КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №361/3914/170-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/2174/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії судової палати у цивільних справах - головуючого - судді Сержанюка А.С., суддів Іванової І.В., Мельника Я.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у м. Києві за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

03 липня 2017 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із названим позовом, де просило стягнути із ОСОБА_2 на свою користь заборгованість у розмірі 21 185,51 грн. за кредитним договором б/н від 24 вересня 2009 року, яка складається з 248,12 грн. - заборгованість за кредитом, 15 652,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 800 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф ( фіксована частина ), 985,02 грн. - штраф ( процентна складова ) і вирішити питання відшкодування судового збору.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до укладеного правочину ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 1 700 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Однак, відповідач взятих на себе зобов'язань за правочином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 31 травня 2017 року, утворилася заборгованість в розмірі 21 185,51 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2018 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю у зв`язку із закінченням строку позовної давності звернення до суду за захистом порушених прав.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 10 грудня 2011 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 підписали анкету-заяву ( а.с. 5 ).

Ця заява, разом із пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, із якими він ознайомлений, як зазначено у заяві, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг ( там же ).

Проте, відповідач належним чином взяті на себе зобов'язання не виконував унаслідок чого за правочином, як зазначає позивач, утворилася заборгованість у розмірі 21 185,51 грн. ( а.с. 6-7 ), яка складається з 248,12 грн. - заборгованість за кредитом, 15 652,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 800 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф ( фіксована частина ), 985,02 грн. - штраф ( процентна складова ).

У зв'язку із цим, 03 липня 2017 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із названим позовом ( а.с. 1-2 ).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що Акціонерне товариство КомерційнийБанк «ПриватБанк» звернулося до суду із заявленими вимогами з пропуском строку позовної давності на підставі положень ст. 267 ЦК України.

Суд другої інстанції погоджується із висновками місцевого суду, враховуючи наступне.

Згідно положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання ).

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ).

Зобов'язання, строк ( термін ) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням ), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені ).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( частина перша статті 261 ЦК України ).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року ( справа №6-2462цс16 ).

Окрім цього, відповідно до 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги ( стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо ).

Разом з цим, судом встановлено, що останній платіж за кредитом відповідач здійснив 13 грудня 2013 року в розмірі 300 грн. ( а.с. 3-4 ).

Із цього розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 13 грудня 2013 року, на день внесення вказаного платежу, заборгованість відповідача за кредитом становила 248,12 грн., загальна заборгованість по процентам складала 9,50 грн.

Відповідно до зазначеного розрахунку заборгованості Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» з 01 квітня 2014 року стало нараховувати позичальникові пеню за прострочення зобов'язань за кредитним договором, що свідчить про обізнаність банку про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором.

А тому, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а саме з 01 квітня 2014 року.

Позивач же звернувся до суду із названим позовом лише 03 липня 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності ( а.с. 1-2 ).

При цьому, ОСОБА_2, під час розгляду справи, зокрема, 26 січня 2018 року звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності, в якій просив відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог за спливом строку позовної давності ( а.с. 34-35 ).

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, з точки зору другої інстанції, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 16, 257, 261, 266, 267 ЦК України, ст.ст. 1046-1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-80, 263-265, 374, 376 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 16, 257, 258, 261, 525, 526, 527, 599, 612, 629 ЦК України, на думку апеляційного суду та у силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції.

Що ж до доводів апелянта про те, що строк дії виданої відповідачу кредитної картки за номером НОМЕР_1 закінчився в жовтні 2012 року та, в подальшому, кредитна карта була перевипущена на нову - НОМЕР_2 з терміном дії до червня 2015 року, позивач звернувся в межах строку позовної давності, з точки зору суду другої інстанції, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження вказаних обставин, зокрема, про те, що відповідач отримував кредитні картки за вказаними номерами.

Інші доводи, апелянта, зокрема, про те, що відповідач не заперечував обставин укладання з ним кредитного договору, 31 січня 2014 року відповідачем порушено умови зобов'язання та не внесено черговий щомісячний платіж та несплачені подальші платежі, а тому, з врахуванням заяви про застосування позовної давності, позивач має право на стягнення заборгованості по кредиту в межах періодичних платежів за період з 27 червня 2014 року по 31 травня 2017 року в розмірі 20 346,69 грн., не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції, а відтак - не є правовою підставою для задоволення як позовних так і апеляційних вимог за спливом строку позовної давності.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: І.В. Іванова

Я.С. Мельник