Справа №200/9775/18
Провадження №2/200/3004/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Єлісєєва Т.Ю. розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої ДТП, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з вказаним позовом. В позові посилається на те, що 09.12.2016 року відбулась ДТП, в результаті якої було пошкоджено його автомобіль. 13.02.2017 року постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська відповідач визнаний винним у скоєнні даного ДТП. Позивач просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 15971 грн. 56 коп., у відповідності до висновку експертного дослідження, кошторис автоекспертного дослідження 1000,00 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн. Судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2018 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного провадження.

22.10.2018 року відповідач надав відзив на позов, я кому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки він є неналежним відповідачем, оскільки на момент ДТП цивільно правова відповідальність відповідача була застрахована. Доказів того, що позивач звертався до страхової компанії ПрАТ «СТ «Іллічівське», де застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, в матеріалах позову немає, а тому немає підстав для відшкодування збитків саме відповідачем, у відповідності до висновку ОСОБА_3 Верховного Суду України від 04.07.2018 року.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно доч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Згідно зіч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 09.12.2016 року сталася ДТП, за участю автомобіля ОСОБА_4, д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_2, під керування водія ОСОБА_1 в результаті ДТП автомобілю НОМЕР_2 завдано механічних ушкоджень.

Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13.02.2017 року відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП.

Згідно Звіту №21/12/16 про оцінку транспортного засобу вартість матеріального збитку становить 15 971,56 грн.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаних норм зобов'язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно-правові зобов'язання, в яких потерпіла сторона має право вимагати від заподіювача шкоди повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 ст. 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Положення ст. 1187 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.1166 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальній нормі.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15.

Разом з тим, 04.07.2018 року ОСОБА_3 Палатою Верховного Суду України у справі №755/18006/15-ц ухвалено постанову, в якій містяться висновки щодо правильного застосування норм права при стягнення матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обовязок з виплат страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Покладання обовязку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові внески, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, у відповідності до ст.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Позивач в позові стверджує, а відповідач надав докази цьому, що відповідальність відповідача застрахована в ПАТ «СТ «Іллічівське», куди і звернувся позивач за виплатою страхового відшкодування. Доказів відмови страхової компанії позивачем не надано.

З огляду на вищевикладене та враховуючи останню практику ВСУ з даного питання, суд приходить до висновку про неправомірність вимоги позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 15971 грн. 56 коп. саме з відповідача, як з винної особи, тому в цій частині вимог слід відмовити.

Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 1000 грн. витрат на проведення звіту про оцінку майна в результаті пошкодження автомобіля внаслідок ДТП, то в цій частині позов підлягає задоволенню, в розумінні ст.ст.1166, 1187 ЦК України. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова сума в розмірі 1000 грн. матеріального збитку.

Розглядаючи вимогу позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Отже, діями відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у тому, що позивач не міг тривалий час користуватися своїм автомобілем, змушений в судових інстанціях захищати своє порушене право, тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, 61000, м.харків, вул.Салтикова Щедріна, 39/124) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3, Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район, м.Підгороднє, вул.Ленінградська, 20/23) в рахунок відшкодування матеріальних збитків витрати на проведення оцінки про варість матеріального збитку у розмірі 1000,00 грн, моральну шкоду 2000 грн., судовий збір у розмірі 704,80 грн, а всього - 3 704,80 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено сторонами шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області або через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Суддя Т.Ю. Єлісєєва