Справа № 128/4247/16-ц
Провадження № 22-ц/772/759/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Зайцев А. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 рокуСправа № 128/4247/16-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

Головуючого судді : Зайцева А.Ю.,

суддів : Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 січня 2018 року, ухваленого у складі судді Саєнко О.Б., -

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов обґрунтовано тим, що 01 грудня 2015 року відповідач ОСОБА_4 в порушення Правил дорожнього руху України, не вибрала безпечної швидкості руху, проїхала на заборонений сигнал світлофору, який знаходився на врегульованому пішохідному переході, не надала переваги в русі позивачу, що призвело до наїзду на неї, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження. Постановою Тиврівського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2016 року ОСОБА_4 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення. Враховуючи механізм травми та стан здоров'я позивача, її бригадою швидкої медичної допомоги було доставлено в приймальне відділення Вінницької МКЛШМД допомоги, і як наслідок, позивач тривалий час лікувалась в Вінницькій міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги; у Вінницькій центральній районній лікарні, а також достатньо тривалий час перебуває на амбулаторному лікуванні.

Крім того, в позові зазначає, що внаслідок проведеного обстеження під час її перебування на стаціонарному лікуванні встановлені об'єктивні ознаки тілесних ушкоджень у вигляд : сполучної травми тіла, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою, підшкірної гематоми лівої лобної ділянки, забою м'яких тканин вілочкової ділянки голови ліворуч, хронічного рецидивуючого панкреатита в стадії загострення, забою, садни лівого колінного суглобу, забою лівої гомілки, контузії легкого ступеню, навколоорбітальної гематоми, субкон'юнктивального крововиливу лівого ока.

В позові також вказує, що внаслідок скоєного ДТП їй завдано як матеріальну, так і моральну шкоду, розмір матеріальної шкоди ґрунтується на всіх витратах понесених нею на лікування та відновлення втраченого здоров'я, а саме: на лікування в Вінницькій МКЛШМД та в Вінницькій ЦРЛ нею витрачено в загальній сумі 7 650,11 гривень, яку позивач витратила на медикаменти, що призначали лікарі на час лікування, та витратила на продукти харчування аби відновити свій стан здоров'я в сумі 2600 гривень.

Зазначає, що внаслідок скоєного ДТП їй була завдана відповідачем у справі значна моральна шкода, яка виразилася в перенесених моральних стражданнях, фізичному болю, яких вона зазнала внаслідок травмування та порушення нормальних життєвих зв'язків. Стан здоров'я позивача потребує проведенню реабілітаційних та оздоровчих заходів, які потребують додаткових витрат, що підтверджується записом лікаря невролога Вінницької ЦРЛ. Позивач також зазначає в позові, що має 25% ступеня втрати професійної працездатності, а фактично вона не може працювати, до цих пір відчуває головокружіння, головний біль, поганий сон, що негативно впливає на виконання нею своїх функціональних обов'язків на роботі. Виходячи з цього розмір моральної шкоди позивач оцінила в 30000 гривень.

З наведених вище підстав позивач просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 на її користь 7650,11 гривень матеріальної шкоди; 30000 гривень моральної шкоди та 20000 гривень на оздоровлення і проведення реабілітаційних заходів.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23 січня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4, на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнової шкоди в розмірі 296,09 гривень та моральної шкоди в розмірі 4000 гривень, що разом становить 4296,09 гривень.

В інший частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з вини відповідача позивачу дійсно було завдано майнову шкоду.

Визначаючи розмір майнової шкоди, суд виходив з того, що заявлений позивачем до стягнення в сумі 7650,11 гривень та 20000 гривень коштів на оздоровлення і проведення реабілітаційних заходів, в сенсі ст.ст.77,78,79,80 ЦПК України, перед судом не доведений.

Оцінюючи завдану ОСОБА_3 моральну шкоду та стягуючи на її користь 4000 гривень у її відшкодування, суд виходив із моральних страждань останньої, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона пережила фізичну біль, перенесла стрес, чим був порушений її звичний спосіб життя для відновлення якого вона потребує значних зусиль, у неї порушились нормальні життєві зв'язки.

ОСОБА_3 не погоджуючись із рішенням суду, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом принципу верховенства права, матеріального та процесуального права, надання неповної та не зовсім правильної правової оцінки обставинам справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Подана апеляційна скарга мотивована тим, що суд проігнорував те, що позивачем в повній мірі обґрунтовані позовні вимоги, в судовому засіданні заперечення відповідача були спростовані позивачем та його представником та надані суду достатньо обґрунтовані письмові докази, для задоволення позову у повному обсязі. Також в апеляційній скарзі зазначила, що суд розглядаючи цивільну справу, повинен був установити об'єктивну істину у справі, виявити дійсні взаємовідносини сторін, з'ясувати кому належить оспорюване право, хто його порушив і керуючись конституційними Законами, внутрішнім переконанням, вирішити справу, що не було зроблено. В апеляційній скарзі заявниця вказує, що судове слідство по справі проведено однобічно та не повно, внаслідок чого залишились недосліджені такі обставини, з'ясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення справи.

28 березня 2018 року на адресу Апеляційного суду Вінницької області надійшов відзив ОСОБА_4 на апеляційну скаргу, в якому остання просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 січня 2018 року залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що наведені в апеляційній скарзі аргументи є необґрунтованими, висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції було всебічно та повно досліджено всі обставини справи. Крім того, ОСОБА_4 у відзиві зазначила, що жодного письмового доказу на те, що тілесні ушкодження є такими, що спричинили короткочасний розлад здоров'я незначну втрату працездатності у позивача, суду не надано, а чеки на придбання медичних препаратів не є достатнім доказом, оскільки позивачем не доведено у який період, яке саме лікування було їй призначено. Також ОСОБА_4 у відзиві зазначила, що сума моральної шкоди, яка задоволена судом на її думку є зависокою, але вона з розумінням ставиться до стану позивача, до тих незручностей, що вона їй спричинила та не оскаржує рішення суду у цій частині. Відповідач у відзиві вказала, що судом також правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування коштів на оздоровлення в сумі 20000 гривень так як дані витрати нічим не підтверджені та не обґрунтовано позивачем, що таке лікування їй взагалі необхідно.

Відповідно до п. п. 8, 9 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2137-VIII від 03 жовтня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, аргументи сторін, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції установлено і не заперечується сторонами, що 01 грудня 2015 року, біля 16-30 год., з м. Вінниця, по вул. 30 років Перемоги, ОСОБА_4, в порушення п.п. 1,5, 4,1 а, 8.7.3 а ПДР України, не вибрала безпечної швидкості руху, проїхала на заборонений сигнал світлофору, не надала переваги в русі пішоходу, який знаходився на врегульованому пішохідному переході, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_3, яка отримала легкі тілесні ушкодження.

Постановою слідчого СВ ГУНП у Вінницькій області від 11 лютого 2016 року по даному факту закрито кримінальне провадження у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України.

Постановою Тиврівського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2016 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, провадження по справі закрито, в зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, дана постанова набула законної сили 19 квітня 2016 року.

Відповідно до листа з Вінницької центральної районної клінічної лікарні від 18 грудня 2015 року № 1267 хвора ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться в неврологічному відділенні на стаціонарному лікуванні з 11 грудня 2015 року по теперішній час з приводу проміжного періоду закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м'яких тканин. Хвора госпіталізована за рекомендацією нейрохірургів МКЛ ШМД №2. У ОСОБА_3 виробнича травма 01 грудня 2015 р. - у робочий час (16.30 год) була збита легковим автомобілем під час ДТП.

Згідно листа Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 10 грудня 2015 року №01-26/1732 вбачається, що 01 грудня 2015 року о 17:04 каретою швидкої допомоги в МКЛ ШМД доставлена ОСОБА_3 з діагнозом: Закрита черепно - мозкова травма. Струс головного мозку, забій м'яких тканин голови. Підшкірна гематома лівої лобної ділянки. Після, проведено обстеження пацієнтці ОСОБА_3, виставлено діагноз - закрита черепно - мозкова травма, струс головного мозку, забій, підшкірна гематома лівої лобної ділянки, забій м'яких тканин виличної ділянки голови ліворуч, хронічний рецидивуючий панкреатит в стадії загострення, забій, садно лівого колінного суглобу. Забій лівої гомілки. Контузія легкого ступеню, навколоорбітальна гематома: субконюктивальний крововилив лівого ока. Враховуючи травму та механізм травми (ДТП), хвора, бригадою швидкої медичної допомоги, доставлена в приймальне відділення МКЛШМД. Зі слів хворої травму отримала 01 грудня 2015 року близько 16:30 по вул. Пирогова у робочий час (ТОВ «АВІС» - торговий представник).

З виписки № 8287 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 вбачається, що вона перебувала на стаціонарному лікуванні неврологічного відділення ВЦРКЛ з 11грудня 2015 року по 29 грудня 2015 року.

У висновку комісійної судово-медичної експертизи від 26 січня 2016 року, яка була проведена в тому числі і на підставі медичних документів ОСОБА_3 вбачається, що 23 грудня 2015 року хвора ОСОБА_3 з лікарні була виписана додому, діагноз забій не підтверджено, рекомендовано лікування амбулаторно.

Судом першої інстанції при ухваленні рішення було встановлено, що позивач в період з 01 грудня 2015 року по 22 грудня 2015 р. витратила на придбання ліків та інших медичних засобів ( в аптеках №№6,8,8 ( «Вінниця № 3»), ТОВ «Онісмед»), кошти на загальну суму 2296,09 гривень. Після 22 грудня 2015 року - сума на купівлю ліків, пожертвування склала 3265,03 гривень. (а.с.89-178,182-196).

Також судом першої інстанції зазначено, що відповідно до копії розписки від 07 грудня 2015 року ОСОБА_5 (мати позивача) отримала від ОСОБА_4 кошти на лікування доньки ОСОБА_3 в сумі 2000 гривень.

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо відшкодування майнової шкоди суд першої інстанції виходив з того, що розмір заявлених позовних вимог позивача в сумі 7 650,11 гривень та 20 000 гривень - коштів на оздоровлення та проведення реабілітаційних заходів суду не доведений. Надані суду позивачем та її представником чеки на придбання медичних препаратів не є достатніми доказами, оскільки позивачем та її представником суду не надано належних, допустимих, достатніх доказів : у який період, яке саме лікування було призначено позивачу, перелік призначених лікарем ліків, а також доказів про наявність причинного зв'язку між протиправною дією відповідача та розміром зазначеної майнової шкоди.

Суд першої інстанції при ухвалені рішення правильно виходив з того, що відповідач в судовому засіданні визнала частково розмір заподіяної майнової шкоди в сумі 2296,09 гривень на лікування позивача у період з 01 грудня 2015 року по 22 грудня 2015 року, з яких 2000 гривень добровільно нею відшкодовані позивачу, а решта - 296,09 гривень підлягають стягненню у рахунок відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок ДТП.

Колегія суддів вважає, що інша частина позовних вимог про стягнення майнової шкоди та про стягнення 20000 гривень на оздоровлення і проведення реабілітаційних заходів, обґрунтовано відхилена судом першої інстанції за недоведеністю.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що самі по собі надані позивачем та її представником чеки не доводять перед судом заявлений розмір майнової шкоди.

Колегія суддів звертає увагу, що в такій категорії справ, позивач, в обґрунтування позовних вимог про відшкодування витрат на лікування, зобов'язаний надати суду медичні документи, що підтверджують встановлений діагноз, перелік ліків необхідних для лікування або реабілітації, а також докази придбання саме цих ліків у кількості визначеній лікарем, що буде відповідати принципу належності доказів, тобто містити повну інформацію щодо предмету доказування у такій справі.

Натомість позивачем ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час розгляду в апеляційній інстанції не надано таких доказів та не наведено аргументів, що стосуються предмету доказування.

Аргументи апеляційної скарги про достатність чеків для доказування розміру шкоди так як вони датовані в період знаходження в лікарні, є необґрунтованими, оскільки витрати на лікування, що підтверджені чеками, саме за період знаходження в лікарні визнані відповідачем та частково відшкодовані ним в добровільному порядку.

Не можна погодитись і з доводами апеляційної скарги, що роздруківка з інтернету про вартість лікування в санаторії «Горна Тиса», є достатньою підставою для стягнення 20000 гривень на оздоровлення, оскільки суду не представлено інших медичних доказів, які в сукупності з доказами про вартість, вказують на необхідність саме такого реабілітаційного лікування.

На необґрунтованість вимог в цій частині звертала увагу і відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, з чим також погоджуються і колегія суддів з наведених вище підстав.

Інші аргументи апеляційної скарги в частині вирішення вимог про відшкодування майнової шкоди не містять ніякого логічно-доказового навантаження, а зводяться до цитування норм права, що визначають загальні засади судочинства.

Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини.

Задовольняючи частково вимоги позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_4, позивачу завдані легкі тілесні ушкодження, внаслідок чого вона пережила фізичну біль, перенесла стрес, чим був порушений її звичний засіб життя для відновлення якого вона потребує значних зусиль, у неї порушились нормальні життєві зв'язки.

Приймаючи рішення в цій частині вимог, суд першої інстанції врахував, що відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру відшкодування за заподіяння позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив із засад розумності та справедливості, при цьому врахував і роз'яснення надані у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, та прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення 4000 гривень.

Аргументи апеляційної скарги в частині розміру відшкодування моральної шкоди не спростовують правильні по суті висновки суду обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного позивачем рішення.

При вирішенні цієї справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правові оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановивши обставини по справі та правовідносини, що виникли між сторонами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, надав належну правову оцінку доводам та аргументам сторін і зібраним у справі доказам, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись п. п. 8, 9 розділу ХІІІ Перехідних положень, ст. ст. 367, 369, 374-375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 січня 2018 року у даній справі - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий Підпис А. Ю. Зайцев

Судді: Підпис О.С. Панасюк

Підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом

Головуючий А. Ю. Зайцев