Справа № 690/365/18
Провадження № 2/690/220/18
09 листопада 2018 року м.Ватутіне
Ватутінський міський суд Черкаської області
у складі: головуючого - судді Здоровила В.А.
з участю секретаря Мельник С.В.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання втратившим право користування жилим приміщенням,
представник позивача просить суд визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 втратившою право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що відповідно до рішення Ватутінського міського суду Черкаської області позивач є власником будинку АДРЕСА_1 У вказаному будинку зареєстрована її дочка ОСОБА_3 Відповідач вже тривалий час в будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує, жодних витрат по утриманню будинку та прилеглої території не несе. Реєстрація ОСОБА_3. у будинку позивача порушує її право, як власника зокрема вона не має можливості оформити субсидію на комунальні послуги у зв'язку з чим несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Позивач не може вирішити вказане питання в добровільному порядку, а тому і змушена була звернутися до суду з даним позовом. Від відшкодування понесених нею судових витрат позивач відмовилася.
Позивач в судове засідання не з'явилася, відповідно до договору про надання правової допомоги, її інтереси в судовому засіданні представляла адвокат ОСОБА_1, яка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином (через офіційний веб-сайт Судової влади України), а тому суд вважає, що відповідач в судове засідання не з'явилася без поважних причин та вважає за можливе розглядати справу за її відсутності на підставі наявних у справі доказів, при цьому виносить заочне рішення. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подала, жодних заяв чи клопотань не надіслала.
Суд, заслухавши представника позивача, свідків та дослідивши письмові докази справи, вважає за необхідне заявлений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання втратившим право користування жилим приміщенням, задовольнити повністю.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
В судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1 що підтверджується рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 12.12.2013 року (а.с.7-8), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 9). Відповідно до довідки про склад сім'ї (а.с. 10) та копії будинкової книги (16-17) у вказаному будинку зареєстрована відповідач - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Як вбачається із акту депутата від 10.09.2018 року (а.с.11) відповідач за вказаною адресою фактично не проживає.
Вказане в судовому засіданні підтвердили: свідок ОСОБА_4, яка пояснила, що вона є соціальним працівником та вже півтора роки відвідує ОСОБА_2, оскільки остання проживає сама та потребує стороннього догляду та свідок ОСОБА_5 - сусідка позивача, яка підтвердила, що дочка позивача ОСОБА_3 вже тривалий час не проживає разом зі своєю матір'ю за адресою: АДРЕСА_1
Реєстрація відповідача у квартирі порушує право позивача, як власника, зокрема, вона не має можливості оформити субсидію на комунальні послуги у зв'язку з чим несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із положеннями ст.16, 383, 386, 391 ЦК України, власник. квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, а також вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що відповідає змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно із ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі ... судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням...
Крім того, відповідно до п. 11 Постанови Пленуму ВС України №2 від 12.04.1985 р. суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Під час розгляду позову про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї. Так, власник житла має право вимагати визнання колишнього члена його сім'ї таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права користування цим приміщенням із зняттям останнього з реєстрації.
А тому враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, втратившою право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1
Від відшкодування судових витрат позивач відмовилася.
На підставі ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.72 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та керуючись ст. 4, 12, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,
позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання втратившим право користування жилим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку м.Ватутіне Черкаської області втратившою право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий В.А. Здоровило