АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 року

м. Харків

справа № 640/20570/16

провадження № 22ц/790/840/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Коваленко І.П., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря - Кучер Ю.Ю.,

ім'я (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2017 року в складі судді Губської Я.В.,

у с т а н о в и в:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути на її користь відшкодування завданої відповідачем матеріальної шкоди в розмірі 9 109 грн., сплачений судовий збір - 551 грн. 20 коп.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_2 також проживає у вказаному будинку, але поверхом вище, в квартирі НОМЕР_1.

13 липня 2016 року квартиру позивача було затоплено. Згідно з Актом комісії Комунального підприємства «Жилкомсервіс» (далі - КП «Жилкомсервіс») від 13 липня 2016 року № 380 причиною затоплення був прорив трубопроводу центрального опалення в приміщенні санвузла в квартирі відповідача.

Внаслідок залиття квартира ОСОБА_1 потребує термінового ремонту. Відповідно до кошторису наданого Приватним підприємством «ОТІСА» вартість відновлювального ремонту становить 9 109 грн.

Оскільки відшкодувати завдані збитки в добровільному порядку відповідач відмовляється, позивач просила задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, посилаючись на його безпідставність. Факт залиття не заперечував. Зокрема зазначав, що 13 липня 2016 року його квартира також була залита, що зафіксовано в Акті. Дійсний характер залиття, причини та винні особи в наданих позивачем доказах не вказані. Вимоги про відшкодування завданих збитків позивачу мають бути пред'явлені до балансоутримувача будинку КП «Жилкомсервіс» та Комунальному підприємству «Харківські теплові мережі» (далі - КП «ХТМ»), працівники якого 13 липня 2016 року проводили роботи в системі опалювання пов'язані із теплоносієм.

Ухвалами Київського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2017 року, 01 червня 2017 року, 15 серпня 2017 року, до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють вимог щодо предмету спору залучено: КП «Жилкомсервіс», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6., дільницю № 12 КП «Жилкомсервіс».

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2017 року, уточненим ухвалою цього ж суду від 24 листопада 2017 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму відшкодування матеріальної шкоди від залиття квартири в розмірі 7 591 грн. та судовий збір - 457 грн. 50 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов є доведеним, оскільки позивачем надано докази на підтвердження своїх вимог. Актом КП «Жилкомсервіс» від 13 липня 2016 року № 380 підтверджено факт залиття квартири позивача, кошторисом ПП «ОТІСА» встановлено вартість відновлювального ремонту, який з урахування ПДВ становить 7 591 грн.

30 листопада 2017 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на підстави, передбачені частиною 1 статті 376 ЦПК України, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позов є недоведеним, оскільки позивачем не надано належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження своїх вимог. Викладені в рішенні суду першої інстанції обставини справи не відповідають дійсності. Суд не з'ясував причин залиття та не встановив власника аварійної частини трубопроводу. На відповідача не покладено обов'язку по утриманню стояка трубопроводу системи централізованого опалення, який обслуговується іншими особами, оскільки це є об'єктом благоустрою внутрішньобудинкової системи.

18 грудня 2017 року ОСОБА_1 подала заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заперечення мотивовані тим, що залиття її квартири сталося внаслідок прориву трубопроводу центрального опалення в приміщенні санвузла квартири НОМЕР_1, доступ до якого має лише відповідач. З вини відповідача відбувалося неодноразове залиття її квартири.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1. Співвласниками вказаного житла також є ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6. - треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору (а. с. 116).

Відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 (а. с. 55).

Балансоутримувачем даного будинку є КП «Жилкомсервіс» на підставі рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 грудня 2006 року № 1186 «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді міста Харкова».

Вказаним рішенням, прийнятим органом місцевого самоврядування в межах своєї компетенції, визначено статус КП «Жилкомсервіс» як управителя будинків, а КП «ХТМ» як виконавця послуг з їх утримання.

13 липня 2016 року сталася аварія через прорив трубопроводу центрального опалення в санвузлі квартири НОМЕР_1, що призвело до залиття квартири НОМЕР_1 та НОМЕР_2

Факт аварії зареєстровано в заяві відповідача ОСОБА_2 до загальноміської диспетчерської служби 13 липня 2016 року № 590-85-17.

На виконання вказаної заяви зупинено наповнення внутрішньо будинкової мережі теплоносієм і здійснено злив теплоносія слюсарями КП «Жилкомсервіс» (а. с. 83-84).

Згідно з письмовими поясненнями КП «ХТМ» у зв'язку з тим, що система трубопроводу у квартирі НОМЕР_1 не була у вільному доступі (труби закриті перегородкою з гіпсокартону, вкритою плиткою, а також на місті витоку води знаходиться ванна) працівниками КП «ХТМ» не був виявлений дефект, що призвів до аварійної ситуації (а. с. 124 - 125).

В належній ОСОБА_1 квартирі АДРЕСА_3 в результаті залиття сталося відшарування побілкового шару на стелі площею 5 кв.м., на стінах відклеїлися шпалери на площі 8 кв.м., залита електропроводка. Залиття сталося в результаті прориву трубопроводу центрального опалення в приміщенні санвузла в квартирі НОМЕР_1 вище поверхом. Вказане підтверджується Актом комісії дільниці № 12 КП «Жилкомсервіс» від 13 липня 2016 року № 380 (а. с. 5).

Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частина 2 статті 1166 ЦК України встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов вірного висновку про те, що затоплення належної позивачу квартири сталося з вини власника квартири АДРЕСА_2.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що шкоду заподіяно позивачу не з його вини, що є його процесуальним обов'язком.

Дослідивши матеріали справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні. Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Доводи апеляційної скарги про те, що залиття квартири АДРЕСА_1 сталося не з вини ОСОБА_2, на висновки суду не впливають та спростовуються матеріалами справи. Зокрема, згідно з інформацією викладеною в листі КП «ХТМ» від 14 березня 2017 року № 4/К-1378/2018, система трубопроводу у квартирі НОМЕР_1 не була у вільному доступі (труби закриті перегородкою з гіпсокартону, вкритою плиткою, а також на місті витоку води знаходиться ванна), тому працівниками КП «ХТМ» не був виявлений дефект, що призвів до аварійної ситуації; лише після демонтажу ванної та вивільнення системи трубопроводу було можливо провести зварювальні роботи. З довідки КП «Жилкомсервіс» від 15 липня 2017 року № К-17/1359-07-03 вбачається, що системи централізованого опалення житлового будинку АДРЕСА_1 знаходяться в технічно справному стані, хомути, течі відсутні.

Безспірних доказів вини КП «Жилкомсервіс» та КП «ХТМ» матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 квітня 2018 року.

Головуючий - А.В. Котелевець

Судді - І.П. Коваленко

Р.М. Піддубний