Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 761/22061/15-ц

провадження № 61-9240св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд»,

третя особа - Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),

третя особа - Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),

третя особа - публічне акціонерне товариство «Київметробуд»,

третя особа - підприємство об'єднання громадян «Промактивгруп»,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Солстрой»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4, на рішення Апеляційного суду міста Києва від 03 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Панченка М. М., Прокопчук Н. О.,

встановив:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він є власником 5/8 частин будинку, який взятий на облік як щойно виявлений об'єкт культурної спадщини, що розташований на АДРЕСА_1.

На суміжній земельній ділянці з порушенням правил пожежної та санітарної безпеки, будівельних норм і правил, що створюють загрозу життю і здоров'ю власника житлового будинку, членів його сім'ї, мешканців будинку і відвідувачів відповідачем здійснюється будівництво багатоповерхового будинку та фактично побудовано будівлю з трьох секцій із поверховістю 18-26 поверхів.

В результаті будівництва руйнується житловий будинок на АДРЕСА_1. Продовження будівництва загрожує знищенням нерухомого майна і створює перешкоди у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3 просив зобов'язати публічне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» перенести об'єкт будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та іншими приміщеннями господарського та інфраструктурного призначення на АДРЕСА_1, на відстань, встановлену технічними нормативними актами, які регулюють діяльність у сфері містобудування, але не менше 15 метрів від його (позивача) суміжної земельної ділянки та його будинку, зобов'язати публічне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» здійснити встановлення сітчаної захисної оболонки уздовж усіх зовнішніх стін об'єкта будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та іншими приміщеннями господарського та інфраструктурного призначення на АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача демонтувати металеві конструкції, які виступають над його (позивача) житловим будинком та земельною ділянкою.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки позивач не надав доказів належності йому на праві спільної часткової власності майна, а також того, що саме відповідач здійснює будівництво з порушенням чинного законодавства.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 03 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з інших підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позов подано до неналежних осіб.

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме: статей 8, 11, 16 ЦК України, частини шостої статті 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», та порушення норм процесуального права, зокрема статей 10, 212, 309 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) просить скасувати рішення апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зазначав, що апеляційний суд не застосував положення статей 386, 391 ЦК України до спірних правовідносин, не врахував рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року, яким зобов'язано публічне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» зробити капітальний ремонт будинку АДРЕСА_1 відповідно до державних будівельних норм України, та дійшов помилкового висновку про те, що публічне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» є неналежним відповідачем у справі.

У статті 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 761/22061/15-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_3 є власником 5/8 частин двоповерхового цегляного житлового будинку, розташованого на АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 січня 1976 року, зареєстрованого комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 09 березня 1976 року.

Вказаний вище будинок відповідно до технічного плану на житловий будинок та витягу з земельного кадастру розташований на земельній ділянці площею 1658,70 кв. м.

Рішенням Київської міської ради від 24 травня 2007 року № 643/1304 відкритому акціонерному товариству «Київметробуд» передано земельні ділянки на АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку з об'єктами соціально-побутового призначення, підземним паркінгом та для благоустрою та влаштування майданчиків для відпочинку.

На підставі цього рішення між публічним акціонерним товариством «Київметробуд» та Київською міською радою був укладений договір оренди, згідно з яким публічному акціонерному товариству «Київметробуд» надана у користування терміном на 5 років на АДРЕСА_1 земельна ділянка площею 2 308 кв. м для будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом.

Наказом Головного управління охорони культурної спадщини від 10 червня 2011 року № 10/34 житловий будинок, який розташований за цією ж адресою, включено до переліку щойно виявлених об'єктів культурної спадщини.

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві замовнику будівництва публічному акціонерному товариству «Київметробуд» видано дозвіл на виконання будівельних робіт від 26 липня 2012 року для будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом, будівельна адреса: АДРЕСА_1, й останнім, у свою чергу, укладено угоду з публічним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд» на будівництво житлового будинку на АДРЕСА_1.

Публічне акціонерне товариство «Київметробуд» взяло на себе функції замовника будівництва та для виконання на всіх етапах будівництва окремих функцій доручив часткове їх виконання публічному акціонерному товариству «Холдингова компанія «Київміськбуд».

25 червня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Київметробуд» та публічним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд» укладено додатковий договір № 1, яким внесено зміни до раніше укладеної між ними угоди, згідно з пунктом 1.1 якого предметом цього договору є спільні дії сторін із реалізації проекта «Будівництво житлового будинку з об'єктами соціально-побутового призначення, підземним паркінгом та для благоустрою і влаштування майданчиків для відпочинку на АДРЕСА_1 у Шевченківському районі міста Києва».

Відповідно до статті 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві замовнику будівництва ПАТ «Київметробуд» та генеральному підряднику ТОВ «Спецмехбуд 21» надано дозвіл на виконання будівельних робіт із будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом на АДРЕСА_1 у Шевченківському районі міста Києва від 26 липня 2012 року № КВ 7.

Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надав замовнику містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від 06 грудня 2012 року № 16312/0/18-1/009-12 для будівництва на АДРЕСА_1 житлового будинку з об'єктами соціально-побутового призначення, підземним паркінгом та для благоустрою і влаштування майданчиків для відпочинку.

22 липня 2013 між публічним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд» та товариством з обмеженою відпвідальністю «Солстрой», а 27 жовтня 2014 року між відповідачем та підприємством об'єднання громадян «Промактивгруп» були укладені договори підряду на виконання робіт на об'єкті «Будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом на АДРЕСА_1», згідно з пунктом 1.1 якого генпідрядник зобов'язується здійснити будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом на АДРЕСА_1.

Під час виконання будівельних робіт на об'єкті «Будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом на АДРЕСА_1» над дахом будинку АДРЕСА_1, частина якого належить на праві власності позивачу, влаштовано металеву консольну форму.

Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві неодноразово проводились позапланові перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності за зазначеною вище адресою.

Під час перевірки, що відбулася 13 березня 2015 року, були виявлені порушення містобудівного законодавства, а саме: частини другої статті 5, частини другої статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», вимоги таблиці 1 додатка 3.1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова сільських та міських поселень» пунктів 4.1.5, 4.1.6, 4.2.2 ДБН В. 1.2-5-2007 «Система забезпечення надійності та безпеки будівельних об'єктів. Науково-технічний супровід будівельних об'єктів»; пункту 6 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Питання анулювання дозволу на виконання будівельних робіт, було предметом розгляду в адміністративному суді. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року, позов прокурора Шевченківського району міста Києва до Інспекції про зобов'язання скасувати дозвіл на виконання будівельних робіт від 26 липня 2012 року № КВ 7, залишено без задоволення.

За результатами проведеної Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві позапланової перевірки, що відбулася 28 серпня 2015 року, замовнику будівництва публічному акціонерному товариству «Холдингова компанія «Київміськбуд» видано припис щодо усунення допущених правопорушень законодавства у сфері містобудівної діяльності, який оскаржено публічним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд» до Окружного адміністративного суду міста Києва та перебуває на розгляді в суді.

Також встановлено, що будівля на АДРЕСА_1 перебуває у незадовільному стані, на фасаді будинку наявні вертикальні та горизонтальні тріщини, частково пошкоджено архітектурні елементи.

Відповідно до статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи).

У пункті 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Позов про усунення порушень права, не пов'язаного із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача (пункт 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 просив захистити його порушене право шляхом зобов'язання публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» перенести об'єкт будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та іншими приміщеннями господарського та інфраструктурного призначення на АДРЕСА_1 на відстань, встановлену технічними нормативними актами, які регулюють діяльність у сфері містобудування, але не менше 15 метрів від його суміжної земельної ділянки та будинку.

Під час розгляду справи уточнив позовні вимоги та посилався на те, що відповідач, здійснюючи неправомірне будівництво, а також розташувавши незаконні будівельні споруди, створив умови для виникнення небезпеки для його (позивача) життя та здоров'я й пошкодження належного йому майна.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із недоведеності позивачем його права власності на частину будинку АДРЕСА_1.

Апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції, ухвалив власне рішення про відмову у позові, змінивши підстави відмови, та мотивував свій висновок тим, що ні Міністерство регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України, яке погодило відхилення від вимог державних будівельних норм при проектуванні вищезазначеного житлового будинку, ні Державну службу України з надзвичайних ситуацій, яке не заперечувало проти компенсаційних протипожежних заходів, не залучено до участі у розгляді справи.

Також зазначив, що суд першої інстанції не роз'яснив позивачу його право заявити клопотання про залучення належного відповідача, або вирішити питання про залучення до участі у справі третіх осіб.

Проте повністю з висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Так, обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_3, серед іншого, посилався на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», третя особа: Управління охорони культурної спадщини, про зобов'язання вчинити дії, згідно з яким публічне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» зобов'язано зробити капітальний ремонт будинку АДРЕСА_1 відповідно до державних будівельних норм України, з погодженням із Управлінням охорони культурної спадщини, а саме: здійснити ремонтно-реставраційні роботи щодо відновлення кутів будинку, ліквідувати локальні тріщини будинку, реставрувати дверні балконні та віконні прорізи, замінити фрамуги та ліквідувати як внутрішні, так і зовнішні дрібні тріщини, відремонтувати дах від наслідків падіння цегли та затерти плями на стелі та на липнині від води, яка стікала з місця ушкодження даху.

Тобто, вищевказаним судовим рішенням встановлено наявність порушень зі сторони відповідача під час будівництва будинку АДРЕСА_1, внаслідок чого суттєво погіршився стан належного позивачу будинку, який також є і об'єктом культурної спадщини.

У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що за змістом частини третьої статті 61 ЦПК України суд враховує обставини раніше вирішеної справи про право на спірне майно. Якщо суд дійде інших висновків, ніж ті, що містяться в судовому рішенні щодо раніше вирішеної справи, він має навести відповідні мотиви. При цьому суд має виходити з того, що правові висновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями.

Апеляційний суд на порушення вимог статті 303 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) вищезазначеного не врахував, дійшовши помилкового висновку про те, що публічне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» є неналежним відповідачем у справі, передчасно відмовив позивачу у задоволенні позову.

Ураховуючи вищенаведене, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, рішення апеляційного суду в не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з переданням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 141, 400, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 03 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат