Справа № 199/6499/18
(2/199/2702/18)
РІШЕННЯ

Іменем України

03.12.2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Гасанової М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01 вересня 2014 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідачка прийняла у позику грошові кошти у розмірі 50 000 грн.

Відповідно до умов договору позики відповідачка зобовязувалася повернути зазначену суму заборгованості у строк до 01 вересня 2015 року, а також сплачувати проценти за користування коштами у розмірі 5%. У день укладення договору ОСОБА_1 передав суму позики ОСОБА_2 у повному обсязі, а на підтвердження укладення договору позики відповідачка склала розписку від 01.09.2014 року, що написана та підписана нею власноруч.

У період з дня отримання позики до 01 вересня 2015 року відповідачка сплачувала належні проценти за користування позикою, а після звернення ОСОБА_1 до неї з вимогою про повернення суми позичених коштів у зазначений в розписці термін, вона відмовилася повернути суму позики та перестала сплачувати проценти, мотивуючи відсутністю грошей. На теперішній час відбувається прострочення зобовязання повернення боргу, оскільки відповідачка не повернула суму позичених коштів та не сплатила жодного разу проценти за користування позикою у період з 01.09.2015 року по 29.08.2018 року включно.

Згідно з розрахунками позивача, станом на 29 серпня 2018 року ОСОБА_2 має наступну заборгованість:

- 50 000,00 грн. - сума позики;

- 87 500,00 грн. - проценти за користування позикою;

-18 638,69 грн. - інфляційні витрати, відповідно до ст.625 ЦК України. Загальна сума заборгованості відповідачки складає 156 138,69 грн. У звязку з цим позивач звернувся до суду та просив стягнути вказані кошти з відповідачки ОСОБА_2 на його користь.

Відповідачка ОСОБА_2 у свою чергу надала відзив на позовну заяву, у якій зазначила, що 01.09.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивачем, як позикодавцем, було надано відповідачці, як позичальнику, грошові кошти в сумі 50 000 гривень.

Відповідно до умов договору, позика надавалась на строк до 01.09.2015 року зі сплатою 5% від суми протягом 3 днів з моменту передачі коштів. Проценти у розмірі 2 500 гривень 00 копійок відповідачка сплатила позивачу відразу після отримання позики.

Твердження позивача про те, що умовами договору передбачена сплата процентів за кожен місяць, не відповідає дійсності, оскільки умовами договору не передбачена щомісячна оплата.

Окрім того, відповідачка сплачувала позивачу щомісячно 2 500,00 гривень з дня отримання позики до 01 вересня 2015 року, тобто частково повернула суму позики, що підтвердив позивач у своїй позовній заяві. Станом на 30.11.2018 рік ОСОБА_2 повернула позивачу 27 500 гривень основної суми позики та 2500 гривень процентів, які зазначені у розписці. На її вимогу підтверджувати документально повернення позики у розмірі 2 500 гривень щомісячно позивач не відреагував та відмовився від будь-яких перерахувань коштів, а вимагав давати гроші особисто йому.

Відповідачка зазначила, що вона і надалі готова була сплачувати кошти ОСОБА_1 частково, але він відмовився брати кошти, і вимагав у неї суму у два рази більше (100 000 гривень), аніж сума позики.

Відповідачка також вказала, що вона пропонувала врегулювати конфлікт шляхом подальших виплат у рахунок повернення боргу, але позивач відмовився від даної пропозиції та продовжував наполягати на поверненні одним платежем у два рази більше, аніж передбачена договором.

На думку відповідачки вимога щодо інфляційних втрат є повністю безпідставною, оскільки відносно вказаних позовних вимог сплив строк позовної давності. У відзиві на позовну заяву відповідачка щодо позовних вимог про стягнення інфляційних витрат у розмірі 18638,69 грн. та стягнення процентів за користування позикою у розмірі 87 500 грн. просила застосувати строк позовної давності та відмовити, щодо стягнення 50 000 грн. суми позики також просила відмовити, оскільки позовні вимоги визнає лише частково на суму 22 500 грн..

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, надав заяву у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а також долучив до справи оригінал розписки.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, про слухання справи була повідомлена належним чином, причин неявки до суду не повідомила, надала до суду відзив на позовну заяву, а також докази направлення відзиву на адресу позивача.

Враховуючи, що відповідачкою подано відзив на позовну заяву, суд вважає, що ОСОБА_2 повідомлена про слухання справи належним чином, будь-яких заяв щодо відкладення розгляду справи або заперечень щодо ухвалення рішення у її відсутності до суду не надходило.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Таким чином, суд вважає розглянути справу на підставі наявних матеріалів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідачка прийняла у позику грошові кошти у розмірі 50 000 гривень. Згідно з розпискою, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_2 зобовязується повернути дану суму заборгованості до 01.09.2015 року, сплачуючи при цьому 5% від вказаної суми в розмірі 2500 грн. у період не пізніше трьох календарних днів з моменту взяття боргу.

Договором позики, укладеним між сторонами, не передбачене стягнення відсотків щомісячно, як зазначає у позовній заяві позивач, тому вимоги позивача про стягнення за весь час прострочки повернення боргу процентів у розмірі 5% щомісячно, судом не може братися до уваги, оскільки вказані вимоги не передбачені умовами договору.

Таким чином, суд вважає, що з відповідачки стягненню підлягають проценти за користування позикою у розмірі 5% від суми позики, а саме: 2500 грн. на рік, тому загальна сума процентів складає 10 000 грн. за 4 роки користування позикою.

Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що до теперішнього часу відповідачка борг не повернула, від виконання своїх зобов'язань ухиляється, тому суд вважає стягнути із ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) борг за договором позики в розмірі 78638,63 гривень, а саме: 50 000, гривень сума основного боргу, 10 000,00 гривень - процентів за користування позикою (в тому числі 2500 гривень за період з 01.09.2014 року до 01.09.2015, що є невідємною частиною договору), у звязку з чим строк позовної давності не сплив ані відносно основної суми заборгованості, ані відносно відсотків за користування позикою. Також відповідно до вищевказаним норм чинного законодавства із відповідачки на користь позивачки підлягають стягнення інфляційні збитки за весь час прострочення виконання зобовязання в сумі 18 638,63 гривень.

Клопотання відповідачки про застосування строку позовної давності до стягнення інфляційних витрат також не підлягає задоволенню, оскільки стягнення вказаних збитків відповідає вимогам законодавства.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також підлягає стягненню 786 гривень 38 копійок понесених витрат по сплаті судового збору.

Керуючись 12, 13, 19, 80, 81, 82 89, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 1046,1047,1049 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) борг за договором позики в розмірі 78638,63 гривень, а саме: 50 000, гривень сума основного боргу, 10 000,00 гривень - процентів за користування позикою; 18 638,63 гривень сума інфляційних збитків, 786 гривень 38 копійок понесених витрат по сплаті судового збору, а всього 79425 (сімдесят девять тисяч чотириста двадцять пять) гривень 01 копійка.

В іншій частині позову, - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, паспорт серія АН №792535 виданий Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 10.07.2009 року, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідачка: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка м.Дніпропетровська, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії АО 152374 виданий Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 03.10.2013 року, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної

інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні

було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи

(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк

обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення буде виготовлений 14.12.2018 року.

Суддя Л.Г. Якименко