Справа № 348/366/18
Провадження № 22-ц/779/555/2018
Головуючий у 1 інстанції Флоряк Д. В.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів:

головуючого Матківського Р.Й.,

суддів: Девляшевського В.А., Мелінишин Г.П.

секретаря: Мельник О.М.

з участю апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя з апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2018 року постановленої суддею Флоряк Д.В.,

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

Позивач просила суд визнати обєктом спільної сумісної власності домоволодіння АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на ? частину зазначеного домоволодіння та на ? частину земельної ділянки в с. Пасічна Надвірнянського району, Івано-Франківської області та виділити цю частку в натурі.

Крім того, ОСОБА_3 звернулася в суд із заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій розміщений житловий будинок, кадастровий номер № НОМЕР_1, які належать ОСОБА_5 на праві приватної власності та заборонити йому вчиняти будь-які юридично значимі дії щодо відчуження майна та майнових прав.

Подану заява обгрунтувала тим, що не вжиття заходів забезпечення позову в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду на випадок задоволення позову, оскільки відповідач ОСОБА_5 може розпорядитися житловим будинком та земельною ділянкою, що знаходяться в нього на праві власності та відчужити її на користь третіх осіб чи вчинити стосовно них будь-які інші правочини.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2018 року заяву задоволено.

Вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій розміщений житловий будинок, кадастровий номер № НОМЕР_1, які належать ОСОБА_5, на праві приватної власності та вчиняти будь-які дії з вказаним майном, направлені на його відчуження, заборонити укладати угоди стосовно нього, проводити його реєстрацію та перереєстрацію.

На дану ухвалу ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт у скарзі зазначає, що суд не врахував, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Позивач ОСОБА_3 не має жодного права на спірні земельну ділянку та будинок.

Спірна земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку була виділена його батькові у 2007 році, а у 2011 році батько подарував її йому, про що свідчить договір дарування. На той час шлюб між ним та ОСОБА_3 було розірвано, а шлюбні відносини фактично припинено з грудня 2006 року.

Немає жодних доказів про вкладення спільних коштів чи особистих коштів ОСОБА_3 у будівництво будинку. Будинок почав будуватись після розірвання шлюбу та збудований ним у 2017 році за особисті кошти.

Вважає, що будинок і земельна ділянка є його особистою приватною власністю, набуті з таких підстав, які не можуть бути визнані об'єктом спільної сумісної власності і тому не можуть бути об'єктом забезпечення позову шляхом накладення арешту.

Вислухавши суддю-доповідача, апелянта та його представника, які вимоги скарги підтримали, позивача та її представника, які вимоги скарги заперечили, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Як встановлено судом першої інстанції між сторонами існує спір про поділ спільного майна подружжя.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_3, суд дійшов висновку, що з метою схоронності майна відповідача до розгляду справи по суті необхідно накласти арешт на житловий будинок та земельну ділянку, які належать ОСОБА_5 на праві приватної власності та заборонити вчиняти будь-які дії з вказаним майном, направлені на його відчуження, заборонити укладати угоди стосовно нього, проводити його реєстрацію та перереєстрацію.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів та вважає його обґрунтованим.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається із заяви ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_5 є єдиним власником житлового будинку та земельної ділянки, які вони придбали в шлюбі за спільні кошти, тому існує реальна небезпека при задоволенні її позову, що рішення суду без вжиття заходів забезпечення позову виконане не буде.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суд, невжиття заходів забезпечення про які просила заявник може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернувся до суду.

Колегія суддів, вважає що у зв'язку із заявленням вимог про поділ спільного майна, набутого під час шлюбу, зокрема будинку у якому проживає з двома дітьми та земельної ділянки, заявник вправі була звернутися за забезпеченням позову для можливого майбутнього ефективного захисту.

Накладення арешту на спірну земельну ділянку та будинок, шляхом заборони вчиняти будь-які дії, наслідком яких може бути відчуження майна та майнових прав, колегія суддів вважає співмірними заходами забезпечення позову із заявленими вимогами у даній справі.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог закону, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді: В.А. Девляшевський

Г.П. Мелінишин