Провадження №2/760/194/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2018 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі
головуючого судді Усатової І.А.,
за участю секретарів Коваленко І.О., Яковенко Н.К.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти №9 батальону №4 м. Києва Пилипчука Олександра Володимировича, Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку матеріальну шкоду на користь позивача в сумі 12 700 грн. та 1 000, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди.
Посилається в позові на те, що 11.12.2016 близько 01 год. 40 хв. рухався на автомобілі «Ноnda FR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , по Севастопольській площі, в місті Києві. Їхав в лівій крайній смузі та відчув удар в правий бік свого автомобіля, після чого, одразу зупинився і побачив, як автомобіль «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 , проїхав повз нього і зупинився попереду. На його прохання повернути автомобіль на місце пригоди водій автомобіля «Toyota Camry» ОСОБА_3 не відреагував. Крім того, водій автомобіля «Toyota Camry» ОСОБА_3 на місці аварії зібрав всі уламки свого дзеркала.
Пояснив, що інспектори Управління патрульної поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві Пилипчук О.В. та ОСОБА_4 , які прибули на місце ДТП, не врахували пошкодження, які отримали обидва автомобіля внаслідок ДТП, їх розташування на дорозі, і взаємне розташування, склали протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП на обох водіїв.
Зазначив, що 11 грудня 2016 року інспектором патрульної поліції роти №9 батальону №4 м. Києва Пилипчуком О.В. відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення серія АП 2№046909.
Позивач посилався на те, що підставою складення протоколів на обох водіїв є порушення ними пункту 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме: те, що під час руху не враховано дорожньої обстановки, не дотримано безпечної дистанції, внаслідок чого допущено зіткнення з іншим учасником дорожнього руху.
Позивач вказав, що його пояснення, надані на місці ДТП, співробітниками УПП ГУ НП в м. Києві взяті до уваги не були, звертати увагу на характер пошкоджень та розташування його автомобіля вони відмовились, повідомивши, що дійсного винуватця нехай встановлює суд. При цьому, водій автомобіля «Toyota Camry» ОСОБА_3 у складеному відносно нього протоколі про адміністративне правопорушення серії АП 2 № 046908 зазначив, що з ним згоден, отже, він фактично визнав себе винуватим у скоєній ДТП, що також не було враховано співробітниками УПП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
Позивач посилався на те, що під час судового розгляду Солом`янським районним судом м. Києва справи про адміністративне правопорушення № 760/21670/16-п щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_3 для підтвердження своєї невинуватості, він вимушений був звертатись до судових експертів за проведенням автотехнічної та трасологічної експертизи.
Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 28 березня 2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, відносно нього було закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Вказав, що, оскільки, є необізнаним в галузі юриспруденції, був змушений звернутися до адвоката.
Таким чином, поніс наступні витрати: 9200 грн. за проведення комплексної автотехнічної і транспортно-трасологічної експертизи, а також 3400 грн. за надання правової допомоги адвокатом Вареником А.М.
Вказав, що незаконні дії працівника поліції полягали у складенні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ст.ст. 1166, 1173, 1174 ЦК України просив задовольнити позов в цій частині.
Позивач посилався також на те, що внаслідок складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, зазнав душевних страждань, оскільки, вимушений був витрачати час, сили та грошові кошти на доведення своєї невинуватості, що порушило його звичайний ритм життя протягом 4 місяців та негативно вплинуло на сімейні відносини через постійне хвилювання за результат розгляду справи судом, на відносини з керівництвом через необхідність періодично у робочий час займатись вирішенням питань з проведенням експертизи та зустрічами з адвокатом та участю у судових засіданнях. У зв`язку з наведеним, оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 1000 грн.
Виходячи з цього, просить задовольнити позов.
Ухвалою судді від 19.06.2017 у справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.
У судовому засіданні 31.01.2018 представником Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Орловим О.С. було заявлено клопотання про витребування доказів у справі, а саме: витребування із Солом`янського районного суду м. Києва матеріалів адміністративної справи №760/21670/17 про притягнення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Протокольною ухвалою суду від 31.01.2018 у задоволенні даного клопотання було відмовлено.
У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити.
Відповідач інспектор патрульної поліції роти №9 батальону №4 м. Києва Пилипчук О.В. у судовому засіданні 31.01.2018 заперечував проти позову.
Представник відповідача - Департаменту патрульної поліції в судовому засіданні проти позову заперечував.
Відповідач Державна казначейська служба України свого представника в судове засідання не направив.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України.
Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди.
Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме:
- у випадку незаконного засудження;
- незаконного притягнення до кримінальної відповідальності;
- незаконного застосування запобіжного заходу;
- незаконного затримання;
- незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Судом встановлено, 11.12.2016 відносно позивача, інспектором патрульної поліції роти №9 батальону №4 м. Києва Пилипчука О.В. був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КпАП України.
Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 28.03.2017 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача було закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Під час розгляду матеріалів, що надійшли від Управління патрульної поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , суддею Солом`янського районного суду м. Києва було враховано наданий ОСОБА_1 експертний висновок судових експертів Остапенка З.О. та Рафалюка Б.І. №000223/1 від 25.03.2017. Разом з тим, згідно наданих у судовому засіданні пояснень представника позивача та як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 за власною ініціативою звернувся до експертів для проведення комплексного авто технічного і транспорно-трасологічного дослідження.
При цьому, закриваючи провадження в справі, незаконних дій відповідача інспектора Пилипчука О.В. при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача судом встановлено не було.
Як вбачається з матеріалів справи за виконання комплексного автотехнічного і транспортно-трасологічного дослідження, позивачем 10.03.2017 було сплачено 9200 грн., що підтверджується рахунком-фактурою №223 від 10.03.2017 та актом №223 здачі-приймання Висновку №000223/1 від 25.03.2017.
Також, судом встановлено, що 27 березня 2017 року між позивачем та адвокатом Вареником А.М. був укладений Договір про надання правової допомоги, 27.03.2017 було підписано між ними Додаткову угоду №1 до Договору про надання правової допомоги та 24.04.2017 Додаткову угоду №2 до Договору про надання правової допомоги, копії яких позивачем було надано до суду. Крім того, позивач надав розрахунок надання правової допомоги станом на 24.04.2017, згідно якого адвокат Вареник А.М. надав ОСОБА_1 правову допомогу на загальну суму 3400,00 грн. Разом з тим, суду не надано доказів на підтвердження надання такої допомоги (актів виконаних робіт, квитанції про сплату коштів за надання правової допомоги).
Так, позивач вважає, що з держави Україна, в особі Державної казначейської служби України, за рахунок Державного бюджету України, шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку, на його користь підлягає стягненню вищезазначена сума матеріальної шкоди - 12 700 грн. та моральна шкода у розмірі 1000 грн.
Позивач, звертаючись до суду з позовом, вказав, що незаконні дії працівника поліції полягали у складенні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з цим він поніс збитки, та на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та ст.ст 1174,1176 ЦК України, просив задовольнити позов.
Суд вважає, що інспектор патрульної поліції діяв в межах закону, виходячи з наступного.
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів та ін.
Згідно ст. 255 КУпАП складати протокол про адміністративне правопорушення мають право уповноважені на те посадові особи, представники громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Вичерпний перелік осіб, які мають право на складання протоколу про адміністративне правопорушення, регламентується.
У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Відповідачем при складанні адміністративного протоколу здійснювалися не владні повноваження, а процесуальні дії, які розглядаються при розгляді справ про адміністративне правопорушення.
Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а складається уповноваженою особою за наслідками вчинення адміністративного правопорушення у порядку та випадках, встановлених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, в розумінні ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення, є доказом у справі про адміністративне правопорушення.
Питання щодо правильності складання протоколу про адміністративне правопорушення, встановлення наявності чи відсутності в діяннях особи складу адміністративного правопорушення, тощо, належить розглядати в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Тобто, питання розгляду та надання оцінки всім доказам, в тому числі і самому протоколу про адміністративне правопорушення, здійснюється під час розгляду питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Протокол про адміністративне правопорушення встановлює лише виявлення порушення, однак не породжує будь-яких правових наслідків для позивача, не встановлює його прав і обов`язків.
Судом встановлено, що інспектор патрульної поліції роти №9 батальону №4 м. Києва Пилипчук О.В., при складенні протоколу про адміністративне правопорушення серії АП 2 № 046908 від 11.12.2016 відносно ОСОБА_1 , керувався Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27583, а саме: на час складення вказаного протоколу інспектор оцінював докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувались на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і підсвідомістю.
Позивач, звертаючись до суду з позовом, посилався на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».
Однак, згідно із ст. 1 цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Виходячи з вимог Закону "Про оперативно-розшукову діяльність", суд вважає, що інспектор поліції не здійснював оперативно-розшукову діяльність.
Тобто, суд вважає, що положення даного закону застосовані бути не можуть.
Стаття 1167 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу відшкодування моральної шкоди регулює її відшкодування внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, і відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти №9 батальону №4 м. Києва Пилипчука Олександра Володимировича, Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, держави України в особі Державної казначейської служби Українипро відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Керуючись ст. 56 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 1166, 1167, 1174, 1176 ЦК України, ст. ст.1,2,3,4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», ст.ст. ст.ст. 12, 19, 76-81, 206, 258-259, 263-265, 273, 353 ЦПК України -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: