П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 263/572/18

Номер провадження 22-ц/804/629/18

Донецький апеляційний суд у складі суддів Кочегарової Л.М., Попової С.А., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.

сторони :

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1, на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 жовтня 2018 року, у складі судді Скрипниченко Т.І.,

в с т а н о в и в:

У січні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (назва змінена на акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 04 липня 2008 року з ОСОБА_1 було укладено договір без номеру, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 29000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав і тому, станом на 30 листопада 2017 року, виникла заборгованість в загальній сумі 72271,30 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 2769,05 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 61822,66 грн.; 4000 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафів в розмірі 500 грн. - фіксована частина та 3429,59 грн. - процентна складова. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором та судовий збір в розмірі 1762 грн.

Заявою про уточнення позовних вимог представника позивача зазначено, що кредит надавався в сумі 2900 грн. (а.с.69).

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 жовтня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 04 липня 2008 року у розмірі 64591,71 грн., з них 2769,05 грн. заборгованість за кредитом;

61822,66 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Вирішено питання судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову банку у позові, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема визнає, що вона має заборгованість за кредитом в розмірі 2769,05 грн., але що стосується процентів, то вважає рішення банку про збільшення процентної ставки з 30% до 43,2% безпідставним. Крім того вважає, що заборгованість по процентам слід розраховувати з останнього платежу у січні 2014 року і до закінчення строку дії картки - 30 листопада 2015 року, виходячи з 30%.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_1, яка підтримала скаргу, заперечення проти скарги представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Шишелової Н.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 04 липня 2008 року уклала кредитний договір б/н, з позивачем та отримала кредит у розмірі 2900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Згідно довідки від 18 червня 2018 року №30.1.02.0/2-20180116/764, наданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ОСОБА_1 за кредитним договором від 04 липня 2008 року отримала картки НОМЕР_2, НОМЕР_3; остання з яких має термін дії до останнього дня місяця 11.2015 року.

Відповідач умов кредитного договору не виконала, внаслідок чого, відповідно до розрахунку наданого позивачем, станом на 30 листопада 2017 року утворилася заборгованість в сумі 72 271,30 грн., яка складається з : заборгованості за кредитом 2769,05 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 61822,66 грн.; 4000 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. - фіксована частина та 3429,59 грн. - процентна складова.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач не повернула банку в повному обсязі кредит в сумі 2769,05 грн., то заборгованість по кредиту, а також проценти за користування кредитними коштами, виходячи з підвищеної процентної ставки встановленої банком, за весь період

заборгованості до 30 листопада 2017 року, підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача в розмірі 61 822,66 грн.

Вирішуючи спір в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в розмірі 2769,05 грн., суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Частина перша статті 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту.

Тому, при ухваленні рішення про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 2769,05 грн., суд правильно застосував положення цивільного законодаства щодо виконання зобов*язань (ст.ст. 610,612,614,615ЦК України) та врахував вимоги ст.ст.1049,1054 ЦК України і дійшов обгрунтованого висновку, що оскільки боржник порушила умови кредитного договору по поверненню коштів у строки, передбачені договором, сума кредитних коштів на час розгляду справи підлягає стягненню в примусовому порядку.

При цьому, як вбачається з апеляційної скарги ОСОБА_1 та її пояснень в суді апеляційної інстанції відповідач фактично визнала наявність вказаної заборгованості за тілом кредиту та згодна повернути банку ці кошти в порядку виконання судового рішення.

В цій частині, доводи апеляційної скарги про скасування рішення визнаються безпідставними та відхиляються.

Висновки колегії суддів щодо законності судового рішення про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором ґрунтуються на позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 30 травня 2018 року у справі №264/5662/16-ц, провадження № 61-2 св 17.

Разом з тим, повністю погодитися з рішенням суду, в частині стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами в розмірі 61 822,66 грн. не можна, а тому, рішення підлягає зміні, враховуючи наступне.

У відповідності з вимогами ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, крім іншого, змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст.376 ЦПК України).

Як вбачається з позовної заяви АТ КБ «ПРИВАТБАНК», позивач просив про стягнення з ОСОБА_1 процентів в сумі 61 822,66 грн.

На підтвердження цих вимог надано розрахунок заборгованості по процентам за договором від 04 липня 2008 року, який свідчить, що заборгованість по процентам розрахована з 23 серпня 2008 року по 31 листопада 2017 року (а.с.4-5).

Частиною першою ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг випливає, що строк дії кредитного договору відповідає строку дії карти.

Відповідно до п. 3.1.1. Правил користування платіжною картою строк дії карти зазначено на лицевій стороні карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

З Правил користування платіжною картою випливає, що договір є чинним у межах строку дії карти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України визначається, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Встановлено, що 04 липня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 брала на себе зобов'язання крім повернення кредитних коштів, виплачувати на користь банку проценти за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Боржник отримала кредитну картку, якою вона користувалася і строк дії якої було продовжено до листопада 2015 року (а.с.87).

В апеляційній скарзі та суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 погодилася з тим, що вона має заборгованість перед позивачем по оплаті процентів, але посилалася на те, що банк не вправі був без її повідомлення збільшувати розмір процентної ставки з 30 % до 43,2 % річних на залишок заборгованості за кредитом, а повідомлення про підвищення процентної ставки з вересня 2014 року вона не отримувала.

Ці доводи скаргу є слушними.

Так, відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

У ч.4 указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Отже, для застосування підвищеної процентної стави банк повинен письмово повідомити боржника та отримати його згоду.

Відповідно до п.3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з п.114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17.

Наданий позивачем апеляційному суду розрахунок заборгованості, в частині зміни розміру процентної ставки та відповідних нарахувань, не є належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст.77,78 ЦПК України, оскільки не містять даних щодо отримання відповідачем інформації про підвищення процентної ставки.

Тому, визнаються обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що підвищення процентної ставки для розрахунку процентів з 01 вересня 2014 року, що призвело до збільшення загальної суми заборгованості за кредитним договором, проведено позивачем необґрунтовано.

Оскільки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не було надано достатніх доказів на підтвердження виконання банком свого обов'язку проінформувати позичальника ОСОБА_1 про зміну відсоткової ставки з 30% до 34,8% з 01 вересня 2014 року, і з 34,8% до 43,20%, починаючи з 01 квітня 2015 року, розрахунок заборгованості по процентам підлягає коригуванню, виходячи із 30% ставки на рік згідно умов договору та в межах трирічного строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем (в межах позову та строку дії картки а.с.48зв).

При цьому колегія враховує наступне.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Аналогічні позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 та від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

За умовами договору, що перевіряється, погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного наступного місяця, а тому, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання (а.с.8).

Оскільки у даній справі строк дії картки встановлений до листопада 2015 року, а з позовом банк звернувся до суду 15 січня 2018 року, то, за наявності заяви відповідача про застосування строків позовної давності, висновок суду першої інстанції про стягнення заборгованості за процентами за період з 23 серпня 2008 року по 30 листопада 2017 року, є необґрунтованим.

З урахуванням пояснень сторін в суді апеляційної інстанції та представленого позивачем розрахунку заборгованості за процентами, в межах трирічного строку позовної давності та встановленої процентної ставки 30%, колегія суддів, визначає розмір заборгованості за процентами - 739 грн. та розраховує його наступним чином: 2769,05 грн. (загальна заборгованість за кредитом) х 0,0834 (відсотки в день за розрахунком наданим апеляційному суду) : 100 х 320 (кількість днів за період з 15 січня 2015 року до 30 листопада 2015 року - строк дії картки).

Що стосується вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за період з 01 грудня 2015 року (після закінчення строку дії картки) до 30 листопада 2017 року (в межах позову), то підстави для стягнення заборгованості по процентам за вказаний період відсутні, з урахуванням таких положень матеріального закону.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до закінчення строку дії кредитної картки.

Відтак, у межах строку кредитування до 30 листопада 2015 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 1 грудня 2015 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

За таких обставин, вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за період з 01 грудня 2015 року до 30 листопада 2017 року, є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12/ провадження № 14-10 цс 18 про те, що після закінчення строку дії договору у банка відсутні підстави для отримання процентів, в інший спосіб, ніж встановлено ст.625 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку щодо зміни рішення в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, та визначення заборгованості по процентам за період з 15 січня 2015 року (останній платіж 14 січня 2015 року) до 30 листопада 2015 року (строк дії картки) в розмірі 739 грн.

З урахуванням наведених обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині стягнення заборгованості за кредитним договором без номеру від 04 липня 2008 року, з визначенням загальної суми заборгованості 3508,05 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 2769,05 грн., заборгованості за процентами в розмірі 739 грн. за період з 15 січня 2015 року по 30 листопада 2015 року.

Крім того, колегія вважає, що підлягає зміні і розмір судового збору, що підлягає відшкодуванню позивачу та відповідачу у справі на підставі ст.141 ЦПК України.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, у випадку скасування або зміни судового рішення, в резолютивній частині постанови апеляційний суд вирішує питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Встановлено, що при зверненні до суду позивач оплатив судовий збір в розмірі 1762 грн. за ціною позову 72271,30 грн. (а.с. 20).

Оскільки під час перегляду справи в апеляційному суді, розмір процентів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а тому і загальний розмір заборгованості за кредитним договором зменшено до 3508,05 грн., що становить 5,43% задоволених вимог (3508,05х100:64691,71(тіло кредиту+проценти), з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір за рішенням суду першої інстанції в розмірі 95,68 грн.(1762х5,43:100).

Матеріали справи свідчать, що при подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 оплатила судовий збір в розмірі 2643 грн. (а.с.120,139).

Колегія суддів задовольняючи частково апеляційну скаргу зменшила загальний розмір заборгованості відповідача до 3508,05 грн., що дає підстави для відшкодування ОСОБА_1 судового збору в частині задоволених вимог в розмірі 2499,49 грн., що становить 94,57% (100-5,43%) та розраховується таким чином: 2643-(2643х5,43%:100).

Отже, у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції та частковим задоволенням апеляційної скарги відповідача, з АТ КБ «ПРИ ВАТБАНК» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 2499,49 грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для застосування вимог ч.10 ст.141 ЦПК України про взаємозалік, оскільки судові витрати понесені сторонами, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 жовтня 2018 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором без номеру від 04 липня 2008 року в сумі 3508 (три тисячі п'ятсот вісім) грн.05 коп., яка складається з заборгованості за кредитом 2769,05 грн., заборгованості за процентами в розмірі 739 грн. за період з 15 січня 2015 року по 30 листопада 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () судовий збір в розмірі 95 (дев'яносто п'ять) грн. 68 коп. у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 2499 (дві тисячі чотириста дев'яносто дев'ять) грн. 49 коп. у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 10 грудня 2018 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А.Попова

Т.Б. Ткаченко