Справа № 236/3229/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Саржевської І.В.,

за участю секретаря - Олійник С.М.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, заробітної плати за час вимушеного простою, вихідної допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини грошових доходів у зв*язку з порушенням термінів їх виплати,

В С Т А Н О В И В:

18.09.2018 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, заробітної плати за час вимушеного простою, вихідної допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини грошових доходів у зв*язку з порушенням термінів їх виплати. Просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в 15259,94 гривень, заробітну плату за час вимушеного простою в розмірі 11136,92 гривень, вихідну допомогу при звільненні в розмірі 7090,02 гривень, компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 5839,73 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, компенсацію втрати частини грошових доходів у зв*язку з порушенням термінів їх виплати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебував в трудових відносинах з відповідачем до 17.07.2017, звільнений у звязку зі скороченням штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні відповідач не виплатив йому зазначені виплати(а.с.2-7).

Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи позивач ОСОБА_1 до суду не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити у повному обсязі(а.с. 130).

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, просив розгляд справи провести без його участі(а.с.93); представником 09.10.18 надано відзив на позовну заяву (а.с.85-124), в якому позовні вимоги не визнав, посилався на те, що у звязку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих обєктів ПАТ «Укрзалізниця», розташованих, зокрема, у м. Луганськ, у відповідача з 20 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної) до компютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю; нарахування заробітної плати та інших виплат працівникам є неможливим, зважаючи на те, що воно проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатного розпису, розцінок та норм праці, табелю обліку використання робочого часу, розпоряджень про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль, в тому числі і над вказаною документацією; висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018 засвідчено настання форс-мажорних обставин для відповідача при здійсненні господарської діяльності на території непідконтрольній українській владі, в тому числі, м. Луганськ. З 20.03.2017 господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб.

Крім того, згідно передавальної відомості № 233 сума заборгованості за 2016 рік перед позивачем складає 10352,88грн., яка була виплачена 07.07.2016 згідно платіжної відомості № 9 -2772,00 грн., 21.02.2017 платіжна відомість № 67 2772,20 грн., 07.03.2017 платіжна відомість № 444-2772,20 грн. А також, ОСОБА_1 12.07.2017 отримав заробітну плату за першу половину березня 2017 року у сумі 1611,57 грн. згідно платіжної відомості від 10.07.2017 № 550.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах з відповідачем по справі, що підтверджується записами у його трудовій книжці серії БТ-ІІ № 5994432, з 22.06.1999 по 17.07.2017, обіймав посаду складача поїздів 5 розряду господарство перевезень ст. Луганськ ВП «Станція Луганськ» СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с.19-22).

Наказом начальника Луганської дирекції залізничних перевезень від 16.03.2017 № 58-ДН було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20.03.2017 року (а.с.75).

17.07. 2017 ОСОБА_1 звільнено із займаної посади у зв'язку із скороченням штату згідно п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.23).

Трудова книжка позивача за вказаний період не містить даних щодо припинення трудового договору. Останній запис в трудовій книжці позивача зроблений відповідачем. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що ПАТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у справі.

Позивачем надані суду в підтвердження не виплаченої заробітної плати відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів за період(код 101- заробітна плата): 1 квартал 2016 року 16258,27грн.; 2 квартал 2016 року()- 763,60 грн.; 3 квартал 2016 року()- 19622,85 грн.; 4 квартал 2016 року()- 18139,71 грн.; 1 квартал 2017 року() -15063,77 грн.; згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу(формаОК-5) від 16.08.2018, розмір нарахованої заробітної плати позивачу(код 40150216) за березень 2017 року становить 4699,91 грн., за квітень-липень 2017 року дані відсутні (а.с.11-16).

Крім того позивачем надані довідка розрахунок невикористаних днів відпустки(а.с.26), табелі обліку використання робочого часу за березень2016- липень 2017 року(а.с.27-37), які не підписані посадовими особами та не містять печаток, штампів, тощо, а також довідка про доходи за період січень -червень 2016 року, липень 2016 -березень 2017 року: дані документи видані на території тимчасово непідконтрольній державній владі України(а.с.22-23), копія журналу обліку робочого часу складачів поїздів ВП ст. Луганськ(а.с.38-74).

Із змісту висновку Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 № 126/2/21-10.2 вбачається, що унеможливлення виконання ПАТ «Українська залізниця» регіональною філією «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» обовязків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, ст.ст.115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області; тривалими перервами в роботі транспорту, регламентованими умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобовязальної сторони за трудовим договором, якою є ПАТ «Українська залізниця» регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», вони обєктивно впливають на її обовязки, передбачені законодавством України про працю, зокрема ст.ст.115, 116 КЗпП України та унеможливлюють їх виконання. Такі форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є підставами для звільнення від відповідальності зобовязальної сторони, якою є ПАТ «Українська залізниця регіональна філія «Донецька залізниця ПАТ «Українська залізниця» за невиконання обовязків, передбачених законодавством України про працю, зокрема ст.ст. 115, 116 КЗпП України, враховуючи субсидіарне застосування ст.4 КЗпП України та ст.ст.9, 263, 617 ЦК України.

Відповідно до зазначеного висновку Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 втрата контролю і доступу ПАТ «Українська залізниця» до виробничих потужностей та іншого майна, за адресою: м. Донецьк, вул. Артема, 68, та м. Луганськ, вул. Кірова, 44, в тому числі, до оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, компютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20.03.2017 щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з-під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, позбавило можливості ПАТ «Українська залізниця» виконати зобовязання перед вивільненими працівниками згідно зі ст.ст.47, 83, 115, 116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця ПАТ «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок (а.с.96-112).

Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами,а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 2159цс15, від 23 березня2016 року у справі № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року, у справі № 6-383цс15, від 25 травня 2016 року, у справі № 6-948цс16, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема трудових, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової шкоди положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Суд вважає слушними доводи відповідача ПАТ «Українська залізниця» з приводу того, що між ним та його працівниками, зокрема позивачем ОСОБА_1 з 20.03. 2017 виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, в період існування яких відповідач ПАТ «Українська залізниця» об'єктивно, з причин від нього не залежних позбавлений можливості виконати зобов'язання, передбачені трудовим законодавством.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1,5,6,7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Ухвалою суду від 26.11.2018(а.с.132-133) у позивача були витребувані належні докази на обгрунтування своїх позовних вимог, оскільки надані ним документи, що підтверджують наявність заборгованості по заробітній платі, видані на території тимчасово непідконтрольній державній владі Україні. Суд не сприймає ці документи як допустимий доказ з огляду на ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», яким визначено що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їхні посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків.

Проте ухвала суду позивачем не виконана.

Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з'ясування якої витребувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 передбачено, що виходячи з принципу рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Тому посилання відповідача на висновки Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 не є підставою для відмови у позові в повному обсязі, оскільки його вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та за час вимушеного простою, вихідної допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, повязані з виплатами, встановленими ст. 116 КЗпП України при звільненні.

Приймаючи до уваги, що відповідач втратив контроль та доступ до виробничих потужностей, майна, документації, що знаходиться на тимчасово непідконтрольній території, суд частково приймає до уваги в якості належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог надані позивачем відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників про суми виплачених доходів та індивідуальні відомостей про застраховану особу(формаОК-5), за період з березня по червень 2016 року, за інший період зазначена інформація підтверджує факт не отримання позивачем доходів, сума нарахованої але невиплаченої заробітної плати нічим не підтверджена.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17 червня 2011 року суд при оцінці доказів має керуватись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series A № 25, cc. 64-65, n. 161). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Проаналізувавши наведені докази з точки зору їх належності, допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та у взаємозвязку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, оскільки позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та переконливих доказів на підтвердження іншої частини заявлених позовних вимог: заробітної плати за час вимушеного простою, який обчислюється з розрахунку двох третин тарифної ставки позивача, яка нічим не підтверджена, вихідної допомоги при звільненні, яка обчислюється шляхом множенні середньоденного(годинного)заробітку позивача, який нічим не підтверджений, компенсації за невикористанні дні щорічної відпустки, яка проводиться виходячи з виплати за останні 12 календарних місяців роботи позивача, які нічим не підтверджені та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Щодо посилання відповідача на довідку від 02.10.2018 про розрахунок оплати середньомісячної зарплати у розмірі 6082,25 грн.(а.с.122), то вона судом до уваги не приймається, оскільки як було встановлено під час розгляду справи, відповідно до наказу начальника Луганської дирекції залізничних перевезень від 16.03.2017 № 58-ДН було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20.03.2017 року (а.с.75) та копією журналу обліку робочого часу складачів поїздів ВП ст. Луганськ(а.с.38-74), позивач перебував у простої не з вини працівника. Втім у довідці від 02.10.2018 (а.с.122) зазначені два останні місяці, які передують звільненню березень-квітень 2017 року, в той час як період простою в цьому місяці/місяцях, відповідно до абзацу шостого пункту 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.95 р. № 100, повинен був виключений з розрахункового періоду.

Враховуючи обставини, викладені вище, суд вважає, що позивачем підтверджено наявністьзаборгованості по заробітній платі за період березень-травень 2016року (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів) у розмірі 13081,16грн.(6029,65+3866,75грн.+3184,76грн.), яка була нарахована відповідачем, відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу(формаОК-5) від 16.08.2018, та яка ним не отримана, відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів за 1-2 квартал 2016 року. Сума у 763,60 грн. за червень 2016 року, позивачем отримана, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів за 2 квартал 2016 року(а.с.15-16).

Відповідно до передавальної відомості № 233, яка долучена до відгуку на позовну заяву відповідачем, сума заборгованості за 2016 рік перед позивачем складає (з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та зборів, в тому числі військового збору) 10467,46грн.(10626,86 грн.-1,5% військового збору), яка частково була виплачена 07.07.2016 згідно платіжної відомості № 9 -2772,00 грн., 21.02.2017 платіжна відомість № 67 2772,20 грн., 07.03.2017 платіжна відомість № 444-2772,20 грн., а всього 8316,40грн.(а.с.113-118). Залишок складає 2151,06грн.

Таким чином вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за березень червень 2016 року підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 2151,06грн.

На підставі Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України від 03.07.1991 N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

На підставі ст. 1, 2, 3 Закону України від 19.10.2000 № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі заробітна плата. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зведеній таблиці індексів споживчих цін за період з березня 2016 року по грудень 2018 року, сума компенсації втрати частини грошових доходів позивача складає за підрахунками суду 796,75грн. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума 796,75грн.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. п.1 п.1 ч. 2ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір справляється в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача заборгованості з виплати заробітної плати у розмірі 15259,94 гривень, заробітну плату за час вимушеного простою в розмірі 11136,92 гривень, вихідну допомогу при звільненні в розмірі 7090,02 гривень, компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 5839,73 гривень, компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, всього 40123,36 грн., при цьому судовий збір не сплачувався.

Враховуючи, що судом ці вимоги задоволені частково (7%), з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 49,34 грн.

Крім того, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку, яка не сплачена на підставі ухвали суду від 20.09.2018(ст. 136 ЦПК України)(а.с.79-81). Враховуючи, що судом у задоволенні цих вимог відмовлено, судові витрати покладаються за рахунок держави.

Також, слід наголосити, що відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

На підставі ст.ст.4, 94, 116 КЗпП України, ст.1 закону України «Про оплату праці», ст.ст. 263, 617 ЦК України, ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в України», керуючись ст.ст. 10, 11, 12,13, 81,141, 212, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, заробітної плати за час вимушеного простою, вихідної допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини грошових доходів у зв*язку з порушенням термінів їх виплати задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680 місто Київ - 150, вулиця Тверська, 5, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: м Луганськ, АДРЕСА_1, заборгованість з виплати заробітної плати за березень-травень 2016 року в розмірі 2151,06(дві тисячі сто пятдесят одна гривня 06 копійки)гривень (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680 місто Київ - 150, вулиця Тверська, 5, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: м Луганськ, АДРЕСА_1, компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 796,75(сімсот девяносто шість гривень 75 копійок)гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680 місто Київ - 150, вулиця Тверська, 5, ) на користь держави (рахунок одержувача: 5564, ЄДРПОУ: 37894853, МФО: 899998, одержувач: УК м. Лиман/отг м. Лиман/22030101, Банк одержувача: Казначейство України (ЕАП)) судовий збір в розмірі 49,34(сорок девять гривень 34 копійки)гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Текст рішення виготовлено 12.12.2018.

Суддя -