Ухвала

Іменем України

20 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 520/9640/16

провадження № 61-5989зп 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі - ОСОБА_5, товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Фудмаркет»,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Горяц-Т»,

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Горяц-Т»,

відповідачі - ОСОБА_4, товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Фудмаркет»,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув без повідомлення та виклику учасників справи заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Горяц-Т та ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2017 року, ухвали апеляційного суду Одеської області від 23 лютого 2017 року та рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Фудмаркет», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Горяц-Т» про визнання договору позики припиненим, визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності; за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Горяц-Т» до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Фудмаркет», третя особа - ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу удаваним, визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 лютого 2017 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та товариства з обмеженою відповідальністю «Горяц-Т» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2017 року касаційні скарги ОСОБА_4 та товариства з обмеженою відповідальністю «Горяц-Т» відхилено, рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

14 грудня 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Горяц-Т» звернулось до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2017 року,ухвали апеляційного суду Одеської області від 23 лютого 2017 року та рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2016 року з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час подання заяви) підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 235 ЦК України.

На підтвердження наявності підстави для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2017 року,ухвали апеляційного суду Одеської області від 23 лютого 2017 року та рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2016 року заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року (справа №6-1026цс16).

14 грудня 2017 року ОСОБА_4 звернувся із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2017 року, ухвали апеляційного суду Одеської області від 23 лютого 2017 року та рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час подання заяви) підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 207, 1046, 1047 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження наявності підстав для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2017 року,ухвали апеляційного суду Одеської області від 23 лютого 2017 року та рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2016 року заявник посилається на рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2013 року, від 14 вересня 2011 року та постанови Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63 цс13) та від 02 липня 2014 року (справа № 6-79цс14).

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 3 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

1 лютого 2018 року вказані заяви передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши наведені у заяві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного Цивільного суду вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент подання заяви) підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанцій викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судових рішеннях, про перегляд яких подано заяву суд першої інстанції, з висновком якого погодилися й суди апеляційного та касаційної інстанцій, встановивши, що розписка, на яку ОСОБА_4 посилався як на підставу своїх вимог не містить обов'язкових умов, передбачених для договору позики, а також те, що договір позики від 08 грудня 2015 року не підписаний ОСОБА_5, дійшов висновку про відсутність передбачених статтями 207, 235, 546, 655, 1046, 1047, 1049 ЦК України підстав для задоволення позовних вимог. Що стосується позовних вимог про визнання спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна, удаваним, суди встановивши, що указаний договір укладений з дотриманням вимог закону, з вільним волевиявленням його сторін та внесенням у рахунок сплати вартості предмету цього договору відповідних коштів, дійшли висновку про відсутність підстав для визнання договору спірного договору удаваним.

Надані для порівняння рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2013 року та від 14 вересня 2011 року в справах про стягнення боргу не є прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, оскільки в судових рішеннях, про перегляд яких подано заяву, наявні різні підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судами фактичні обставини.

У наданих для порівняння постановах Верховного Суду України:

- від 07 вересня 2016 року (справа №6-1026цс16) у справі про визнання договору дарування удаваним, визнання квартири спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, Верховний Суд України виходячи з положень статті 235 ЦК України дійшов висновку про те, що за удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин;

- від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13) у справі про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом про визнання договору позики таким, що не укладався міститься висновок про те, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки;

- від 02 липня 2014 року (справа № 6-79цс14) у справі про стягнення заборгованості за договором позики, Верховний Суд України посилаючись на положення статей 192, 526, 527, 533, 536, 627, 1046, 1047, 1048 ЦК України дійшов висновку про те, що у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені статтею 625 ЦК України.

Порівняння з висновками, які в своїх постановах зробив Верховний Суд України, із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про невідповідність судових рішень про перегляд яких подано заяву викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального, оскільки правовідносини у судових рішеннях про перегляд яких подано заяву та у постановах, які надані як приклад не є подібними.

За таких обставин вважати заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Горяц-Т» та ОСОБА_4 обґрунтованими немає підстав.

Керуючись підпунктом 1 пункту першого розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року, пунктом 4 частини першої статті 355 та статтею 360 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент подання заяви), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У допуску до провадження справи за позовомОСОБА_4 до ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Фудмаркет», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Горяц-Т» про визнання договору позики припиненим, визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності; за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Горяц-Т» до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Фудмаркет», третя особа - ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу удаваним, визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності за заявами товариства з обмеженою відповідальністю «Горяц-Т» та ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2017 року, ухвали апеляційного суду Одеської області від 23 лютого 2017 року та рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2016 року відмовити.

Копію ухвали разом із копією заяви надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. М. Коротун

В. І. Крат