Провадження №2/359/455/2018
Справа №359/6806/17
РІШЕННЯ

Іменем України

11 грудня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Науменко Любов Григорівна про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його матір ОСОБА_4 23 березня 2011 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Мирненської сільської ради Бориспільського району, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті та на що вона за законом матиме право заповіла своєму синові ОСОБА_1 Позивач у встановленому законом порядку звернувся до Бориспільської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Незважаючи на це, нотаріусом було роз'яснено, що отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач не може. Оскільки за життя, а саме 23 травня 2011 року ОСОБА_4 склала новий заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті та на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_2 Про існування заповіту на користь ОСОБА_2 позивачу не було відомо. До смерті матері позивач був переконаний він є єдиним спадкоємцем, тому він її доглядав та обіцяв поховати належним чином, що і було зроблено. Крім цього, ОСОБА_4 все життя важко працювала та починаючи з 2009 року почала хворіти, а з 2010 року її хвороби загострилися, зокрема вона хворіла на ішемічну хворобу серця, ішемічний кардіосклероз, екстрасістолієй, бронхіальну астму гормонозалежної форми, гіпертонічну хворобу ІІ ступеня, атеросклерозом хребта, внаслідок перенесеного у 2011 році інсульту та гострого порушення мозкового кровообігу. У зв'язку з даними хворобами ОСОБА_4 тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Бориспільської ЦРЛ. ОСОБА_2 скористалася хворобливим та безпорадним станом матері, відвела її до нотаріуса та під тиском змусила підписати заповіт на свою користь. Тому ОСОБА_1 просить визнати недійсним заповіт, підписаний ОСОБА_4 від 23 травня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Науменко Л.Г.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 заперечував проти задоволення позову з підстав його необґрунтованості. Додатково пояснив, що ОСОБА_4 змушена була змінити заповіт у зв'язку з тим, що позивач залежить від алкоголю та у зв'язку з цим лікувався в комунальному закладі Київського обласного психоневрологічного об'єднаннясмт. Глеваха.

Приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Науменко Л.Г. направила до суду письмові пояснення, згідно яких вказала, що з поданим позовом не погоджується та просить відмовити у задоволенні пред'явленого позову. Крім цього, додатково пояснила, що ОСОБА_4 особисто з'явилася в нотаріальну контору за адресою: АДРЕСА_1, та на момент підписання заповіту перебувала в гарному настрої і ясній пам'яті. ОСОБА_4 заповіт прочитала і власноручно підписала його з власної волі, розуміючи значення своїх дій та не перебуваючи під впливом фізичного чи психічного тиску або насильства. Дієздатність ОСОБА_4 було перевірено відповідно до вимог чинного законодавства та посвідчено заповіт від її імені.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка та дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4 Це підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого на її ім'я (а.с.6).

Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли її діти: дочка ОСОБА_2 та син ОСОБА_1, що підтверджується відповідними заявами, поданими до Бориспільської районної державної нотаріальної контори (а.с.36,36-а).

З копії спадкової справи №446/2015, заведеної Бориспільською районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що за час свого життя, а саме 23 березня 2011 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким все своє майно вона заповіла своєму синові ОСОБА_7 (а.с.38).

Водночас, 23 травня 2011 року ОСОБА_4 зробила інше розпорядження на випадок своєї смерті, зокрема все своє майно вона заповіла своїй дочці ОСОБА_2, згідно копії заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Науменко Л.Г. (а.с.37-а).

Відповідно до положень ст.1233 та ст.1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто.

У відповідності до ч.2 ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

З огляду на це, спадкування після смерті ОСОБА_4 має здійснюватися за другим заповітом, за яким право на спадкування має ОСОБА_2

Згідно ч.3 та ч.4 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Згідно з ч.1 ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.21 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року, при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства стаття 231 ЦК судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

З доводів позивача вбачається, що ОСОБА_4 мала цілу низку хвороб, зокрема ішемічну хворобу серця, ішемічний кардіосклероз, екстрасістолієй, бронхіальну астму гормонозалежної форми, гіпертонічну хворобу ІІ ступеня, атеросклероз хребта, внаслідок перенесеного у 2011 році інсульту та гострого порушення мозкового кровообігу. При цьому, ОСОБА_2 скористалась хворобливим та безпорадним станом матері та змусила її під тиском підписати заповіт саме на свою користь.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що він працював лікарем у амбулаторії с. Мирне Бориспільського району та вже три роки перебуває на пенсії. Свідок був знайомий з ОСОБА_4, остання часто його викликала. Приблизно у 2010 році у ОСОБА_4 стався інсульт. Свідку відомо, що дочка іноді приїздила до ОСОБА_4, тоді як син постійно доглядав за нею. У ОСОБА_4 були постійні напади бронхіальної астми. Хвороби померлої так чи інакше могли вплинути на її психічний стан, проте достовірно свідок не може про це стверджувати, оскільки є терапевтом, а не психіатром.

За правилами ч.1 ст.13, а також ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч цьому, позивач та його представник ОСОБА_5 не надали жодного належного та допустимого доказу, які б свідчили про складення ОСОБА_4 оспорюваного заповіту під психологічним тиском з боку ОСОБА_2 чи будь-якої іншої особи.

З огляду на це, доводи позивача стосовно того, що ОСОБА_2 скористалась хворобливим станом матері, відвела її до нотаріуса та під тиском змусила підписати заповіт, ґрунтуються виключно на його особистих припущеннях.

Тому на переконання суду волевиявлення заповідача ОСОБА_4 під час складання заповіту від 23 травня 2011 року було вільним та відповідало її внутрішній волі.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні пред'явленого позову.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст.231, ч.2 ст.1254, ч.2 ст.1257 ЦК України, ч.1 ст.13, а також ч.1 та ч.6 ст.81, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання заповіту ОСОБА_4 посвідченого 23.05.2011 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Науменко Л.Г. за реєстровим №996 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлено 17 грудня 2018 року.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський