ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4200/17
провадження № 4-с/753/22/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого-судді Даниленко В.В.

при секретарі Пасько І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за скаргою ОСОБА_2 заінтресовані особи: державний виконавець відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Маріуци Т.В., ОСОБА_4 на дії щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та скасування постанови, суд -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою в якій просила визнати постанову про закінчення виконавчого провадження від 15.03.2016 року, винесену старшим державним виконавцем Голосіївського РУЮ у м.Києві Маріуца Т.В. незаконною та її скасувати.

На обґрунтування скарги зазначила, що державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження від 15.03.2016 року з жорстким порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент винесення зазначеної постанови, а саме від 23.12.2015р., що діяла з 28.12.2015р. та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 2.04.2012р. № 512/5, в редакції, що діяла на момент складання зазначеного акту, а саме від 22.12.2015р., що діяла з 29.12.2015р. зокрема: Постанова не містить обов'язкової підстави передбаченої статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року за N 1404-VIII, в редакції, що діяла на момент винесення зазначеної постанови, а саме від 23.12.2015р., що діяла з 28.12.2015р. для закінчення виконавчого провадження; Акт державного виконавця, на підставі якого державним виконавцем прийнято рішення про закінчення виконавчого провадження і згодом винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 15.03.2016 року не відповідає вимогам пункту 1.5.2. розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012р. № 512/5 в редакції, що діяла на момент складання зазначеного акту, а саме від 22.12.2015р., що діяла з 29.12.2015р.

Представник скаржника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подав до суду заяву про розгляд скарги у його відсутність, вказавши, що скаргу підтримує, просить її задовольнити.

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Маріуци Т.В. та боржник ОСОБА_2 до суду не з'явилися, повторно, про розгляд справи були повідомлені належним чином, до суду з будь-якими заявами та клопотаннями не зверталися.

Дослідивши матеріали скарги та матеріали виконавчого провадження, суд встановив такі обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

На виконанні в Голосіївському РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві перебуває виконавче провадження №41353639, по виконавчому листу №753/2766/13 виданого 30.05.2013 року Дарницьким районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 32635,15 грн.

15.03.2016 року старший державний виконавець ВДВС Голосіївського РУЮ у м.Києві Маріуца Т.В. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.56).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Даючи оцінку доводам скарги про неправомірність оскаржуваної постанови, суд керується відповідними нормами Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон № 1404-VIII).

Так, відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписом ст. 2 цього Закону засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов'язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об'єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ст. 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Ст. 18 Закону № 1404-VIII зобов'язує виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом.

Відповідно до ст.39 ЗУ «Про Виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; визнання боржника банкрутом; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв'язку з цим перераховані до Державного бюджету України; якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (ст. 383 ЦПК України).

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи (ч.2 ст. 387 ЦПК України).

За ч.1 та ч.2 ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Копію матеріалів виконавчого провадження суду не надано, та як вбачається зі змісту скарги вбачається, що копію оскаржуваної постанови боржник отримала 16.02.2017р., а отже десятиденний строк оскарження не пропущений.

За таких обставин, оскільки старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві не підтверджено належними і допустимими доказами факту правомірності виконання ним вимоги Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про державну службу», у зв'язку з чим суд вважає за можливість задовольнити скаргу ОСОБА_2

За таких обставин суд вважає, що оскаржувана постанова державного виконавця винесена без достатніх на те підстав.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 383, 387, 450, 451 ЦПК України, ЗУ «Про Виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_2, заінтресовані особи: державний виконавець відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Маріуци Т.В., ОСОБА_4 на дії щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та скасування постанови - задовольнити.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Маріуци Т.В. при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 15.03.2016 року №41353639, по виконавчому листу №753/2766/13 виданого 30.05.2013 року Дарницьким районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 32635,15 грн..

Скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Маріуци Т.В. про закінчення виконавчого провадження від 15.03.2016 року №41353639, по виконавчому листу №753/2766/13 виданого 30.05.2013 року Дарницьким районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 32635,15 грн. .

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: