Справа № 181/1158/18
Провадження № 2/181/312/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2018 р. с.м.т. Межова

Межівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юрєва О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Варюхи Ю.С.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

25 жовтня 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовної заяви зазначається, що 06 грудня 2011 року

з ОСОБА_1 було укладено договір б/н, за яким остання отримала кредит у розмірі 4000.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Акціонерне Товариство ОСОБА_2 «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 21.05.2018 року змінено найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк».

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 договору.

Овердрафт (п.1.1.1.63 Договору) короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.

При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, за яким договір приєднання може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона позбавлена можливості запропонувати свої умови договору. Позивач зобовязання за договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Всупереч договірним зобовязанням, відповідач неналежно виконував умови договору. Станом на 02 жовтня 2018 року ОСОБА_1 має перед позивачем заборгованість за кредитним договором у розмірі 14187,24 гривень, з яких: 5560,61 гривень нараховано відсотків за користування кредитом, 8055,84 гривень нараховано пені, а також відповідно до 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень штраф (фіксована частина), 651,77 гривень штраф (процентна складова).

Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 зазначену вище заборгованість на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та судові витрати.

Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Згідні на заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позов підтримують повністю.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги визнає частково, просила не стягувати штраф, так як це є подвійною відповідальністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом досліджені та надана оцінка таким доказам:

На підтвердження домовленості між сторонами мається підписана відповідачем заява від 06 грудня 2011 року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ, порушення істотних умов яких, зі сторони ОСОБА_1 у судовому засіданні достовірно встановлено.

06 грудня 2011 року з ОСОБА_1 було укладено договір б/н, за яким остання отримала кредит у розмірі 4000.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

За розрахунком заборгованості за договором б/н від 06 грудня 2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1, вбачається, що остання станом на 02 жовтня 2018 року має перед позивачем заборгованість за кредитним договором в розмірі 14187,24 гривень, з яких: 5560,61 гривень нараховано відсотків за користування кредитом, 8055,84 гривень нараховано пені, а також відповідно до 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень штраф (фіксована частина), 651,77 гривень штраф (процентна складова).

Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідність ст.509 ЦК України - в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як - то: передати майно, сплатити гроші, виконати роботу, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідність ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Оскільки відповідач порушив зобов'язання, встановлені договором, доказів своєчасної та повної оплати заборгованості за кредитним договором в матеріалах справи немає, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача, при цьому, щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд керується наступним.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штрафи, що визначені п. 2.1.1.7.6. Правил, є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування разом із пенею за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Питання щодо недопустимості подвійного стягнення неустойки за порушення виконання грошового зобов'язання узгоджується із правовими позиціями ВС України, які викладені в постанові суду у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 р.

Враховуючи наведені норми та роз'яснення, суд приходить до висновку, що позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є таким, що підлягає частковому задоволенню, та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у загальному розмірі 13035,47 гривень.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються - на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 205, 526, 610, 634, 1048-1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 4, 81, 82, 96, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" (юридична адреса: вул. Грушевського, буд.1Д, м. Київ, ) до ОСОБА_1 (місце реєстрації: вул. Центральна, буд. 66, с. Федорівське, Межівський район, Дніпропетровської області, РНОКПП НОМЕР_1) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», розрахунковий рахунок №3111, МФО 305299, , заборгованість в сумі 13035 (тринадцяти тисяч тридцяти пяти) гривень 47 копійок за кредитним договором №б/н від 06 грудня 2011 року.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати при розгляді справи в суді в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривень 00 копійок на розрахунковий рахунок №3111, МФО 305299, .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Межівський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя: ОСОБА_3