АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/1036/17 22-ц/774/611/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 216/1036/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.

сторони:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

відповідач: ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2017 року, яке постановлено суддею Бикановим І.Р. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, звернулися з позовом до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування уточнених позовних вимог вказано, що позивачам на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. Відповідач, колишня дружина ОСОБА_3, зареєстрована в квартирі, однак шлюб з нею розірваний. Відповідач є колишнім членом сімї одного із співвласників квартири, з яким припинені шлюбні відносини, вони не повязазані спільним побутом, не ведуть спільне господарство, відсутні будь-які взаємні права та обовязки. Договір оренди після припинення шлюбних відносин відповідача із співвласниками квартири не укладався. Реєстрація відповідача порушує їх права, як власників, оскільки при нарахуванні комунальних платежів за користування комунальними послугами розрахунок здійснюється з кількості осіб, які зареєстровані у квартирі, що обтяжує матеріально, та потребує додаткових витрат по сплаті платежів. Крім того, вони мають намір продати квартиру, однак реєстрація відповідача перешкоджає їм вільно розпоряджатися житлом.

У звязку з наведеним, позивачі просили визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено.

Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, права користування та розпорядження квартирою за адресою: м.Кривий Ріг, вул.Староярмаркова (колишя назва вул.Сиволапа)АДРЕСА_2, шляхом визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В апеляційній скарзі відповідач та її представник ставлять питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що відповідач зареєстрована та проживає разом з сином ОСОБА_7 в спірній квартирі, в період з жовтня 2015 року по березень 2017 року сплачує усі комунальні послуги, субсидія в квартирі оформлена на її імя та нараховується на дві особи. Відповідач вважає, що розірвання шлюбу з позивачем ОСОБА_3 не позбавляє її права користування квартирою, в якій вона зареєстрована разом з сином ОСОБА_7

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_8.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_8.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_5 ОСОБА_9, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_10, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суд першої інстанції скасуванню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 06.07.2006 р., яке видане УЖКГ виконкому Криворізької міської ради, згідно розпорядження за № 121 від 04.07.2006 р., та зареєстрованого в КП ДОР «Криворізьке БТІ» (а.с.5,6)

Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 30.05.2016 р., яке набрало законної сили 10.06.2016 р., розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.28).

Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 04.05.2017 р. № 2968, за адресою: м. Кривий Ріг, вул.Староярмаркова (колишня назва вул.Сиволапа)АДРЕСА_2, зареєстровані: ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (а.с.29).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивачів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач по справі ОСОБА_5 не являється членом сімї позивачів, тому ОСОБА_11, як колишнього члена сімї власника житла слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновокм суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України гарантовано право громадянина на житло. Ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом.

За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Разом із тим згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок (квартиру) в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування цим жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14.

Таким чином, виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування житлом та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім'ї на користування цим житлом. Отже, права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири).

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із подальшими змінами та доповненнями) розяснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Таким чином, під час вирішення спору про визнання особи втратившою право користування житлом з підстави, передбаченої ст. 405 ЦК України, дослідженню судом підлягає не тільки строк не проживання такої особи, а й поважність причин її не проживання у спірному житлі.

Відповідно до п. 1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Практика Європейського суду з прав людини ( висловлена зокрема, у справі "ОСОБА_9 проти України", рішення набуло статусу остаточного 19.11.2012 року, пункти 37, 38, 40), свідчить про те, що питання, чи є конкретне приміщення житлом, яке захищається п.1 ст. 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме - існування достатнього та тривалого звязку з певним місцем. Стаття 8 Конвенції захищає право особи на повагу до її існуючого житла. Саме лише прагнення заявниці переселитися у житлове приміщення в майбутньому, за відсутності будь-якого істотного звязку з ним, не є достатньою підставою вважати, що це було її "житло" у розумінні ст. 8 Конвенції.

Доказів не проживання відповідача у спірному житлі без поважних причин матеріали справи не містять, не надано таких доказів позивачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції.

Натомість, відповідачем по справі надано докази того, що в період часу з жовтня 2015 року по березень 2017 року нею сплачуються всі комунальні послуги у квартирі АДРЕСА_4, та що остання разом з сином ОСОБА_7 проживає в спірній квартирі, що не заперечувалось в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представником.

Також, позивачами не надано й жодних доказів на підтвердження того, що відповідач обрала собі інше місце проживання.

Отже, встановивши, що в порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, позивачі по справі не надали жодних доказів на підтвердження заявлених ними вимог, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про існування правових підстав для задоволення позову.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, у звязку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, згідно п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення по справі про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383,386 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2017 року скасувати та постановити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог Виконавчий комітет Криворізької міської ради, до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: