ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/350/18 Справа № 192/1201/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Щербина Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2018 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Деркач Н.М.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спільною власністю

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2015 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спільною власністю - зернозбиральним комбайном «CLAAS LEXION 480», реєстраційний номер НОМЕР_1. В обґрунтування своїх позовних вимог, посилається на те, що з 2000 року він разом з відповідачем вирішили спільно займатися вирощуванням сільськогосподарської продукції для чого створили ФГ «Алекс», головою якого став відповідач, а 02 квітня 2010 року спільно придбали в м. Біла Церква зернозбиральний комбайн «CLAAS LEXION 480», реєстраційний номер НОМЕР_1. 28 грудня 2010 року між сторонами було укладено та нотаріально посвідчено договір позики, згідно з яким позивач передав відповідачу 308 409 гривень та з цього часу між сторонами почалися конфлікти, а з початку 2010 року вони фактично перестали вести спільний бізнес і спільним комбайном користувався лише відповідач. В свідоцтві про реєстрацію спірного комбайну ОСОБА_2 зазначений як власник, а позивач - як інший власник. Їхні частки зазначені не були, тому відповідно до положень ст. 357 ЦК України вони є рівними. Позивач вважає, що його позиція щодо позову також підтверджується рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2014 року у справі №204/8799/13-ц, яким встановлено, що відповідно до біржової угоди купівлі-продажу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбали спірний комбайн в рівних частках та він належить їм на праві спільної власності. Позивач вважає, що обставини, встановлені рішенням апеляційного суду в силу ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, та з посиланням на ст. 358 ЦК України просить суд усунути йому перешкоди в користуванні належної йому ? частки спірного комбайну «CLAAS LEXION 480», реєстраційний номер НОМЕР_1 та встановити відповідачу не чинити йому в цьому перешкоди (том 1 а.с.2).

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спільною власністю - відмовлено (том 2 а.с.51-53).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (том 2 а.с.57-58).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 02 квітня 2010 року між ПП «Техніка» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено біржовий договір (угода) купівлі-продажу транспортного засобу, а саме - комбайну зернозбирального (том 1 а.с.3).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2014 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2014 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 та в частині стягнення витрат на залучення свідка - скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ПП «Техніка», треті особи Українська товарна біржа «ТБУ», Державна інспекція сільського господарства в Дніпропетровській області про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та скасування державної реєстрації в частині співвласника комбайну, відмовлено (том 1 а.с.5-7).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2014 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2014 року залишено без змін (том 1 а.с.8, 9).

Згідно вказаного рішення встановлено, що позивачу та відповідачу належить на праві спільної власності комбайн зернозбиральний «CLAAS LEXION 480», 2000 року випуску, а оскільки частки у спільній власності не встановлені, то відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України вважається, що сторонам належить по ? частині спірного комбайну, а тому не потребує додаткового визнання за кожним із сторін по ? частині спірного комбайну.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, приватного підприємства «Техніка», третя особа Українська товарна біржа «ТБУ» про визнання договору купівлі-продажу рухомого майна недійсним, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року скасовано і справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно вступної та резолютивної частини рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року договір купівлі-продажу спірного комбайну від 02 квітня 2010 року був визнаний недійсним, скасовано державну реєстрацію, а право приватної власності на нього визнано за ОСОБА_2 том 2 а.с.16).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги є не обґрунтовані й недоведені, а позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження свої позовних вимог.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Суд 1 інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, керувався нормами Цивільного процесуального кодексу України в редакції чинній на момент ухвалення рішення.

Так, згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст.. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 3, ч. 4, ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Як вбачається із матеріалів справи, 02 квітня 2010 року між ПП «Техніка» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено біржовий договір (угода) купівлі-продажу транспортного засобу, а саме - комбайну зернозбирального (том 1 а.с.3).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2014 року, яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2014 року залишено без змін, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2014 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 та в стягненні витрат на залучення свідка - скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ПП «Техніка», треті особи Українська товарна біржа «ТБУ», Державна інспекція сільського господарства в Дніпропетровській області про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та скасування державної реєстрації в частині співвласника комбайну, відмовлено (том 1 а.с. а.с.5-7,8,9).

Вказаним рішенням встановлено, що позивачу та відповідачу належить на праві спільної власності комбайн зернозбиральний «CLAAS LEXION 480», 2000 року випуску, а оскільки частки у спільній власності не встановлені, то відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України вважається, що сторонам належить по ? частині спірного комбайну, а тому не потребує додаткового визнання за кожним із сторін по ? частині спірного комбайну.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року договір купівлі-продажу спірного комбайну від 02 квітня 2010 року був визнаний недійсним, скасовано державну реєстрацію, а право приватної власності на нього визнано за ОСОБА_2 (том 2 а.с.16).

Рішенням Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року - скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Приватного підприємства «Техніка», Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області, третя особа: Українська біржа «ТБУ» про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації та визнання права приватної власності - відмовлено.

Відповідно до ст. 391 ЦК Укріїни, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З матеріалів справи не вбачається, що позивачем надані належні та допустимі докази, щодо того, що відповідач вчиняє дії, і які саме, які порушують право позивача на користування комбайном, наявна в матеріалах справи копія постанови начальника Солонянського РВ від 23 липня 2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи (том 2 а.с.43), згідно якої ОСОБА_2 в 2011 році забрав у ОСОБА_1 спірний комбайн, сплативши за нього частину вартості ОСОБА_1 свідчить про наявність конфлікту з приводу спірного комбайну, проте не доводить факту вчинення відповідачем порушень прав позивача в користуванні комбайном, крім мого з постанови вбачається, що ОСОБА_2 виплатив позивачу його частину вартості комбайну.

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову, з яким колегія суддів погоджується та приходить до висновку, що рішення суду 1 інстанції є обґрунтованим, відповідає нормам матеріального права, оскільки позивач не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надавши суду доказів на їх підтвердження.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд 1 інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Крім того, апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: