П о с т а н о в а

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 336/1352/16-ц

провадження № 61-1293 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представники позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідачі: Запорізький міський голова ОСОБА_7, Запорізька міська рада, комунальне підприємство «Центральний парк культури та відпочинку «Дубовий гай»,

представники Запорізького міського голови ОСОБА_7: ОСОБА_8, ОСОБА_9,

представники Запорізької міської ради: Михайловський Андрій Сергійович, Маміч Ірина Олександрівна,

представник комунального підприємства «Центральний парк культури та відпочинку «Дубовий гай» - Супрун Тарас Юрійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Запорізького міського голови ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Гончар М. С., Кочеткової І. В., Маловічко С. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Запорізького міського голови ОСОБА_7, Запорізької міської ради, комунального підприємства «Центральний парк культури та відпочинку «Дубовий гай» (далі - КП «ЦПКВ «Дубовий гай») про скасування розпорядження міського голови про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 17 січня 2014 року розпорядженням Запорізького міського голови Сіна О. Ч. № 42 к/тр «Про укладення контракту з директором КП «ЦПКВ «Дубовий гай» її було призначено на посаду директора КП «ЦПКВ «Дубовий гай». 3 березня 2016 року розпорядженням Запорізького міського голови ОСОБА_7 № 405 к/тр її звільнено з роботи до закінчення строку дії контракту на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України, за чисельні одноразові грубі порушення.

Вважала розпорядження міського голови про її звільнення незаконним, виданим з порушенням діючого трудового законодавства, оскільки вона сумлінно виконувала свої посадові обов'язки директора, дисциплінарні стягнення до неї не застосовувалися, а чисельні одноразові грубі порушення належними доказами не підтверджено. Унаслідок таких дій відповідачів, а саме її незаконного звільнення з роботи, тобто порушення трудових прав, їй було завдано моральної шкоди.

З урахуванням викладеного ОСОБА_4 просила суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Запорізького міського голови від 3 березня 2016 року № 405к/тр про її звільнення; поновити її на посаді директора КП «ЦПКВ «Дубовий гай»; стягнути з КП «ЦПКВ «Дубовий гай» на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 44 335 грн 20 коп.; стягнути з Запорізького міського голови ОСОБА_7 на її користь моральну шкоду у розмірі 100 тис. грн.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2016 року у складі судді Артемової Л. Г. у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підставою звільнення позивачки були допущені нею порушення законодавства та контракту під час виконання трудових обов'язків на посаді директора КП «ЦПКВ «Дубовий гай», кожне з яких є одноразовим грубим порушенням, у тому числі порушення законодавства при преміюванні співробітників комунального підприємства, порушення умов виконання договору підряду від 27 листопада 2015 року, що призвело до збитків підприємства, використання майна територіальної громади м. Запоріжжя з порушенням норм чинного законодавства України та передача об'єктів комунального майна суб'єктам господарювання без укладення відповідних договорів, невиконання фінансового плану КП «ЦПКВ «Дубовий гай» на 2015 рік. Отже, унаслідок таких дій позивачки комунальному підприємству було завдано майнової шкоди. Звільнення позивачки на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України не є дисциплінарним стягненням, тому положення статей 40, 41, 148 КЗпП України на ці правовідносини не поширюються. Підстави звільнення позивачки були також предметом перевірки Державної служби України з питань праці головного управління держпраці у Запорізькій області і порушень при звільненні не виявлено.

Останнім рішенням апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволена частково, рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано розпорядження Запорізького міського голови від 3 березня 2016 року № 405к/тр про звільнення ОСОБА_4 незаконним та скасовано. Поновлено ОСОБА_4 на посаді директора КП «ЦПКВ «Дубовий гай» з 3 березня 2016 року. Стягнуто з КП «ЦПКВ «Дубовий гай» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 189 277 грн 20 коп. (без відрахування податків і зборів). Стягнуто з Запорізького міського голови ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 3 тис. грн. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачка на посаді директора КП «ЦПКВ «Дубовий гай» діяла у межах наданих їй повноважень, не допускала порушення порядку при преміюванні працівників комунального підприємства, виконанні договору підряду, використанні майна територіальної громади і об'єктів, що перебували у господарському віданні комунального підприємства, виконанні фінансового плану. Дії позивачки не призвели до негативних наслідків для підприємства. При звільненні позивачки допущено порушення вимог пункту 8 статті 36, статей 148, 149 КЗпП України, а саме у розпорядженні міського голови відсутній факт вчиненого порушення ОСОБА_4, конкретна дата порушення, склад конкретного трудового порушення, докази встановлення останнього. Формулювання підстави звільнення є неконкретними, так як не вказано, який саме пункт контракту нею було порушено; у тексті контракту відсутня така підстава для його дострокового розірвання як чисельні одноразові грубі порушення законодавства; неможливо встановити дотримання міським головою при застосуванні дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення встановленого законодавством шестимісячного строку; позивачка була позбавлена можливості надати пояснення по фактичним обставинам. Сам по собі акт Державної служби України з питань праці головного управління держпраці у Запорізькій області від 25 травня 2016 року, відповідно до якого при звільненні позивачки порушень встановлено не було, не є належним доказом.

У касаційній скарзі Запорізький міський голова ОСОБА_7 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд невірно застосував до спірних правовідносин положення статей 148, 149 КЗпП України, оскільки звільнення відповідачки з роботи не є дисциплінарним стягненням, а її звільнено з підстав, передбачених контрактом, що є самостійною та додатковою підставою. Апеляційним судом належним чином не оцінено наявні у справі докази щодо допущення позивачкою грубих порушень своїх трудових обов'язків, у тому числі при нарахуванні та виплаті премії працівникам підприємства, що призвело до негативних наслідків для КП «ЦПКВ «Дубовий гай» у вигляді майнового збитку; при укладенні договору підряду від 27 листопада 2015 року № 33, укладеного між комунальним підприємством та товариством з обмеженою відповідальністю «Ексістрой» (далі - ТОВ «Ексістрой»); при використанні майна територіальної громади м. Запоріжжя; невиконанні директором КП «ЦПКВ «Дубовий гай» фінансового плану. Отже, такі дії позивачки є порушенням підпункту 2 пункту 6.2 розділу 6 укладеного з нею контракту, що й зазначено підставою для звільнення.

Крім того, у касаційній скарзі зазначається, що апеляційний суд не виконав вказівки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при попередньому скасуванні судового рішення апеляційної інстанції, так як наданим доказам не дав належної правової оцінки.

У березні 2018 року ОСОБА_4, подала відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, оскільки вона при виконанні своїх трудових обов'язків порушення контракту не допускала. Крім того, укладений між нею та міським головою контракт не містить такої підстави для її звільнення як чисельні одноразові грубі порушення законодавства.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 17 січня 2014 року розпорядженням Запорізького міського голови Сіна О. Ч. № 42 к/тр «Про укладення контракту з директором КП «ЦПКВ «Дубовий гай» ОСОБА_4 було призначено на посаду директора КП «ЦПКВ «Дубовий гай».

3 березня 2016 року розпорядженням Запорізького міського голови ОСОБА_7 № 405к/тр ОСОБА_4 звільнено з роботи до закінчення строку дії контракту на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України, за чисельні одноразові грубі порушення.

Згідно з частиною третьою статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до пункту 8 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Судом установлено, що відповідно до підпункту 2 пункту 6.2. розділу 6 контракту з керівником підприємства, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, укладеного між позивачкою та міським головою, керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний до закінчення терміну дії з ініціативи міського голови або за пропозицією органу управління майном у разі одноразового грубого порушення керівником законодавства чи обов'язків, передбачених контрактом, що призвело до негативних наслідків для підприємства (понесені збитки, виплачені штрафи та інше).

Таким чином, апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону та вимог статей 212-214, 303, 316 ЦПК України 2004 року вказуючи на порушення при звільненні позивачки положень статей 148, 149 КЗпП України, вважаючи її звільнення дисциплінарним стягненням, не звернув уваги на те, що ОСОБА_4 звільнено з роботи з підстав, передбачених укладеним з нею контрактом, що не є звільненням з ініціативи уповноваженого ним органу, а є самостійною та додатковою підставою, яка погоджена сторонами цього контракту.

Крім того, на контрактну форму трудового договору не поширюється положення статті 9 КЗпП України, відповідно до якої умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз'яснення про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (частина третя статті 40 КЗпП України), які стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП України випадків, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Разом з тим, зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у пункті 4 статті 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених статтями 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена у статтях 40, 41 КЗпП України, або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, виходячи з нормативного (а не сутнісного) тлумачення пунктів 4, 8 статті 36, частини третьої статті 40, частини третьої статті 41, статей 40, 41 КЗпП України та ураховуючи те, що між сторонами виник спір із приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом - пункт 8 статті 36 КЗпП України, а не у зв'язку із звільненням працівника з ініціативи власника, або уповноваженого ним органу, норми частини третьої статті 40 КЗпП України на ці правовідносини не поширюються.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постановах: від 26 грудня 2012 року № 6-156 цс 12, від 23 січня 2013 року № 6-127 цс 12 й підстав для відходу від цієї правової позиції немає.

Судом установлено, що з метою перевірки фактів викладених у зверненні громадської організації «Запорізька справа» до Запорізького міського голови щодо діяльності КП «ЦПКВ «Дубовий гай», міським головою було видано розпорядження від 14 січня 2016 року «Про створення комісії з питання діяльності КП «ЦПКВ «Дубовий гай» за зверненням громадської організації «Запорізька справа». Висновком цієї комісії від 21 серпня 2017 року були виявлені чисельні факти грубих порушень керівництвом комунального підприємства у його роботі та відсутність її належної організації й контролю.

Судом також установлено, що ОСОБА_4, як директором КП «ЦПКВ «Дубовий гай», у 2015 році при винесенні наказів про преміювання працівників комунального підприємства допущено грубі порушення, а саме необґрунтовано нарахована та виплачена працівникам підприємства премія, розмір якої ні колективним договором, ні Положенням про оплату праці працівників КП «ЦПКВ «Дубовий гай» не передбачений, що спричинило підприємству збитки у розмірі 402 326 грн 17 коп.

Під час виконання договору підряду № 33, укладеного 27 листопада 2015 року між КП «ЦПКВ «Дубовий гай» та ТОВ «Ексістрой», позивачкою, як директором підприємства, допущено грубе порушення, яке потягло негативні наслідки для підприємства. Діючи з перевищенням повноважень, визначених цим договором, позивачка підписала акт № 1 приймання виконання будівельних робіт за грудень 2015 року та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за грудень 2015 року не на весь комплекс робіт, передбачених першим етапом, а лише на один вид робіт з цього етапу - на водовідлив із котловану, унаслідок чого у підприємства виникла кредиторська заборгованість на суму 233 798 грн 40 коп., допущено порушення строків виконання робіт за цим договором. Отже, такими діями позивачкою порушено пункти 1.1., 1.3., 3.12. укладеного з нею контракту.

Позивачкою при виконанні своїх трудових обов'язків допущено грубе порушення законодавства при використанні майна територіальної громади м. Запоріжжя, чим спричинено комунальному підприємству збитки, а саме фізичною особою-підприємцем ОСОБА_14 незаконно використовувалося майно комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя - нежитлова будівля тиру літ. «х», розташована на території КП «ЦПКВ «Дубовий гай», після закінчення договору оренди цього нерухомого майна від 4 грудня 2006 року, тобто без жодної правової підстави не укладаючи договір оренди. Вказані обставини також підтверджуються рішенням господарського суду Запорізької області від 8 червня 2016 року, яким фізичну особу-підприємця ОСОБА_14 зобов'язано повернути вищевказану нежитлову будівлю тиру комунальному підприємству та стягнуто на користь КП «ЦПКВ «Дубовий гай» неустойку у розмірі 34 153 грн 76 коп. Такими діями позивачка допустила порушення укладеного з нею контракту та положення статей 785, 793, 794 ЦК України.

Використання приватним підприємством «Білки» будівлі літ. «з» та приватним підприємцем ОСОБА_15 земельної ділянки під автостоянку, тобто комунального майна КП «ЦПКВ «Дубовий гай», без належних правових підстав, а саме без укладення договорів оренди, унаслідок перевищення позивачкою, як керівником комунального підприємства, своїх посадових обов'язків, фактично призвело до не надходження до КП «ЦПКВ «Дубовий гай» орендної плати за використання суб'єктами господарювання вказаного нерухомого майна. Отже, ОСОБА_4 грубо порушено положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Крім того, ОСОБА_4, як директором КП «ЦПКВ «Дубовий гай», не виконано фінансовий план комунального підприємства на 2015 рік, чим грубо порушено пункти 2.2, 3.7 контракту. Згідно з фінансовим звітом КП «ЦПКВ «Дубовий гай» за 2015 рік підприємством отримано чистий прибуток у розмірів 416 900 грн, замість передбаченого фінансовим планом прибутку у розмірі 425 300 грн.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону та вимог статей 212-214, 303, 316 ЦПК України 2004 року, виконуючи вказівки ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року, належним чином не оцінив докази щодо допущення позивачкою неодноразових грубих порушень своїх трудових обов'язків, надані на підтвердження висновку районного суду, чим порушив вимоги частини четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

При скасуванні попереднього судового рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2016 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 14 червня 2017 року зазначив про необхідність детально перевірити доводи позивача про підстави її звільнення, так як судом оцінка наданим відповідачем доказам не була надана, а висновки суду фактично ґрунтувались на припущеннях і узагальнюючих фразах. При новому апеляційному розгляді, виконуючи вимоги статті 303 ЦПК України 2004 року та вказівки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, відповідачі надали апеляційному суду докази і послались на певні доводи, які апеляційним судом у порушення вимог статей 212, 316 ЦПК України 2004 року не були належним чином оцінені, а його висновки ґрунтуються на припущеннях і доводах позивача, які спростовані відповідачем.

Таким чином, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (стаття 212 ЦПК України 2004 року) дійшов правильного висновку про те, що підставою звільнення позивачки з роботи були допущені нею неодноразові вищевказані порушення законодавства та укладеного з нею контракту під час виконання трудових обов'язків на посаді директора КП «ЦПКВ «Дубовий гай», кожне з яких є одноразовим грубим порушенням.

Отже, такі підстави для звільнення позивачки, сторони контракту з керівником підприємства, що належить до комунальної власності територіальної громади міста передбачили у підпункті 2 пункту 6.2 розділу 6, відповідно до якого керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний до закінчення терміну дії з ініціативи міського голови або за пропозицією органу управління майном у разі одноразового грубого порушення керівником законодавства чи обов'язків, передбачених контрактом, що призвело до негативних наслідків для підприємства (понесені збитки, виплачені штрафи та інше).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 вірно звільнено з посади директора КП «ЦПКВ «Дубовий гай» відповідно до положень пункту 8 статті 36 КЗпП України на підставі, передбаченій контрактом.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Запорізького міського голови ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2017 року скасувати, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк