КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/96/2018 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Ігнатченко Н.В.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 грудня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 січня 2015 року приблизно о 15:00 год. по вул. М. Цвєтаєвої, 4, в м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля, марки «ЗАЗ Sens», д.н.з. НОМЕР_7, який належить на праві власності ОСОБА_3 та яким на підставі довіреності керував ОСОБА_4 та «Audi», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого автомобіль, марки «ЗАЗ Sens», д.н.з. НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження.

Відповідача ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні даного ДТП.

З метою визначення вартості матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП позивач звернулась до суб'єкта оціночної діяльності для проведення автотоварознавчої експертизи та понесла витрати на її проведення в розмірі 810 грн.

Відповідно до звіту №1078-1 від 17 лютого 2015 року, вартість матеріальних збитків, завданих автомобілю, марки «ЗАЗ Sens», д.н.з. НОМЕР_2, становить 64991,41 грн.

Також, внаслідок ДТП позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з пошкодженням автомобіля та неможливості тривалого часу користуватися автомобілем за його призначенням, порушенням її нормальних життєвих зв'язків, певним ударом її престижу. У зв'язку з тим, що в результаті ДТП автомобіль позивача значний час знаходився в стані непридатному для користування, був порушений її нормальний життєвий ритм, через позбавлення можливості використовувати автомобіль для задоволення власних потреб у побуті вона постійно користувалася автомобілем, її зять ОСОБА_4, третя особа по справі, відвозив її до лікарні, за покупками.

Крім того, онука позивача дуже хвора і їй постійно потрібно відвідувати лікарів. Для цих цілей позивачу доводилось використовувати найманий транспорт.

Тому позивач вважає, що відповідач своїми протиправними діями завдав їй моральної шкоди у зв'язку з порушенням її права користування автомобілем, яку вона оцінює у 7000 грн.

Просила суд, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму матеріальних збитків у розмірі 65801,41 грн., суму моральної шкоди у розмірі 7000 грн. та судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 грудня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, та стягнуто на її користь з ОСОБА_2 суму матеріальної шкоди в розмірі 65801,41 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах матеріального та процесуального законодавства.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час ДТП була застрахована ПрАТ «СК «Україна» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3978140 від 21 травня 2014 року.

Згідно з Полісом №АС/3978140, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу, яким керував відповідач була застрахована у ПрАТ «СК «Україна» з лімітом відповідальності страховика за шкоду завдану майну третьої особи у розмірі 50000 грн. та визначеною франшизою 0 грн.

Отже. ПрАТ «СК «Україна», як страховик відповідача, взяв на себе зобов'язання відшкодувати шкоду, яка буде заподіяна в результаті ДТП майну третіх осіб.

Згідно полісу, відповідач був зобов'язаний на протязі трьох робочих днів з дня настання ДТП письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП.

Відповідач на виконання зобов'язання звернувся до страховика.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення не звернув увагу, що позивач, відповідно до матеріалів справи не звертався, а ні до ПрАТ «СК «Україна», а ні до аварійного комісара або експерта про проведення огляду транспортного засобу після ДТП та встановлення пошкоджень.

З матеріалів справи вбачається, що до експерта звернувся ОСОБА_4, що є третьою стороною по справі. Крім того, при проведені огляду пошкодженого транспортного засобу позивач не була ознайомлена з протоколом огляду транспортного засобу №1078 від 03 лютого 2015 року.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним здійснено відновлювальний ремонт автомобіля та фактично сплачено за його відновлення 59946,30 грн.

Судом першої інстанції було проігноровано той факт, що наданий позивачем звіт, складений ТОВ «ЄвроАсистанс», не є належним та допустимим доказом понесених позивачем витрат на ремонт пошкодженого автомобіля, оскільки лише відображає вартість робіт по ремонту та вартість запчастин автомобіля станом на 17 лютого 2015 року.

Крім того, зазначає, що судом не було з'ясовано в повному обсязі обставину справи щодо реальної оцінки ремонтних робіт відповідно до звіту.

Згідно звіту, вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3 з урахуванням фізичного зносу складників, що підлягають заміні складає 59946,30 грн. Відповідно до позовної заяви позивач зазначила вартість пошкодженого автомобіля - 64991,41 грн., згідно позовних вимог сума завданої шкоди складає 65801,41 грн.

На думку відповідача, позивач плутається в сумі завданої шкоди, оскільки ці суми не відповідають реальним збиткам, які вона понесла.

Просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 грудня 2017 року, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

На апеляційну скаргу ОСОБА_3 подала відзив, який обґрунтовувала тим, що ОСОБА_4, який діяв за дорученням від 27 квітня 2012 року від імені позивача в триденний термін після ДТП, а саме 29 січня 2015 року звернувся до ПрАТ «СК «Україна» з повідомленням про ДТП.

05 березня 2015 року була подана заява до ПрАТ «СК «Україна» про відшкодування оціненої шкоди завданої в результаті ДТП. Жодних відповідей та виплат від страхової компанії не надійшло.

В липні 2015 року були подані заяви до Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг та до Моторного страхового бюро України, на що отримано відповіді, з яких вбачається, що ПрАТ «СК «Україна» анульовано дію ліцензії на провадження страхової діяльності у формі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв'язку з чим позивач була вимушена звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2, як безпосереднього винуватця ДТП.

Згідно висновку Звіту №1078-1 від 17 лютого 2015 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу ЗАЗ Сенс, д.н.з. НОМЕР_2 в результаті пошкодження при ДТП складає 64991,41 грн., та 810 грн. витрати по квитанції на проведення оцінки матеріального збитку автомобіля, що разом становить 65801,41 грн.

Відповідач, не погоджуючись з висновками спеціаліста, вважає розмір збитку відповідно до Звіту №1078 про оцінку ЗАЗ Сенс завищеним, та заявив клопотання про проведення експертизи, яке було задоволено ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року.

На виконання клопотання експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз позивач погодився надати автомобіль для огляду експертам, але так як автомобіль відновлений, тому позивач погоджувався провести експертизу за наявними матеріалами справи.

Відповідач проігнорував проведення експертизи, та відмовився провести оплату експертизи, яку на нього було покладено відповідно до ухвали суду.

Просила, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 грудня 2017 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 січня 2015 року о 15:00 год., по вул. М. Цвєтаєвої, 4, в м. Києві відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем, марки «Audi», д.н.з. НОМЕР_4, перед виїздом не перевірив технічний стан транспортного засобу, під час вибору безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, виїхав на узбіччя, де здійснив наїзд на стоячий автомобіль, марки «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_5, яким керує водій ОСОБА_5, та автомобіль, марки «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_6, яким керує водій ОСОБА_6, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Автомобіль, марки «ЗАЗ Sens», д.н.з. НОМЕР_5, належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_3, відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (т.1 а.с.133-134).

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 18 лютого 2017 року відповідача ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за фактом спричинення даної ДТП (т.1 а.с.6).

Відповідно до звіту №1078-1 про оцінку КТЗ ЗАЗ Sens д.н.з. НОМЕР_5 від 17 лютого 2017 року з додатками, вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля, марки «ЗАЗ Sens», д.н.з. НОМЕР_5, складає 64991,41 грн. (т.1 а.с.8-40).

Послуги суб'єкта оціночної діяльності щодо визначення вартості матеріального збитку оплачено позивачем в сумі 810 грн., що підтверджується квитанцією №QS01 від 19 лютого 2017 року (т.1 а.с.47).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано жодних доказів на спростування вартості відновлюваного ремонту транспортного засобу.

Крім цього, позивачем не надано суду достатніх доказів в обґрунтування завданої їй моральної шкоди, враховуючи той факт, що позивачем не понесено втрат, пов'язаних з нормальними життєвими зв'язками.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні керуватися положеннями ст.ст.1166,1187 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Виходячи зі змісту п.4 вищезазначеної Постанови, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.11 вищевказаної постанови Пленуму ВССУ №4 від 01 березня 2013 року, зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Верховного Суду України у постанові від 11 листопада 2015 року по справі №6-309цс15, в якій зазначено, що право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди, так і до страхової компанії, відповідальної за останнього виникає з моменту, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і йому завдано шкоди.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року по справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання, зокрема яка вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_3 у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу ЗАЗ Сенс, д.н.з. НОМЕР_2 в результаті ДТП 27 січня 2015 року.

Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №12-2/271 від 30 липня 2018 року, матеріальний збиток, завданий ОСОБА_3 у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу марки ЗАЗ Сенс, д.н.з. НОМЕР_2 в результаті ДТП 27 січня 2015 року, може становити 51317,88 грн.

Зазначений висновок колегія суддів не приймає до уваги з наступних підстав.

Відповідно до ст.110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За правилами ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оскільки у висновку експерта не вказана конкретна сума завданого матеріального збитку, а лише міститься припущення щодо можливої суми завданої шкоди у розмірі 51317,88 грн., такий висновок не може бути взятий за основу, у зв'язку з чим колегією суддів до уваги не приймається.

Щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, то з такими висновками колегія суддів також погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (Постанова), передбачено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3)в інших випадках, встановлених законом

Згідно з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода може полягати у порушені права власності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.

Пунктом 5 цієї Постанови визначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, з'ясувати наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З'ясувати чим підтверджується факт заподіяння шкоди, чи фізичних страждань, якими обставинами чи діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну шкоду, з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пункт 9 Постанови вказує на те, що при визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, оскільки позивачу завдано матеріальну шкоду у розмірі 64991,41 грн. та вартість послуг суб'єкта оціночної діяльності за проведення автотоварознавчого дослідження становить 810 грн., тоді як позивачем не надано переконливих доказів завданої їй моральної шкоди.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 грудня 2017 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 09 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

Н.В. Ігнатченко