Справа № 2-1390/08 Головуючий у І інстанції Устимчук М.Ю.
Провадження № 22-ц/780/1749/18 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 26 17.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 квітня 2018 року м. Київ

справа № 370/197/18

провадження № 22ц/780/1749/18

Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Іванової І.В., Сліпченка О.І., Гуля В.В.

при секретарі - Тимошевській С.І.

сторони :

позивач - ОСОБА_4

відповідач - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 08 жовтня 2008 року, у складі судді Устимчук М.Ю., про визнання мирової угоди у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики,

встановила:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України:

пункт 8) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується;

пункт 9) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У 2008 році позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу, посилаючись на те, що 11.02.2007 року він позичив відповідачу кошти в розмірі 30000 гривень. На затвердження укладеного договору позики відповідач власноручно написав розписку, згідно якої борг мав бути повернутий позивачу в строк до 10.06.2008 року.

З настанням цього терміну відповідач борг не повернув, тому він звернувся до суду, в судовому засіданні сторони зробили спільну заяву і надали суду укладену та підписану мирову угоду, за умовами якої відповідач передає у власність позивачу належну йому на праві особистої власності земельну ділянку в рахунок погашення боргу, а позивач приймає її, відмовляється від вимоги про стягнення 30 000 грн. та зобов'язується у встановленому законом порядку перереєструвати право власності у відповідних державних органах.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 08 жовтня 2008 року було визнано мирову угоду, за умовами якої сторони досягли згоди щодо погашення боргу за договором позики від 11.02.2007 року, укладеного у простій письмовій формі, в розмірі 30000 грн., який має сплатити відповідач на користь позивача.

При цьому відповідач засвідчив, що є власником земельної ділянки площею 3,4499 га, яка розташована на території Гружчанської сільської ради Макарівського району Київської області і належить йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія НОМЕР_1, зареєстрованого за №35 від 27 березня 2008 року та має намір в рахунок існуючого боргу передати її у власність позивача.

За вільним волевиявленням сторони домовились про припинення існуючого зобов'язання (боргу) наступним шляхом:

- відповідач передає у власність позивачу належну йому на праві особистої власності земельну ділянку в рахунок погашення 30000 гривень боргу, а позивач приймає її та зобов'язується у встановленому законом порядку перереєструвати право власності у відповідних державних органах відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Вартість земельної ділянки на момент укладання даної мирової угоди становить 21 808,30 грн.

- відповідач відмовляється від вимоги про стягнення боргу, а судові витрати позивач бере на себе.

Сторони також домовились, що земельна ділянка має бути передана відповідачем позивачу у місячний термін з моменту визнання мирової угоди судом.

Позивач з визнанням цієї угоди судом вважає свої вимоги задоволеними в повному обсязі і відмовляється від них.

У разі невиконання відповідачем умов мирової угоди щодо передачі земельної ділянки у власність позивача у встановлені угодою строки, сплати грошових сум або з інших, незалежних від сторін причин, мирова угода має вважатися підставою для видачі останньому судом виконавчого листа на повну суму заявленого позову - 30 000 грн. та понесених судових витрат. Провадження у справі закрито.

Особа, яка не приймала участь у розгляді справи, ОСОБА_6 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що оскаржуваною ухвалою було вирішено питання про її право власності на земельну ділянку площею 3,4499 га, яка оскаржуваною ухвалою була незаконно передана у власність ОСОБА_4, в той час, як спірна земельна ділянка була виділена їй в натурі. При цьому апелянт зазначила, що факт незаконного набуття ОСОБА_5 права власності на спірну земельну ділянку встановлено рішенням апеляційного суду Київської області від 26.09.2017 року у цивільній справі за її позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4, Макарівської райдержадміністрації Київської області про визнання розпоряджень Макарівської районної державної адміністрації Київської області, державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними.

Крім того, апелянт зазначила, що затверджена судом мирова угода суперечить нормам матеріального права. Зокрема, посилається що зазначена ухвала постановлена судом без повного з'ясування обставин, не встановлено, яке цільове призначення має земельна ділянка, не перевірено, чи не суперечить вимогам закону мирова угода, тому просить скасувати ухвалу суду про затвердження мирової угоди.

У відзиві на скаргу, позивач ОСОБА_4 не погоджується з доводами скарги, посилаючись що рішення апеляційного суду від 26.09.2017 року було встановлено правомірність набуття ним земельної ділянки на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, тому перегляд судового рішення порушує принцип правової визначеності та право заявника на доступ до правосуддя, яке гарантується п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В суді апеляційної інстанції адвокат ОСОБА_8, представник апелянта ОСОБА_6 просив скаргу задовольнити з викладених у ній підстав.

Позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5, будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду апеляційної скарги, до суду апеляційної інстанції не з'явились, клопотань про відкладення судового розгляду не подавали, тому колегія суддів вирішила за можливе провести судове засідання у їх відсутність, згідно ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 08 жовтня 2008 року, суд визнав мирову угоду, укладену між позивачем ОСОБА_4 і відповідачем ОСОБА_5, та закрив провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

За мировою угодою до позивача переходить право власності на земельну ділянку, призначену для ведення особистого селянського господарства, у зв'язку з неповерненням відповідачем боргу за договором позики.

Так, відповідно розпорядженню Макарівської районної державної адміністрації Київської області №1223 від 17.07.2008 року «Про передачу у власність земельної ділянки власнику земельної частки (паю) громадянину України ОСОБА_5 в межах Гружчанської сільської ради» безоплатно передано у власність земельну ділянку загальною площею 3,4499 га для ведення особистого селянського господарства в межах Гружчанської сільської ради Макарівськогорайону Київської області (а.с.17-18).

Відповідно Державному акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, відповідач ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 3,4499 га, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства.

Згідно з п. 15 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

Таким чином, оскільки власникам земельних ділянок заборонено відчужувати земельні ділянки, виділені в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, то вони не можуть бути і предметом мирової угоди, щодо переходу права власності до іншої особи, на що суд першої інстанції не звернув увагу.

Відповідно до п.5 ст.175 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи), закриваючи провадження у справі, суд за клопотання сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, суд першої інстанції у порушення вимог зазначеного закону не з'ясував питання щодо наявності передбачених законом підстав, за яких допускається визнання мирової угоди.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, апеляційний суд скасовує ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, якщо останній порушив норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 389 ЦПК України, колегія судів, -

постановила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 08 жовтня 2008 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий: І.В.Іванова

Судді: