Ухвала

23 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 357/14357/16-ц

провадження № 61-17266ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня

2017 року та постанову апеляційного суду Київської області від 30 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 25 жовтня 2017 року (у складі судді Ярмоли О. Я.) позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки в сумі 13 759,85 грн та судові витрати у сумі 4 151,20 грн (по 2 075,60 грн з кожного).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 1 000 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою апеляційного суду Київської області від 30 січня 2018 року

(у складі суддів: Фінагеєва В. О., Кашперської Т. Ц., Яворського М. А.) рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 25 жовтня 2017 року в частині стягнення матеріальної шкоди змінено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 13 759, 85 грн судові витрати у розмірі 4 151,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 606,32 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

05 березня 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Київської області від 30 січня 2018 року, в якій заявник просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного випровадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у цій даній справі є відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 13 759,85 грн, витрат на проведення автотоварознавчого дослідження - 600 грн та витрат на правову допомогу - 3 000 грн, тобто ціна позову становить 17 359,85 грн, яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн х 100 = 176 200 грн).

Крім того, у справі заявлено вимогу немайнового характеру, зокрема про стягнення моральної шкоди.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей. Відповідно до положень ЦПК України апеляційний суд наділений повноваженнями суду першої інстанції при ухваленні рішення. Ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на апеляційне провадження, тому апеляційний суд мав право визнати вказану справу малозначною.

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

Крім того, доводи касаційної скарги про те, що вказана справа має виняткове значення для скаржника відповідно до підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не заслуговують на увагу, оскільки судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389,

пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Київської області від 30 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська