Справа № 758/6887/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі судді Гребенюка В.В., розглянувши заяву адвоката позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом громадянки російської федерації ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з вищевказаною заявою в цивільній справі за позовом громадянки російської федерації ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями - визначено головуючого суддю по вказаній цивільній справі - ОСОБА_4

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, представник вказує на те, що відповідач без дозволу позивача користується речами у квартирі АДРЕСА_1, право користування на яку остання прагне позбавити відповідача, крім того, останній приводить різних людей в квартиру, що можуть пошкодити майно чи інший інвентар в квартирі, та просить накласти арешт на вказану квартиру, заборонити відповідачу входити, користуватись та чинити перешкоди в користуванні даною квартирою, приводити третіх осіб до такої квартири.

Дослідивши матеріали позовної заяви у межах вирішення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до суду, після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 р. № 9, передбачає, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів справи не вбачається підстав для задоволення заяви представника позивача про вжиття заходів забезпечення даного позову, оскільки останнім не наведено достатніх правових підстав для забезпечення позову саме шляхом накладення арешту на квартиру. До того ж, обраний спосіб забезпечення позову в частині заборони відповідачу входити, користуватись та чинити перешкоди в користуванні квартирою, та заборони приводити третіх осіб до такої квартири, не передбачений ЦПК України.

Також, позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення даного позову.

Враховуючи вищевикладене, заява представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. ст. 149, 150, 153, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом громадянки російської федерації ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити;

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Гребенюк