Справа № 347/1273/17
Провадження № 22-ц/779/481/2018
Головуючий у 1 інстанції Сабадах Б. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі суддів колегії судової палати у цивільних справах головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Девляшевського В.А., Максюти І.О. секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду від 17 січня 2018 року, ухваленого у складі судді Сабадаха Б.В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п. 9 розд. XIIІ «Перехідні положення» Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України» справи у судах першої та апеляційної інстанції провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 3 жовтня 2017 року.

11 липня 2017 року представник публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до договору № б/н від 04.10.2010 року укладеного між банком та ОСОБА_1, відповідач отримала кредит у розмірі 6000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. ОСОБА_1 зобов'язувалася погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором станом на 30.04.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 71254,92 грн, яка складається з: 6000,00 грн - заборгованість за кредитом, 58385,64 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 3369,28 грн - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1

Рішенням Косівського районного суду від 17 січня 2018 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

На дане рішення представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 6000 грн відповідно до кредитного договору б/н від 04.10.2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п.п. 2.1.1.2.11 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Зазначає, що за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору. Суд не врахував, що згідно з анкетою-заявою та довідкою про карти клієнта видані за договором від 04.10.2010 року основною карткою за договором є картка № 218854, що видана відповідачу 05.10.2010 року зі строком дії до 05/14. Кредитна картка за вказаним договором була неодноразово перевипущена (за вимогою клієнта, після закінчення терміну дії), новий термін дії до 03/16, тобто до 31 березня 2016 року. Про факт отримання кредитної картки свідчить виписка по рахунку клієнта, з якої вбачається, що ОСОБА_1 користувалася вказаною карткою, знімала кошти з банкоматів, здійснювала оплату у магазинах та через термінали самообслуговування, вказані операції є неможливими без фізичного предявлення кредитної картки. Вказує на те, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто з 31 березня 2016 року. Банком подано позовну заяву до суду 11 липня 2017 року, тобто в межах строку позовної давності. Зазначає, що судом першої інстанції належним чином не досліджено розрахунок заборгованості та докази, що містяться в матеріалах справи. ОСОБА_1 частково сплачувала кредитну заборгованість, що є наслідком переривання строку позовної давності. Одне з останніх погашень здійснено ОСОБА_1 13 листопада 2014 року, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку. Банк звернувся до суду 11 липня 2017 року, тобто в межах строку позовної давності. Зазначає, що своїм підписом у договорі відповідач засвідчила що вона ознайомлена з істотними умовами договору та погоджується з ними. Відповідно до ст. 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Згідно Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника чи інших осіб. Позивачем не оспорювався факт укладення договору від 04.10.2010 року, в якому передбачено договірне списання.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, проте у судове засідання не зявились, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачу було відомо, що ОСОБА_1 не повернула позичену суму грошей. Проте, з позовом про стягнення заборгованості до ОСОБА_1 ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду 11.07.2017 року. Факт звернення ПАТ КБ "ПриватБанк" за захистом своїх прав був за межами позовної давності, відповідачка подала заяву про застосування строку позовної давності, у матеріалах справи існують обставини, які є підставою для її застосування.

Висновок суду є передчасним і погодитись з ним не можна.

Судом встановлено, що відповідно до договору № б/н від 04.10.2010 року укладеного між банком та ОСОБА_1, відповідач отримала кредит у розмірі 6000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписом у анкеті-заяві ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, становить між нею та Банком договір (а.с.7).

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В матеріалах справи міститься копія довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду» по договору, укладеного з ОСОБА_1, якою визначено тип картки, тип кредитної лінії, пільговий період, валюта картрахунку, базова ставка на місяць, розмір щомісячних платежів та строк їх внесення, комісія за зняття готівки, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, штраф при порушенні термінів платежів, а саме, 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій, та інші платежі, пов»язані з користуванням платіжною карткою (а.с.8).

Встановлено, що у звязку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором позивач зазначив станом на 30.04.2017 року заборгованість в розмірі 71254,92 грн, яка складається з: 6000,00 грн - заборгованість за кредитом, 58385,64 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 3369,28 грн - штраф (процентна складова).

Розмір заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 не оспорює.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов»язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно кредитного договору б/н від 04.10.2010 року ОСОБА_1 було видано наступні кредитні картки: № 218854, терміном дії до 05/14, № 654447, терміном дії до 08/16, № 183364, терміном дії до 03/16 року (а.с. 92).

Згідно з виписки про рух коштів за зазначеними картками, вбачається, що ОСОБА_1 користувалась виданими їй картками, зокрема розраховувалась за покупку товарів, перераховувала гроші приватним особам, перераховувала грошові кошти на «Копілку» та ін. (а.с.93-106).

Щодо вимог про пропуск позовної давності, то судом першої інстанції не враховане наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 та ч.5. ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Правовою позицією судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-134цс14 від 01.10.2014 року щодо застосування позовної давності зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Також з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 частково сплачувала кредитну заборгованість, що свідчить про переривання строку позовної давності.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 04.10.2010 року, укладеного між банком та ОСОБА_1, остання сума погашення за зазначеним кредитним договором була здійснена 13 листопада 2014 року (а.с. 4-6).

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до суду 11 липня 2017 року, тобто в межах строку позовної давності.

Отже, рішення Косівського районного суду від 17 січня 2018 року про відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.10.2010 року за спливом позовної давності є помилковим.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі N 6-2003цс15, а згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 360 7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

У зв'язку з цим не підлягають задоволенню позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 в частині стягнення 500,00 грн - штраф (фіксована частина) та 3369,28 грн - штраф (процентна складова).

За змістом вимог ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, судовими рішеннями є рішення, постанови.

В силу вимог ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення та ухвалити нове рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з вище зазначених вимог матеріальних норм права і, враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» і стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по договору № б/н від 04.10.2010 року станом на 30.04.2017 року в розмірі 67385,64 грн, яка складається з: 6000,00 грн - заборгованість за кредитом, 58385,64 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000,00 грн - заборгованість за пенею та комісією.

У задоволенні позову щодо стягнення 500,00 грн - штраф (фіксована частина) та 3369,28 грн - штраф (процентна складова) слід відмовити.

В порядку розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, належить стягнути з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1600 грн за подання позовної заяви та 2400 грн судового збору сплаченого при поданні апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381 - 384, 141, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Косівського районного суду від 17 січня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, рах.3111, МФО 305299, ) заборгованость по кредитному договору № б/н від 04.10.2010 року станом на 30.04.2017 року в розмірі 67385,64 грн, яка складається з: 6000,00 грн - заборгованість за кредитом, 58385,64 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, судовий збір у розмірі 1600 грн за подання позовної заяви та 2400 грн судового збору сплаченого при поданні апеляційної скарги.

В частині позову щодо стягнення 500,00 грн - штраф (фіксована частина) та 3369,28 грн - штраф (процентна складова) відмовити.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 25 квітня 2018 року.

Головуючий В.Д.Фединяк

Судді: В.А.Девляшевський

ОСОБА_3