 25.10.2006; стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 відшкодування збитків у розмірі 1 120 000 грн., а також судові витрати в розмірі 1 730 грн.

Рішенням апеляційного суду міста Києва від 05.07.2012, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2013, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19.12.2012 скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти як безпідставно набуті на підставі ст. 1212 ЦК України.

Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11. частин 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій. які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова частини 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

За змістом розписки від 25.10.2006 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 отримали від ОСОБА_5 в рахунок оплати за купівлю квартири АДРЕСА_1 суму 70 000 доларів США для придбання квартири АДРЕСА_2.

Скасовуючи рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09.07.2015 та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21.10.2015 та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, суд касаційної інстанції вказав на те, що суди не з'ясували характер правовідносин, які виникли між сторонами та правові підстави повернення коштів, переданих в рахунок оплати за купівлю квартири.

Заново розглянувши справу суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що розписка про отримання коштів за своєю правовою природою є договором завдатку.

Так, у відповідності з вимогами частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно із частиною 1 статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Частиною 2 статті 570 ЦК України визначено, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Тобто внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати з договору, укладеного між сторонами.

Оскільки договір купівлі-продажу квартири в установленому законом порядку між сторонами укладено не було, то передані позивачем відповідачу за розпискою грошові кошти у розмірі 70 000 доларів США є авансом.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо правової природи переданої грошової суми не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Проте, як вже зазначалось, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову, вказавши на неможливість застосування до даних правовідносин положень статті 1212 ЦК України, на підставі якої позивачем були заявлені вимоги.

У відповідності до частин 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки позивачем пред'явлено позов саме про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів на підставі статті 1212 ЦК України, проте встановлено, що між сторонами виникли інші правовідносини, які урегульовуються іншими нормами законодавства, то у суду першої інстанції, з урахуванням імперативних вимог процесуального закону щодо розгляду справи лише в межах заявлених позовних вимог, були відсутні належні підстави для задоволення даного позову.

Таким чином, з урахуванням наведеного та у відповідності до статей 374, 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування рішення суду, у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, з наведенням іншого мотивування щодо виниклих між сторонами правовідносин.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 липня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення безпідставно отриманих коштів - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення безпідставно отриманих коштів - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 08 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва