Провадження № 2/200/3467/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

«26» жовтня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Сокол І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

07 серпня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

В обґрунтування позову вказала, що 06 вересня 2015 року вона надала ОСОБА_2 грошову позику в розмірі 25 000,00 (двадцять пять тисяч) доларів США, що на момент подачі позову згідно курсу НБУ становить 678292,50 грн., (шістсот сімдесят вісім тисяч двісті девяносто дві гривень 50 копійок). Надання позики підтверджується розпискою відповідача від 06 вересня 2015 року. Грошові кошти були передані відповідачці у момент підписання розписки.

Відповідно до умов розписки, Відповідач, половину суми боргу, тобто 12500 доларів США, зобовязалась повернути до кінця 2015 року, строк повернення іншої половини суми боргу, у розмірі 12500 доларів США, сторони не визначили, а отже вона у відповідності до ч.2 ст. 540 ЦК України підлягає поверненню у будь-який час на першу вимогу Кредитора.

В зазначений у розписці термін, грошові кошти у сумі 12500 доларів США, відповідач не повернула, отже у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України позивач просить суд стягнути 3% річних від простроченої суми за користування грошовими коштами, а саме у розмірі 26453,43 грн.

17 липня 2018 року позивачем, на адресу відповідача згідно розписки та положенням діючого цивільного законодавства, направлено претензію щодо повернення заборгованості, однак до теперішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу у загальному розмірі 25 000,00 доларів США, та суми 975 доларів США 3% річних, чим порушила взяті на себе зобовязання . У звязку з викладеним вона звертається з позовними вимогами щодо стягнення з ОСОБА_2 на її користь суму боргу у розмірі 25 000,00 доларів США, що на момент подачі позову згідно курсу НБУ становить 678 292,50 грн., та 3% річних у розмірі 975 доларів США, що на момент подачі позову згідно курсу НБУ становить 26 453,43 грн., а всього 25 975,00 доларів США, що на момент подачі позову згідно курсу НБУ становить 704 745,91 грн.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2018 року провадження у справі відкрито.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позов та заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 06 вересня 2015 року відповідач ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_1 25 000 доларів США та зобовязалася половину боргу повернути до кінця 2015 року, про що видала позивачу власноручно написану розписку.

Так, розписка, на підставі якої позивач просить стягнути заборгованість, містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дату отримання коштів, тобто відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України. Відповідач договір позики не оспорював, не визнавав його недійсним чи удаваним правочином, що має на меті приховати інший правочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

У постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм статей 1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 передбачено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вказані в розписці грошові кошти були повернуті позикодавцю у строк, обумовлений в розписці, до кінця 2015 року, відповідачем суду не надано.

Станом на дату розгляду справи боргова розписка перебуває у кредитора, що, за правилом ст. 545 ЦК України, також свідчить про невиконання позичальником зобов'язання.

Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно вимог ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дні пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як випливає з матеріалів цивільної справи 17 липня 2018 року ОСОБА_1, на адресу ОСОБА_2 згідно розписки та положенням діючого цивільного законодавства, направлено претензію щодо повернення заборгованості, що підтверджується фіскальним чеком ПАТ «Укрпошта» та описом вкладеного цінного листа.

Однак, до теперішнього часу ОСОБА_2 ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно розрахунку заборгованості представника позивача борг відповідача становить : основна сума боргу за договором позики - 25 000,00 доларів США, що на момент подачі позову згідно курсу НБУ становить 678 292,50 грн., 3% річних від простроченої суми 975 доларів США, що на момент подачі позову згідно курсу НБУ становить 26 453,43 грн.

Як визначено в статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до вимог ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідач в судове засідання не надала жодного доказу того, що нею виконані зобов'язання за договором позики належним чином, тому суд позбавлений врахувати інші докази ніж ті, які є в матеріалах справи.

Оскільки, відповідач не виконала зобов'язання позичальника перед кредитором за в добровільному порядку, тому, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ч. 1 ст.141 ЦПК України, з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача сплачена ним сума судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 525, 526,530,1046, 1047, 1048 1049 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (м. Дніпро, пр. Б. Хмельницького, 126/8, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (м. Дніпро, вул. Робоча, 95/7) суму боргу у розмірі 25 000,00 доларів США, що на момент подачі позову згідно курсу НБУ становить 678 292,50 грн., та 3% річних у розмірі 975 доларів США, що на момент подачі позову згідно курсу НБУ становить 26 453,43 грн., а всього 25 975,00 доларів США, що на момент подачі позову згідно курсу НБУ становить 704 745,91 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (м. Дніпро, пр. Б. Хмельницького, 126/8, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (м. Дніпро, вул. Робоча, 95/7) судовий збір у розмірі 7047,47 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Е.В. Женеску