АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №757/269/16

провадження № 22-ц/796/3738/2018

20 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, прокуратури Кіровоградської області, Міністерства внутрішніх справ України, Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок державного бюджету, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 грудня 2017 року у складі судді Москаленко К.О.,

встановив:

У січні 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_1 звернулися до суду з указаним позовом, в якому просили за рахунок Державного бюджету України відшкодувати на їхню користь матеріальну та моральну шкоду.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 23 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, прокуратури Кіровоградської області, Міністерства внутрішніх справ України, Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок державного бюджету роз'єднано в самостійні провадження.

ОСОБА_1 обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 червня 2013 року у нього, власника житлового будинку АДРЕСА_1 та набувача права власності на майно за рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2007 року, було відібрано та передано його сестрам частину будинку, а він з травня 2014 року змушений потрапляти до будинку через вікно.

Внаслідок прийняття незаконних рішень судами України, бездіяльності Кіровоградської обласної прокуратури, Міністерства внутрішніх справ України та їх підрозділами у м. Світловодську йому завдано матеріальних збитків на суму 64 920 грн., що становить 2/3 вартості житлового будинку, які просив компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

Зазначав, що заподіяні матеріальні втрати з вини судів, прокуратури, органів МВС України вплинули значною мірою на його моральний стан та призвели до моральних страждань, які він оцінив, виходячи із міркувань розумності, виваженості та справедливості у 17 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14 червня 2017 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 січня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Свої доводи мотивує тим, що суд першої інстанції розглянув справу одноособово, без участі відповідачів та ухвалив заочне рішення без згоди позивача.

Зазначив, що судом не виконано обов'язок щодо притягнення до участі в справі в якості відповідача Державної казначейської служби України, невірно витлумачено та не застосовано положення ст.56 Конституції України, ст.23, 1173, 1174,ч. 6 ст.1176 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу заступник прокуратура Кіровоградської області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року - без змін.

Свої доводи мотивує тим, що обставини, встановлені постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 червня 2015 року у справі №П/811/146/15 щодо правомірності дій прокуратури Кіровоградської області по розгляду звернень ОСОБА_1 та його представника та відсутності підстав для стягнення у зв'язку з цим моральної шкоди, не підлягали доказуванню у даній цивільній справі.

Позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

За приписами ч.1 ст.33 ЦПК України ( в редакції на час розгляду справи) заміна первісного відповідача належним або залучення до часті у справі іншої особи як співвідповідача здійснюється судом лише за клопотанням позивача. Відповідного клопотання позивач та його представник не заявляли.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ "Про судоустрій і статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із його недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди.

Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1173 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК України.

Аналіз указаних положень чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що указані положення можливо застосувати лише у випадку встановлення протиправної поведінки та/або неправомірних рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень або посадовою особою цього органу при здійсненні ним своїх повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2007 року визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно - житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться на земельній ділянці площею 510 кв.м в АДРЕСА_1 (а.с.111 т.1).

Вказане судове рішення було скасовано ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2008 року за нововиявленими обставинами.

20 вересня 2010 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 Зустрічний позов сестер ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено, визнано за кожним із спадкоємців право власності по 1/3 частині на спадковий житловий будинок з господарськими спорудами.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 червня 2013 року зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_4, ОСОБА_5 домоволодінням АДРЕСА_1 вселено ОСОБА_4, ОСОБА_5 у вказане домоволодіння; вирішено питання про поділ вказаного домоволодіння між його співвласниками (а.с.120-122 т.1).

Причинний зв'язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок ухвалення Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області 13 червня 2013 року судового рішення, яке є чинним, були порушені його майнові права або інтереси та спричинено заподіяння збитків.

Судом також встановлено, що постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 червня 2015 року визнано протиправною бездіяльність прокуратури Кіровоградської області щодо розгляду скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 від 05 червня 2014 року стосовно рішень прокурорів Світловодського та Онуфрієвського районів Кіровоградської області ПриходькаВ.В. та Ворони І.В. Зобов'язано прокуратуру Кіровоградської області розглянути скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 від 05 червня 2014 року стосовно рішень прокурорів Світловодського та Онуфрієвського районів Кіровоградської області Приходька В.В. та Ворони І.В. В іншій частині позову відмовлено (а.с.106-108 т.1).

Вказаним судовим рішенням встановлено, що упродовж з квітня 2014 року до часу звернення до суду позивач та його представник неодноразово зверталися до Світловодської міжрайонної прокуратури Кіровоградської області, прокуратури Кіровоградської області, Генеральної прокуратури зі зверненнями про прийняття судами незаконних судових стосовно визначеного об'єкту нерухомості, яким заважають вільно володіти.

Проаналізувавши всі звернення позивача та його представника, суд встановив, що вони спрямовувались до органів прокуратури з метою ініціювання оскарження судових рішень у цивільних справах, в яких він брав участь як сторона спору. Органи прокуратури надавали вичерпні відповіді, в яких зазначали, що не бачать ознак порушення закону та роз'яснювали право оскарження рішень в апеляційному та касаційному порядках.

Разом з тим, судом встановлено, що скарга позивача на рішення районних прокурорів не розглянута прокуратурою Кіровоградської області, скаргу на рішення Світловодського та Онуфрієвського районних прокурорів остання направила на розгляд цим же особам, що заборонено приписами ст.7 Закону України "Про звернення громадян", чим допустила протиправну бездіяльність.

Оскільки позивачем не було наведено обґрунтувань заподіяння моральної шкоди, у задоволенні позову про її відшкодування було відмовлено.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України ( в редакції на час розгляду справи) обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказане судове рішення є належним доказом на підтвердження протиправних дій (бездіяльності) прокуратури Кіровоградської області щодо розгляду скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 від 05 червня 2014 року стосовно рішень прокурорів Світловодського та Онуфрієвського районів Кіровоградської області Приходька В.В. та Ворони І.В.

Разом з тим, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Порушуючи питання про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті протиправної бездіяльності прокуратури Кіровоградської області при розгляді скарги на рішення Світловодського та Онуфрієвського районних прокурорів, позивач не довів факт спричинення йому вказаними діями моральної шкоди, а наявність судового рішення про визнання такої бездіяльності протиправною не встановлює безумовну доведеність усіх обов'язкових складових цивільно-правової відповідальності.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права, спростовуються наведеними вище нормами матеріального права, яким висновки суду відповідають.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України в редакції, що діяла на час розгляду справи, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.33 цього Кодексу, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Згідно зі ст.119 цього Кодексу позивач формулює позовні вимоги і зобов'язаний зазначити належний склад відповідачів у позові, а суд згідно вимог п.2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України - уточнити склад осіб, які беруть участь у справі.

У порушення вимог ст. 10, 33 ЦПК України суд першої інстанції не роз'яснив позивачу його право на подання заяви про залучення до участі у справі в якості співвідповідача відповідного органу - Державної казначейської служби України.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що саме суд мав обов'язок залучити до участі в справі іншу особи, як відповідача, є необґрунтованими.

Ухвалення судом першої інстанції заочного рішення у справі без отримання відповідних відомостей про те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, не призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 квітня 2018 року.

Головуючий

Судді: