Єдиний унікальний номер 243/7417/18 Номер провадження 22-ц/804/645/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Будулуци М.С.,

суддів: Космачевської Т.В., Санікової О.С.,

за участю секретаря судового засідання: Самойленко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут Донецької області цивільну справу № 243/7417/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Слов'янського міськрайонного суду Донецької області про призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи від 24 жовтня 2018 року (справа № 243/7417/18, суддя Мінаєв І.М.), -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про встановлення батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому зазначила, що з відповідачем вона познайомилась в 2007 році. 26 червня 2010 року у неї народився син - ОСОБА_3. Після народження дитини ОСОБА_2 продовжив спільне проживання з позивачкою, піклувався про дитину. В 2013 році сторони припинили спільне проживання. Відповідач надає фінансову допомогу на утримання дитині, але обсяг цієї допомоги недостатній та має несистематичний характер. Відповідач ОСОБА_2 відмовляється подати в органи реєстрації актів цивільного стану (РАЦС) заяву про реєстрацію батьківства.

24 жовтня 2018 року в підготовчому судовому засіданні в суді першої інстанції позивач ОСОБА_1 заявила клопотання про забезпечення доказів шляхом призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи для вирішення питання про те, чи є ОСОБА_2 біологічним батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проведення якої просила доручити експертній установі. Зазначене клопотання підтримано представником позивача.

Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 24 жовтня 2018 року клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи задоволено.

Призначено по справі судово-біологічну (судово-генетичну) експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, біологічним батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи.

Із вказаною ухвалою суду не погодився відповідач ОСОБА_2 та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу.

В обґрунтування доводів апеляційній скарзі відповідач зазначив, що 24 жовтня 2018 року позивач та її представник не заявляли клопотання про призначення вказаної експертизи з переліком питань та зазначенням експертної установи. Отже, суд першої інстанції постановив ухвалу та задовольнив клопотання, яке не міститься в матеріалах справи, та воно не заявлялось позивачем. Натомість, на початку судового засідання головуючим суддею (Мінаєвим І.М.) було повідомлено сторонам про надходження заяви про забезпечення доказів, з яким відповідач та його представник не ознайомлювались та не мали можливості надати будь-які заяви, пояснення та міркування з приводу призначення експертизи.

При цьому суд не постановлював наприкінці судового засідання жодних ухвал щодо задоволення або ж відмови в задоволенні заяви про забезпечення доказів, яку було подано позивачем.

Відповідач також вказав, що клопотання про призначення експертизи та заява про забезпечення доказів є суттєво різними процесуальними документами, відтак у разі звернення позивача із заявою про забезпечення доказів шляхом призначення експертизи, суд першої інстанції мав постановити ухвалу про забезпечення доказів, а не ухвалу про призначення судово-біологічної (судово - генетичної) експертизи.

Отже, у разі звернення позивача із заявою про забезпечення доказів шляхом призначення експертизи, суд першої інстанції, на підставі ст.118ЦПК України, мав би постановити ухвалу про забезпечення доказів, а не ухвалу про призначення судово-біологічної експертизи.

Відповідач зазначив, що Європейський суд з прав людини у рішення посилався на те, що представлення однією стороною матеріалів є неприйнятим, якщо ці ж матеріали не представлені іншій стороні, і яка у подальшому не може їх прокоментувати. Лише сторони мають вирішувати чи потребують представлені матеріали відповіді.

Також Європейський суд вказав, що суд має визначити чи були докази представлені таким чином, що не суперечить гарантії справедливого судового слухання.

22 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 надіслала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що суд першої інстанції діяв у відповідності з вимогами норм матеріального та процесуального права. Оскільки предметом доказування у справі є наявність або відсутність кровного споріднення між відповідачем та дитиною, яке може бути встановлено лише висновком судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд правильно задовольнив клопотання позивача про призначення судово - біологічної (судово - генетичної) експертизи.

Апеляційну скаргу відповідача вважає безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін (а.с. 157-158).

В судове засідання сторони не з'явились, але про дату, час і місце розгляду справи вони повідомлені належним чином. Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 просили розглянути апеляційну скаргу без їх участі (а.с. 157-158, 166-167).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутності учасників справи, оскільки, відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Статтею 43 ЦПК України, передбачено право учасників справи подавати докази та брати участь у їх дослідженні, подавати заяви та клопотання.

Частиною 1 статті 76, частинами 5 і 6 статті 81 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч. 1 і ч. 2 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Пунктом 1 частини 1 статті 103 ЦПК України передбачено, що суд призначає експертизу у справі, якщо для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Згідно з ч. 1 ст. 104 ЦПК України, про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 252 і п. 9 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, суд може зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи на час її проведення.

Судом встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються встановлення батьківства та стягнення аліментів на дитину (а.с. 1-2, 15-16).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Частиною 2 цієї ж статті зазначено, що способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов'язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Для встановлення обставин, які безпосередньо стосуються предмета доказування та мають значення для ухвалення рішення у справі сторона зобов'язана надати докази. У зв'язку з цим вона вправі була подати до суду заяву про забезпечення доказів, з проханням призначити по справі судово-біологічну (судово-генетичну) експертизу, з урахуванням того, що позивач не володіє спеціальними знаннями в галузі медицини.

З огляду на це, апеляційний суд відхиляє довід апеляційної скарги про те, що позивач надала до суду першої інстанції не вірний процесуальний документ, а суд першої інстанції ухвалив не вірну ухвалу.

Що ж стосується інших доводів апеляційної скарги, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до записів архівної копії фонограми, 24 жовтня 2018 року суддя Мінаєв І.М., в режимі відеоконференції, проводив підготовче судове засідання по справі та оголосив заяву про забезпечення доказів, заслухавши думку позивача, її представника, та представника відповідача.

Останній щодо проведення експертизи заявив, що експертиза має бути проведена у спеціалізованому експертному закладі в місті Києві, а щодо витребування відомостей про речові права на нерухоме та рухоме майно відповідача, зазначив що такі відомості містяться у Єдиному реєстрі речових прав.

В той же день суддя Мінаєв І.М. оголосив ухвалу про призначення судово-біолгічної (судово-генетичної) експертизи.

Після цього, не виходячи до нарадчої кімнати, суд ухвалив витребувати ідентифікаційний код відповідача та відомості з Єдиного реєстру речових права про наявність рухомого та нерухомого майна відповідача ОСОБА_2, а в іншій частині заяви про забезпечення доказів суд відмовив.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дотримуючись принципу змагальності сторін і не створюючи перешкод у процесі доказування обставин, що мають значення для справи, з урахуванням вимог ст. 12 ЦПК України з дотриманням принципу змагальності сторін, рівності прав щодо здійснення всіх процесуальних права та обов'язків, передбачених законом, правомірно призначив судово - біологічну (судово-генетичну) експертизу, проведення якої доручив експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. Призначення експертизи зумовлено необхідністю використання спеціальних знань для з'ясування обставин, що мають значення для справи і неможливістю сторони без таких знань надати докази на підтвердження своїх вимог.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, визначені судом, відповідно до вимог ч. 4 ст. 103 ЦПК України.

Інші питання в заяві про забезпечення доказів позивача ОСОБА_1, суд вирішив, керуючись ч. 4 ст. 259 ЦПК України, що підтверджується протоколом судового засідання та звукозаписом судового засідання, що міститься в архівній копії фонограми, приєднаної до справи.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на рішення Європейського суду з прав людини не свідчать про порушення судом прав відповідача при вирішенні питання про призначення судової експертизи, оскільки 24 жовтня 2018 року представник відповідача - адвокат ОСОБА_5 приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції та після оголошення головуючим суддею заяви позивача про забезпечення доказів надав можливість представнику відповідача дати свої пояснення та міркування відносно поданої заяви.

Отже, оскаржувана ухвала про призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи постановлена судом першої інстанції з додержанням норм права і підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Слов'янського міськрайонного суду Донецької області про призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи від 24 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

Повне судове рішення складено 13 грудня 2018 року.

Суддя Донецького

апеляційного суду М.С. Будулуца