Провадження № 2/522/375/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.

за участі секретаря Шевчик В.І.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Оденської міської ради, про зобовязання не перешкоджати у вихованні дітей та спілкуванні їх з батьком, визначення місця проживання дітей та визначення способів участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав щодо ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвалою суду від 23.11.2017 року провадження у справі було відкрито.

Ухвалою суду від 16.04.2018 року було замінено орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, який виступає по справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Оденської міської ради (65114, Україна, м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 9) та прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Оденської міської ради, про зобовязання не перешкоджати у вихованні дітей та спілкуванні їх з батьком, визначення місця проживання дітей та визначення способів участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними, - до розгляду в одному провадженні з позовом ОСОБА_1.

05.12.2017 через канцелярію суду представником позивача було подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2, його родичам та будь-яким третім особам зустрічі з дітьми, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, окрім як за місцем їх постійного проживання за адресою 65089, АДРЕСА_1 до прийняття судом рішення по справі; заборони ОСОБА_2, його родичам та будь-яким третім особам забирати дітей, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з будь-яких навчально-виховних, культурно-освітніх закладів до прийняття судом рішення по справі; заборони ОСОБА_2, його родичам та будь-яким третім особам вивозити малолітніх дітей, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за межі міста Одеси та України до прийняття судом рішення по справі.

У судовому засіданні 16.04.2018 року представник позивача підтримав заяву про забезпечення позову, просив задовольнити. Представник відповідача проти задоволення заяви заперечував з підстав її необґрунтованості. Представник третьої особи, повідомленої про час і місце судового засідання, до суду не зявився, своїх міркувань щодо заяви про забезпечення позову не висловив.

Суд, дослідивши матеріали справи, подане клопотання, вважає, що заява представника позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Ч. 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обовязковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд доходить висновку, що заявником не надано доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову, про які просить сторона позивача, може істотно ускладнити чи унеможливити можливе виконання рішення суду про позбавлення батьківських прав, ефективний захист або поновлення прав або інтересів позивача та дітей, за захистом яких позивач звернулася до суду.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Обмеження або позбавлення зазначених прав батьків повинно мати дійсно вагомі підстави. Таким чином, у випадку задоволенням заяви позивача про забезпечення позову суд фактично передчасно вирішить питання позовних вимог по суті.

Суд також бере до уваги, що сторона позивача просить заборонити вчинення певних дій фактично необмеженому колу осіб, які не є учасниками справи і питання про права та обовязки яких не стосується предмета заявленого позову.

Крім того, вивіз дітей за межі України можливий тільки за згодою позивача як матері відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57. В разі будь-яких протиправних дій відповідача або третіх осіб щодо дітей позивач має можливість захищати права та інтереси дітей у будь-який законний спосіб.

Таким чином, проаналізувавши зміст позовних вимог, виходячи з повязаності заходів забезпечення позову з його предметом, співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151-153, 258, 260, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом пятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Повний текст ухвали складено 19.04.2018 року.

Суддя Л. В. Домусчі