Справа № 462/5055/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/381/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Ніткевича А.В., Копняк С.М.,

секретаря - Брикайло М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 31 травня 2018 року у справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, треті особи: Львівська міська рада, Львівське комунальне підприємство «Сяйво», про виселення,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з позовом про виселення ОСОБА_2 із самовільно зайнятої нею квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що спірна квартира №35 у вигляді кімнати площею 16,7 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 належить до комунальної власності Львівської міської ради, в якій відповідач проживає без законних на те підстав, хоча зареєстрована у квартирі №37 цього будинку, і попередження Львівського комунального підприємства (далі-ЛКП) «Сяйво», яке обслуговує вказаний будинок, про звільнення спірного жилого приміщення відповідач не виконує, у зв'язку з чим її було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 31.05.2018 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_2 із самовільно зайнятої квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_2 у користь Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради судовий збір за подання вказаного позову в розмірі 1378 грн.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_2, просить його скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, і закрити провадження у даній справі.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що з 1991 року вона зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_2, який до 2008 року мав статус гуртожитку, а у приміщення спірної кімнати №35 вона вселилась у 1999 році після народження сина зі згоди наймача цієї кімнати ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і з якою вони спільно проживали однією сім'єю.

Зазначає, що у зв'язку з пред'явленням до неї вимоги про звільнення спірної квартири (кімнати) вона подала до суду зустрічний позов до Залізничної районної адміністрації про встановлення факту спільного проживання з попереднім наймачем спірної квартири, визнання її (відповідача) наймачем цієї квартири після смерті ОСОБА_3 та зобов'язання укласти з нею договір житлового найму, однак, суд першої інстанції цей позов до спільного розгляду із первісним позовом не прийняв і відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення судом її позову, чим допустив порушення норм процесуального права.

Крім того, апелянт зазначає, що Залізнична районна адміністрація подала до суду адміністративний позов, який суд першої інстанції розглянув в порядку цивільного судочинства.

В судове засідання учасники справи не з'явились, їх явку до суду не було визнано обов'язковою, про дату, час та місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені шляхом направлення рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення та за допомогою засобів телефонного зв'язку судових повісток-повідомлень, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.247 та ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи апеляційним судом проведено у їхній відсутності в порядку спрощеного позовного провадження без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради №342 від 12.07.2007 року (а.с.13) відомчому гуртожитку дочірнього підприємства «Будівельне управління №150» товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Форвард» на АДРЕСА_1 надано статус житлового будинку.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №806 від 15.08.2008 року (а.с.11) цей житловий будинок на АДРЕСА_1 передано у власність територіальної громади м.Львова, пунктом 3 якого передбачено укладення Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради договорів житлового найму з мешканцями, які зареєстровані та проживають у ньому.

Ухвалою Львівської міської ради №2196 від 06.11.2008 року вказаний житловий будинок прийнято у власність територіальної громади м.Львова (а.с.12).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована в квартирі №37 житловою площею 13,1 кв.м., загальною площею 16,1 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 (а.с.18, 58) і цю обставину визнають обидві сторони.

У спірному жилому приміщенні квартири №35 житловою площею 16,7 кв.м., загальною площею 19,7 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 була зареєстрована і проживала ОСОБА_3 (а.с.58).

Вигоди для цих двох квартир (кімнат) були спільними (а.с.60).

09.06.2016 року комісією ЛКП «Сяйво» складено акт обстеження про те, що відповідач ОСОБА_2 самовільно зайняла квартиру №35 та попереджено про необхідність звільнити самовільно зайняте приміщення цієї квартири (а.с.7).

Попередження про необхідність звільнення спірного жилого приміщення відповідачеві надсилались також 07.06.2016 року та 13.06.2016 року (а.с.4,5).

Постановою адміністративної комісії при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради №141 від 22.06.2016 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за самовільне зайняття житлової кімнати №35 та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 136 грн. (а.с.9).

Згідно положень статті 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 109 ЖК України визначено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Виселення з жилого приміщення може бути з наданням іншого жилого приміщення або без надання такого.

Так, зокрема, частиною третьою статті 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Враховуючи те, що відповідач самоправно, без законних на те підстав, за відсутності відповідного рішення та ордеру, зайняла жиле приміщення спірної квартири, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення, оскільки такий висновок суду в повній мірі відповідає наведеним вище нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що суд розглянув даний спір без вирішення її позову до районної адміністрації, не мають правового значення для правильного вирішення справи, оскільки питання надання жилого приміщення, що звільнилось, вирішується у встановленому ЖК України порядку.

Безпідставними є також доводи апелянта про розгляд судом адміністративного позову Залізничної районної адміністрації, оскільки позивач пояснив суду, що помилково послався у своєму позові на статті КАС України.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, які є в матеріалах справи, дотримався норм матеріального права, які правильно застосував до спірних правовідносин, не допустив порушень норм процесуального права, які б були обов'язковою підставою для скасування рішення суду, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 31 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 06 листопада 2018 року

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Ніткевич А.В.

Копняк С.М.