АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1948/18Головуючий по 1 інстанції - Соколишина Л.Б.
Категорія: 53 Доповідач в апеляційній інстанції - Бородійчук В.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Бородійчука В.Г.

суддів Василенко Л.І., Карпенко О.В.

розглянувши у судовому засіданні у місті Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2018 року (ухвалене в приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області під головуванням судді Соколишиної Л.Б.) у справі за позовом ОСОБА_4 до комунального підприємства «Виробниче підприємство «Агроекологія» Червонослобідської сільської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати, -

в с т а н о в и в :

24 липня 2018 року Ґудзь С.О. звернувся до суду з позовом до КП «Виробниче підприємство «Агроекологія» Червонослобідської сільської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно наказу № 12 від 17 лютого 2016 року його було прийнято на роботу на посаду головного інженера багатофункціонального обслуговуючого екологічно-комунального підприємства «Агроекологія».

У 2016 році екологічно-комунальне підприємство «Агроекологія» перейменовано на КП «Агроекологія» Червонослобідської сільської ради, а в 2017 році назва підприємства змінена на КП «Виробниче підприємство «Агроекологія» Червонослобідської сільської ради.

Відповідно до наказу директора КП «Виробниче підприємство «Агроекологія» Червонослобідської сільської ради № 70/1-к від 03 жовтня 2017 року ОСОБА_4 було звільнено з посади головного інженера згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

На час звільнення, КП «Виробниче підприємство «Агроекологія» Червонослобідської сільської ради мало заборгованість перед Ґудзем С.О. з виплати йому заробітної плати, в зв'язку з чим він був змушений звертатися до суду.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 05 березня 2018 року його позов до відповідача про стягнення заборгованості із заробітної плати задоволено частково, а саме: стягнуто з КП «Виробниче підприємство «Агроекологія» Червонослобідської сільської ради на користь ОСОБА_4 22 767 грн. 79 коп. заборгованості по заробітній платі за період з 01 травня 2017 року по 03 жовтня 2017 року, заборгованості по компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 10 237 грн. 51 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 24 січня 2018 року в розмірі 20 411 грн. 20 коп., заборгованість по виплаті вихідної допомоги в розмірі 5 357 грн. 94 коп., суму компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати станом на 24 січня 2018 року в розмірі 1 141 грн. 06 коп., у зв'язку з чим було отримано виконавчий лист та пред'явлено до примусового виконання до відповідного відділу ДВС.

20 липня 2018 року рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05 березня 2018 року було фактично виконано. Таким чином, фактичний розрахунок відбувся 20 липня 2018 року.

Тому, Ґудзь С.О. просив суд про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 січня 2018 року по 20 липня 2018 року в розмірі 30 616 грн. 80 коп., а також просив стягнути компенсаційні втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати у розмірі 675 грн. 01 коп.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з КП «Виробниче підприємство «Агроекологія» Червонослобідської сільської ради на користь ОСОБА_4 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 25 січня 2018 року по 05 березня 2018 року у розмірі 7 399 грн. 06 коп., суму компенсації втрати частини заробітної плати у розмірі 675 грн. 01 коп. та судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову у розмірі 704 грн. 80 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, районний суд мотивував його тим, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку з 25 січня 2018 року по 05 березня 2018 року, тобто з моменту останнього періоду надання розрахунку 24 січня 2018 року і по дату ухвалення районним судом рішення. Також, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову і в частині стягнення компенсації втраченого заробітку, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що порушені строки виплати заробітної плати, приведений розрахунок компенсації було визнано правильним і таким що підлягає стягненню.

В задоволенні позовних вимог щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку було відмовлено, оскільки чинним законодавством не передбачено право на отримання компенсації, що мала місце після того, як вона була присуджена позивачу за рішенням суду.

Не погоджуючись із таким висновком суду, Ґудзь С.О. оскаржив його до суду апеляційної інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову та безпідставно відмовив у задоволенні позову про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, на думку особи, що подає апеляційну скаргу не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З вищевикладених обставин, ОСОБА_4 просив скасувати рішення суду першої інстанції від 18 жовтня 2018 року як помилкове та прийняти нову постанову, якою повністю задовольнити позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від КП «Виробниче підприємство «Агроекологія» Червонослобідської сільської ради, останнє вказало, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують правильності висновків суду про часткове задоволення позову. Тому, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без зміни.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу директора КП «Виробниче підприємство «Агроекологія» Червонослобідської сільської ради № 70/1-к від 03.10.2017 року ОСОБА_4 звільнено з посади головного інженера згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

05.03.2018 року рішенням Черкаського районного суду Черкаської області стягнуто з КП «Виробниче підприємство «Агроекологія» Червонослобідської сільської ради на користь Ґудзь С.О. 22767,79 грн. заборгованості по заробітній платі за період з 01.05.2017 року по 03.10.2017 року, заборгованості по компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 10237, 51 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 24.01.2018 року в розмірі 20411,20 грн., заборгованість по виплаті вихідної допомоги в розмірі 5357,94 грн., суму компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати станом на 24.01.2018 року в розмірі 1141,06 грн. (а.с. 6-8).

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05.03.2018 року було фактично виконане 20 липня 2018 року (а.с. 9).

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 25.01.2018 року по 20.07.2018 року.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку з 25 січня 2018 року по 05 березня 2018 року, тобто з моменту останнього періоду надання розрахунку 24 січня 2018 року і по дату ухвалення районним судом рішення

Проте, колегія судів не повністю погоджується з висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу .

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року № 428/7002/14-ц.

З матеріалів справи вбачається, а саме з довідки про доходи № 128 від 18.10.2017 року, ОСОБА_4 нараховано за серпень 2017 рік - 5232,54 грн., за вересень 2017 рік - 5483,20 грн.

Таким чином, середньоденний заробіток складає 255,14 грн. (10715,74 / 42 = 255,14).

Отже, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом на 20 липня 2018 року (день фактичного розрахунку) складає 255,14 грн. х 120 робочих днів = 30616,80 грн.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, про задоволення вимоги ОСОБА_4 про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 25 січня 2018 року по 20 липня 2018 року, тобто до фактичного розрахунку з позивачем, в розмірі 30616,80 грн.

Що стосується вимоги про стягнення суми компенсації втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням строків її виплат.

Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв'язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними постановою від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Суд першої інстанції дійшов висновку про можливість задоволення позову в даній частині, з яким погоджується і колегія суддів, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що порушені строки виплати заробітної плати, приведений розрахунок компенсації було визнано правильним і таким що підлягає стягненню.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги є суттєвими, були предметом вивчення апеляційного суду і дають підстави для скасування рішення районного суду в частині компенсації втрати частини заробітної плати та прийняття нової постанови про задоволення вимог ОСОБА_4 в цій частині.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Черкаської області, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2018 року скасувати в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку та постановити в цій частині нову.

Стягнути з КП «Виробниче підприємство «Агроекологія» Червонослобідської сільської ради на користь ОСОБА_4 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 25 січня 2018 року по 20 липня 2018 року у розмірі 30 616 грн. 80 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови виготовлено 12 грудня 2018 року.