КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року

м. Київ

Справа № 756/4843/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/759/2018

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду в складі: головуючого судді Желепи О.В., суддів Іванченко М.М., Рубан С.М.,секретар судового засідання Задерей І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року (постановленої у складі судді Диби О.В., повний текст рішення складено 13.07.2018р.)

у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Шмідт Катерини Валеріївни, стягувач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», заінтересовані особи: Державне підприємство «Сетам», Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації,-

ВСТАНОВИЛА:

Заявник звернулася до суду із скаргою на дії приватного виконавця Шмідт К.В. посилаючись на те, що у листопаді 2017 року Оболонським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист з приводу стягнення з неї 1 022 807,78 грн. боргу у зв'язку із невиконанням умов кредитного договору та 15 342,11 грн. судового збору.

В рамках проведення виконавчих дій, приватним виконавцем Шмідт К.В.16.04.2018 року було винесено постанову про накладення арешту на кошти боржника, однак виконавцем не було взято до уваги те, що у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відкрито пенсійний рахунок № НОМЕР_1 та у ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 який є зарплатним. Вказані дії приватного виконавця порушують її права та права малолітніх дітей, оскільки обмеження у користуванні цими коштами, призведуть до залишення заявника та її дітей без засобів до існування.

Окрім того вказувала на те, що в рамках виконання рішення суду про стягнення з неї грошових коштів, приватний виконавець провела оцінку належного на праві власності скаржнику майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 та 05.04.2018 року подала заявку на реалізацію такого арештованого майна. Однак, приватним виконавцем не було враховано, що у вказаній квартирі зареєстровані та проживають її малолітні діти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, а передача на реалізацію арештованого мана, без дозволу служби у справах дітей є порушенням норм чинного законодавства. У зв'язку із вказаним, просила визнати дії приватного виконавця з приводу передачі на електронні торги її квартири неправомірними.

10 липня 2018 року Оболонським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою скаргу задоволено частково.

Визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця Шмідт КатериниВалеріївни від 16.04.2018 року про арешт коштів боржника ВП №55967822, в частині накладення арешту на пенсійний рахунок ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_2) № НОМЕР_1 відкритому у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (МФО 322904, ) та зарплатний рахунок № НОМЕР_3 ПАТ КБ «Приватбанк» ()

Не погодившись з такою ухвалою , ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні скарги щодо визнання протиправними дії приватного виконавця Шмідт Катерини Валеріївни щодо передачі належної на праві власності ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) квартири АДРЕСА_1 на електронні торги у межах виконавчого провадження № 55967822 та в цій частині прийняти нове рішення, яким скаргу задовольнити.

Скаргу обґрунтовує тим, що 14 листопада 2013 року між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено Іпотечний договір № 030МІ1 - ЗАСТ/1 на підставі якого вона передала в іпотеку свою квартиру. Зазначає, що у зазначеному договорі було прямо вказано про реєстрацію в іпотечній квартирі малолітніх дітей. Вказує на те, що працівники поліції не уповноважені встановлювати факт проживання тих чи інших осіб у квартирі.

Заявниця посилалась на те, що законодавець поклав на Службу у справах дітей обов'язок встановлювати чи примусова реалізація нерухомого майна призведе до порушення прав та інтересів дітей, які можуть проживати у таких місцях та з урахуванням інтересів малолітніх дітей надавати дозвіл на реалізацію майна чи не надавати. Зазначила, що по даному випадку Служба у справах дітей відмовила приватному виконавцю у передачі спірної квартири на реалізацію, однак виконавець не дочекавшись відповіді Служби передала на реалізацію квартиру боржника.

Виходячи з цього, зазначила, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, не дослідив усіх доказів наявних у матеріалах справи у зв'язку з чим було прийняте незаконне рішення.

До апеляційного суду приватним виконавцем подано відзив, в якому вона просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Також приватним виконавцем зазначено, що факт не проживання малолітніх дітей зафіксовано Актом приватного виконавця від 05.04.2018 року, 24.05.2018року, Висновком ст. ДОПО болонського УП ГУ Національної поліції в м. Києві майору поліції від 03.06.2018 року.

Крім того, приватний виконавець вказала на те, що права малолітніх дітей не порушені, оскільки за Боржником зареєстровано інше нерухоме майно, яке не обтяжене іпотекою, яке може використовуватись як альтернативне житло для неповнолітніх дітей.

Посилалась на те, що реєстрація малолітніх дітей у квартирі, яка передана в іпотеку без згоди Іпотекодержателя не відповідає умовам договору та закону, вчинена з метою ухилення від виконання рішення суду по сплаті заборгованості на користь ПАТ «Укрсоцбанк».

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 доводи скарги підтримала.

Приватний виконавець доводи скарги заперечувала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні скарги в частині визнання неправомірними дій виконавця, щодо направлення заявки на реалізацію арештованого майна, суд вважав встановленими такі обставини.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14.09.2017 року було задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, стягнуто з останньої 1 022 807,78 грн. боргу за кредитним договором та 15342,11 грн. судового збору.

13.03.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Шмідт К.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№55967822.

13.03.2018 року постановою приватного виконавця, в рамках виконавчого провадження №55967822 було винесено постанову про арешт майна боржника, якою було накладено арешт на все майно боржника.

26.03.2018 року постановою приватного виконавця було винесено постанову про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

28.03.2018 року приватний виконавець отримав відповідь на свій запит з приводу зареєстрованих у квартирі№ АДРЕСА_1 (далі квартира) осіб.

Згідно вказаної відповіді приватному виконавцю було повідомлено, що у квартирі зареєстровані скаржник, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

29.03.2018 року приватний виконавець звернувся до служби у справах дітей щодо надання дозволу на примусову реалізацію арештованого майна скаржника.

02.04.2018 року приватному виконавцю було надано звіт про оцінку квартири зі змісту якого убачається, що вартість квартири становить 897 049,40 грн..

05.04.2018 року приватним виконавцем до ДП «Сетам» було подано заявку на реалізацію арештованого майна - квартири, із зазначенням вартості арештованого майна.

Листом служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 16.04.2018 року, приватному виконавцю було відмовлено у наданні дозволу на примусову реалізацію майна.

Скаржник, 03.05.2018 року довідавшись про наявність відкритого виконавчого провадження та вчинення відповідних виконавчих дій в рамках виконання виконавчого листа, звернулася до приватного виконавця із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Після ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження скаржнику стало відомо, що належна їй на праві власності квартира, передана на реалізацію. Окрім цього було з'ясовано, що служба у справах дітей, на момент передачі квартири на реалізацію не надавала відповідного дозволу на реалізацію вказаного майна, що є порушенням прав дітей скаржника.

14.11.2013 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та скаржником було укладено іпотечний договір яким було обтяжено іпотекою квартиру в рамках укладеного договору кредиту на придбання житла на вторинному ринку від 24.04.2008 року та договору кредиту від 14.11.2013 року (другий договір кредиту на придбання житла на вторинному ринку та другий іпотечний договір).

Згідно п. 1.6. вказаного вище договору, іпотекодавець гарантує, що на предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, в тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому законом порядку, окрім обмежень, що випливають з іпотечного договору №030.29-50/341-К від 24.04.2008 року, а також, що із передачею в іпотеку предмета іпотеки не були порушені права неповнолітніх та/або малолітніх дітей, які проживають за адресою предмета іпотеки.

05.04.2018 року на адресу приватного виконавця від представника ПАТ «Укрсоцбанк» надійшла заява відповідно до змісту якої, скаржник не повідомляв банк про те, що у переданій в іпотеку квартирі зареєстровані неповнолітні особи, і з заявою про надання дозволу на реєстрацію таких осіб, до банку не зверталася.

В судовому засіданні скаржник та її представник вказували на те, що банк повідомлявся у 2013 році про наявність реєстрації дітей у квартирі, однак доказівпро те, що вона дійсно зверталася до банку із вказаним повідомленням, суду не надано.

З довідки про реєстрацію місця проживання від 23.04.2018 року вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований у квартирі з 31.07.2012 року.

З довідки про реєстрацію місця проживання від 23.04.2018 року вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований у квартирі з 22.05.2012 року.

Судом також було встановлено, що квартира до укладення договору іпотеки в 2013 році, виступала також забезпеченням зобов'язань перед цим же банком за кредитом 2008 року. Таким чином, скаржник не мала права без згоди ПАТ &q?м ;Укрсоцбанк&q?к ;, в іпотеці якого квартира перебувала з 2008 року реєструвати неповнолітніх дітей.

За таких обставин, враховуючи те, що діти скаржника були нею зареєстровані у квартирі та набули відповідного права користування нею, і про цю обставину банк повідомлений належним чином не був та, відповідно, не давав дозволу на вчинення таких дій, суд приходить до висновку про те, що скаржник порушила вимоги іпотечного договору, зареєструвавши у квартиру, яка знаходилась під обтяженням іпотекою своїх малолітніх дітей.

Крім того, на момент укладання другого договору іпотеки у 2013 році, іпотекодавець запевнив іпотекодержателя про ту обставину, що в квартирі не проживають та не зареєстровані малолітні діти (обставини, які були обумовлені в іпотечному договорі від квітня 2008 року не змінилися), однак як було встановлено, іпотекодавець діяв недобросовісно по відношенню до іпотекодержателя щодо повідомлення права третіх осіб користуватися предметом іпотеки.

З метою встановлення осіб, які фактично проживають в квартирі, приватним виконавцем до уповноваженого управління поліції було направлено відповідну вимог. За результатами розгляду вказаної вимоги було встановлено, що двері в квартиру ніхто не відкрив, зі слів сусідів, протягом тривалого часу в квартирі проживають квартиранти, які періодично змінюються (лист від 07.06.2018 року) (т.1. а.с.116,117).

Актом приватного виконавця від 05.04.2018 року (.т.1 а.с.181) було встановлено, що в квартирі діти не проживають.

В матеріалах справи наявний витяг з реєстру нерухомого майна, відповідно до якого скаржнику на праві власності належить за договором довічного утримання іще одна квартира в м. Києві, в якій можуть проживати неповнолітні діти.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Як було встановлено, скаржник діяв недобросовісно при укладенні іпотечного договору у 2013 році, що виразилося у неповідомленні про факт реєстрації дітей скаржника у квартирі без відповідного дозволу та повідомлення іпотекодержателя.

Згідно із ст. 12 Закону України « Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

В той же час ст. 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленим іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь - якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до п.2.1.4 іпотечного договору іпотекодавець зобов'язаний без письмової згоди іпотекодержателя не відчужувати предмет іпотеки, а також не передавати його в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

За таких обставин, під час укладення договору іпотеки, іпотекодавець обізнаний з можливими наслідками не виконання зобов'язань, які забезпечені іпотекою.

Доводи скарги про те, що в договорі іпотеки за 2013 рік вказано про реєстрацію в квартирі неповнолітніх дітей є лише однобічним твердженням скаржника, оскільки зі змісту договору вбачається протилежне, а саме те, що із передачею в іпотеку предмета іпотеки не будуть порушені права неповнолітніх та/або малолітніх дітей, які проживають за адресою предмета іпотеки.

Крім того, суд погоджується з висновком, що станом на 05.04. 2018 року виконавець, передаючи майно на реалізацію діяв з метою виконання рішення суду.

Сам факт подачі виконавцем заявки не позбавляє дітей права користування квартирою, а тому підстав скасовувати постанову виконавця про передачу майна на реалізацію, з огляду на вищенаведені обставини суд не вбачає.

Як було встановлено під час апеляційного розгляду квартира була реалізована на торгах .

Відповідно скаржник має право звернутись з відповідним позовом про визнання незаконними протоколу електронних торгів з залученням до розгляду справи нового власника.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390, 435, 442 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07.11.2018 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Іванченко М.М.

РубанС.М.