Провадження № 2/750/213/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Карацюба М.М.,

за участі представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, представників Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Фреш» - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 про стягнення суми компенсації

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Фреш»,

в с т а н о в и в:

30.10.2017 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача та просив захистити порушені Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7 авторські права на твір образотворчого мистецтва - картину "Город спит", шляхом стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 суму компенсації в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що грошовому еквіваленті складає - 32 000, 00 грн. В обґрунтування позову вказала, що в 2012 році ОСОБА_6 (Автор) своєю творчою працею створила твір образотворчого мистецтва під назвою - " Город спит " (надалі - Твір). Авторство ОСОБА_6 на вищевказаний Твір підтверджується підписом Автора на картинах, як це передбачено ч. 1 ст. 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права". Додатково Автор зареєструвала своє авторське право у Державному департаменті інтелектуальної власності при Міністерстві економічного розвитку і торгівлі України, згідно ч. 5 ст. 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права", на що Автору видано Свідоцтво про реєстрацію авторського права № 73811 від 12.09.2017року. 17.08.2017 року в магазині "ВіВат, канцелярія!", господарську діяльність в якому здійснює ФОП ОСОБА_7, за адресою: м. Чернігів, вул. 77-й Гв. Дивізії, 1А в ТЦ "Голівуд", здійснюється розповсюдження товару:"Блокнот для ескізів", штрих код №1- 740; Артикул №1: 263474, на лицевій та зворотній сторонах якого протиправно використано Твір Позивача, а саме частину картини під назвою " Город спит " (2012 р.). В звязку з цим позивач звернувся із вказаним позовом.

Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали та наполягали на задоволенні.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Представники третьої особи заперечував проти позову.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

В 2012 році ОСОБА_6 (Автор) своєю творчою працею створила твір образотворчого мистецтва під назвою - " Город спит" (надалі - Твір). Авторство ОСОБА_6 на вищевказаний Твір підтверджується підписом Автора на картинах, у відповідності до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права".

ОСОБА_6 зареєструвала своє авторське право у Державному департаменті інтелектуальної власності при Міністерстві економічного розвитку і торгівлі України, згідно ч. 5 ст. 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права", на що Автору видано Свідоцтво про реєстрацію авторського права № 73811 від 12.09.2017 року.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України №5 від 04.06.2010 року "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав", Згідно зі статтями 177 та 424 ЦК (435-15) майнові права, результати інтелектуальної, творчої діяльності відносяться до об'єктів цивільних прав, а за статтею 178 ЦК ( 435-15 ) вони є оборотоздатними.

Реєстрація права на об'єкти інтелектуальної власності у відповідності з вимогами чинного законодавства здійснюється Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства економічного розвитку і торгівлі України. Проте необхідно враховувати, що авторське право на твір виникає внаслідок факту створення твору. Тому для виникнення та здійснення авторського права не вимагається реєстрація права на твір чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

Реєстрація може здійснюватись на вимогу суб'єкта авторського права, але вона не має правовстановтоючого характеру.

Згідно ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права", до майнових прав автора належать:

а) виключне право на використання твору;

б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Відповідно до статті 418 ЦК України, право інтелектуальної власності є непорушним.

Нормами статті 431 ЦК України визначено, що порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену цим Кодексом, іншими законами чи договором.

Так, нормами ст. 432 ЦК України передбачено, право суб'єкта авторського права захистити (поновити) свої права шляхом, зокрема застосування негайних заходів щодо запобігання порушенню права інтелектуальної власності та застосування грошового стягнення за неправомірне використання об 'єкта права інтелектуальної власності.

17.08.2017 року в магазині "ВіВат, канцелярія!", господарську діяльність в якому здійснює ФОП ОСОБА_7, за адресою: м. Чернігів, вул. 77-й Гв. Дивізії, 1А в ТЦ "Голівуд", здійснюється розповсюдження товару:"Блокнот для ескізів", штрих код №1- 740; Артикул №1: 263474, на лицевій та зворотній сторонах якого протиправно використано Твір Позивача, а саме частину картини під назвою " Город спит " (2012 р.).

Реалізація вказаного Товару підтверджується такими розрахунковими документами: нефіскальний чек №19 від 17.08.2017 року, чек POS-терміналу №217 від 17.08.2017 року.

Згідно ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права»:

примірник твору - копія твору, виконана у будь-якій матеріальній формі;

контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав.

Виходячи з зазначених норм, примірник Твору (товар), що реалізується Відповідачем має юридичний статус "контрафактний", так як містить в своїй структурі належні виключно позивачу об'єкти авторського права, який в свою чергу не надавав відповідачу дозволу на використання, ні самих Творів, ні їх самостійних частин.

Тому факт розповсюдження (реалізація, продаж) Відповідачем контрафактних примірників Твору (товарів) є фактом піратства і як вивід порушенням прав Позивача в рамках п. б) ч. 1 ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права», згідно якого, порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України №5 від 04.06.2010 року "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав", належним відповідачем у справі про захист авторського права і (або) суміжних прав є особа, яка своїми діями порушила особисті немайнові чи майнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав.

Види порушень авторського права і (або) суміжних прав, зокрема, наведені в статтях 50 та 52 Закону N3 792-ХІІ (3 792-12).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 12 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України «Про застосування судами норм законодавства про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 року № 5 відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому порушником авторських і (або) суміжних прав можуть бути будь-які учасники цивільних відносин, що визначені в статті 2 ЦК України, які своїми діями (бездіяльністю) порушують особисті немайнові і (або) майнові права суб'єктів авторських прав і (або) суміжних прав. Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок.

Згідно п. 44 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України №5 від 04.06.2010 року "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" Відповідно до пункту "б" статті 50 Закону N3792-XII (3792-12) розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту.

Особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

Згідно п. 39 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України №5 від 04.06.2010 року "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав", вибір способу захисту порушеного права належить позивачу - суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав.

Згідно з положеннями статті 52 Закону N3792-XII (3792-12) у разі порушення авторського права і (або) суміжних прав можливим є одночасне застосування кількох передбачених зазначеною статтею способів цивільно-правового захисту таких прав, у тому числі й у різних судових провадженнях.

Виходячи з факту порушення авторського права Позивача з боку Відповідач, Позивач в свою чергу має право згідно п. г) ч. 1 cт. 52 Закону «Про авторське право і суміжні права», подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Згідно п. 42 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України №5 від 04.06.2010 року "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав", Відповідно до пункту "г" частини першої статті 52 Закону N З 792-ХІІ ( 3792-12 ) суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків.

Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав.

Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим. використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо.

Розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50000 мінімальних заробітних плат (пункт "г" частини другої статті 52 Закону N 3792-ХІІ) (3792-12), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі.

Такої ж позиції притримується Верховний Суд України по справі № 911/1217/17 (Постанова від 13.08.2018 року).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму ВС України "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав", авторське право на твір і право власності на матеріальний об'єкт, у якому втілено твір, не залежать одне від одного. Відчуження матеріального об'єкта, в якому втілено твір, не означає відчуження авторського права і навпаки.

У зв'язку з цим звернути увагу судів на те, що незалежність авторського права і права власності на матеріальний об'єкт (матеріальний носій) проявляється через зміст особистих немайнових прав та майнових прав суб'єкта авторського права, передбачених статтями 438 - 441 ЦК, главою 75 ЦК і права власності на матеріальний об'єкт, який згідно зі статтею 317 ЦК полягає у володінні, користуванні та розпорядженні ним.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням правової позиції, висловленої ЄСПЛ при розгляді справи "Серявін проти України", а саме те, що згідно з усталеною практикою ОСОБА_1, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 р.). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" від 01.07.2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім доводам та запереченням учасників судового процесу, надано можливість сторонам в судовому засіданні обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, принципи справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача компенсації в розмірі 10 мінімальних заробітних плат на час постановлення рішення, що складає 37230 грн. 00 коп. та судовий збір в сумі 640 грн., а всього на загальну суму 37870 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 141, 259, 265, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_6, задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 (місцепроживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_6 (місцепроживання: 61039 м. Харків, вул. Курахівська, 6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) компенсацію в сумі 37230 грн. 00 коп. та судовий збір в сумі 640 грн., а всього на загальну суму 37870 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 25.04.2018 року.

Суддя Л.В.Карапута