Справа № 370/241/17 Головуючий у І інстанції Мазка Н. Б.
Провадження № 22-ц/780/1502/18 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 46 18.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кулішенка Ю.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Сушко Л.П.

за участю секретаря: Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 05 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Відділу у Макарівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київської області, третя особа Копилівська сільська рада Макарівського району Київської області про визнання незаконним та скасування присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, скасування державної реєстрації земельної ділянки, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, відновлення меж земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила: визнати незаконним та скасувати присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці площею 0,2135 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, сформованої для відведення у власність ОСОБА_2 та скасувати державну реєстрацію вказаної земельної ділянки; зобов'язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою площею 0,0485 га, що розташована уздовж спільної межі між земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_3 та земельною ділянкою по АДРЕСА_1, що перебуває у користуванні ОСОБА_2; відновити межі земельної ділянки площею 0,0485 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_3, і земельною ділянкою по АДРЕСА_1, що перебуває у користуванні ОСОБА_2 шляхом перенесення паркану.

У жовтні 2017 року представник ОСОБА_3 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на земельну ділянку площею 0,2135 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_1 та зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 на підставі рішення Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області №134-12-УІІ від 28 грудня 2016 року, та заборонити здійснювати будь-які дії, пов'язані з її відчуженням, до закінчення розгляду даної справи. В обґрунтування заяви представник позивача послався на те, що межі земельної ділянки, яка відведена ОСОБА_2, позивачем не погоджені, позивач претендує на отримання у власність 0,0485 га земельної ділянки, що розташована уздовж належної їй та земельної ділянки орієнтовною площею 0,15 га, яка має бути відведена ОСОБА_2 Вказані обставини, на думку представника позивача, свідчать про наявність небезпеки заподіяння позивачу істотної шкоди та унеможливлення захисту її прав у випадку невжиття заходу забезпечення позову. Вважав, що забезпечення позову у вказаний вище спосіб відповідає принципу співмірності позовних вимог та зможе забезпечити виконання рішення суду і захист інтересів позивача у випадку задоволення позову.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 09 жовтня 2017 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05 січня 2018 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3 Ухвалу Макарівського районного суду Київської області скасовано а питання передано на новий розгляд до того ж суду.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 05січня 2018 року заяву ОСОБА_3 задоволено.

Накладено арешт на земельну ділянку площею 0.2135 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, що розташована в АДРЕСА_1, на території Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області (реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 227), яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 (адреса проживання: 08033., АДРЕСА_1) на підставі рішення Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області №134-12-УІІ від 28.12.2016 року, та заборонено здійснювати будь-які дії, пов"язані з її відчуженням, до вирішення справи по суті.

Не погоджуюсичь з вказаною ухвалою ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу та просила ухвалу скасувати а справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права.

Свої вимоги мотивувала тим, що заява ОСОБА_5 не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, заявником не зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов. Зазначає, що позивачем не було надано жодних доказів, що підтверджували необхідність забезпечення позову та не надано доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

ОСОБА_3 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення. Зазначала, що суд першої інстанції вірно визначив, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову значно ускладнить ефективний захист прав позивача, а обраний ним захід забезпечення позову є співмірним та відповідає змісту позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав:

Відповідно до вимог ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до розяснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно виник спір з приводу визнання незаконним та скасування присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці площею 0,2135 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, сформованої для відведення у власність ОСОБА_2 та скасування державної реєстрації вказаної земельної ділянки, тощо.

Суд першої інстанції, враховуючи заявлені позовні вимоги, приймаючи до уваги доводи про те, що спірне майно може бути реалізованим, що призведе до неможливості виконання рішення чи утруднить його виконання, а також порушить збалансованість інтересів сторін та істотно порушить права та законні інтереси позивача до вирішення спору по суті та набрання рішенням законної сили, дійшов до правильного висновку, про задоволення заяви про забезпечення позову.

Посилання апелянта, на те, що заява про забезпення позову ОСОБА_3 не відповідає вимогам ст. ст. 149 -151 ЦПК України безпідставні.

З матеріалів справи вбачається, що заяву про забезпечення позову подано ОСОБА_3 09 жовтня 2018 року до набрання чинності Цивільно процесуального кодексу України у редакції ЗУ № 2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п.11 Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року , заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи, ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм законодавства та скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 05 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: