ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2669/17
Провадження № 2/210/248/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"18" квітня 2018 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Сільченко В. Є.

при секретарі судового засідання Семко Н. А.,

за участі

представника позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5

свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7,

ОСОБА_8, ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження позовну заяву Обєднання власників багатоквартирного будинку «ДОМНОБУДІВНИКІВ 2-1» до ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на реєстраційному обліку у кімнаті №135, 137 в гуртожитку, розташованому в корпусі №1 будинку №2 на пл. Домнобудівників, знаходяться відповідачі. Кімната №135, 137 в гуртожитку, розташованому в корпусі №1 будинку №2 на пл. Домнобудівників не приватизована та не є приватною власністю відповідачів. Відповідач тривалий час з 01.05.2016 року у кімнаті фактично не мешкає, його місце перебування невідоме, оплата за комунальні послуги не виконується в повному обсязі, що призводить до неякісного обслуговування житлового фонду та збільшення заборгованості за спожиті енергоносії. У звязку з викладеним, позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням кімнатою №135, 137 в гуртожитку, розташованому в корпусі №1 будинку №2 на пл. Домнобудівників.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили обставини, викладені у позові, підтримали позовні вимоги, просили задовольнити.

Представники відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні з позовом не погодились з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема, вказали, що подані позивачем копії документів жодним чином не підтверджують правомочність позивача на звернення з даним позовом. Крім того, вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки, на думку сторони відповідача, основними мотивами подачі даного позову є заборгованість за житлово-комунальні послуги.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Також судом встановлено, сторонами не оспорюється, що відповідачі зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, кімн. 135, 137 (а.с. 33).

В судовому засіданні представниками позивача неодноразово зазначалось, що відповідачі ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не мешкають за вказаною адресою з 01.05.2016 року. На підтвердження даного факту надано акт мешканців будинку від 23.06.2017 року (а.с. 18).

Крім того, представниками позивача зазначалось, що відповідачі тривалий час не сплачують комунальні послуги, що підтверджується довідкою про заборгованість та інформацією з особових рахунків (а.с. 13, 14-17).

Також, представниками позивача, у підтвердження позовних вимог надані копії довідки від 30.11.2016 року про те, що відповідачі в періоди з 01.05.2016 року по 31.10.2016 рік та з 01.11.2016 року по 27.12.2016 рік мешкають в садовому товаристві «Мічурінець» (а.с. 161, 162).

Крім того, в судовому засіданні з показів свідка ОСОБА_6, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, кімн. 933 (а.с. 121), встановлено, що вона мешкає на 9 поверсі, відповідачі на першому; вона постійно заходить до відповідачів раз-два на день, у них відключене світло за борги; відповідачі робили ремонт місяць тому; останній раз бачила відповідачів в день судового засідання разом їхали до суду.

Також, з показань свідка ОСОБА_9 встановлено, що вона працює вахтером в даному гуртожитку; відповідачі мешкали за даною адресою, але 2 роки не мешкають, більш точну дату не памятає; вона веде журнал реєстрації осіб; останній раз бачила ОСОБА_10 минулого тижня прийшла на 2 години та пішла; відповідачі не мешкають у квартирі проте навідуються; в кімнатах відповідачів не була та не знає чи є там їх речі.

З показань свідка ОСОБА_7 встановлено, що вона працює швейцаром у вказаному гуртожитку; знає, що відповідачі мають дві кімнати на першому поверсі; їх кімната стоїть закрита довгий час; відповідачі іноді приходять самі або з родичами приблизно раз в місяць; в кімнатах ні хто не мешкає; вона не знає чи маються в кімнатах речі відповідачів.

З показань свідка ОСОБА_8 встановлено, що вони з відповідачами знайомі по місцю мешкання; зараз вони не проживають за вказаною адресою більше року, близько 2-х; вони зїхали мешкати на дачу; в них конфлікт з керівництвом гуртожитку; вони іноді приходять на один день, проте не мешкають; вона не працює, мешкає у гуртожитку, гуляє з онуком та бачить відповідачів; знає, що у кімнатах відключили електроенергію, на зборах прийнято було рішення про відключення електроенергії споживачам, в яких борг більший, аніж 500 гривень; в кімнатах відповідачів не була близько 2 років, на вікнах є штори.

У відповідності до положень ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Також, згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців; якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках, перелік яких наведений у частині 3 цієї статті.

При прийнятті рішення по суті справи, суд має керуватися роз'ясненнями, даних в п. 10Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зі змінами та доповненнями, де зазначено, що у справах про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені законом строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, з особами, що потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Приймаючи рішення по суті позовних вимог позивача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд керується зазначеними нормами житлового законодавства, згідно з якими задоволення позовних вимог можливе лише за умови, якщо особа відсутня у жилому приміщенні понад встановлений шестимісячний строк без поважних причин в порядку ст. 71 Житлового Кодексу України, або у разі вибуття цієї особи на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті в порядку ст. 107 Житлового кодексу України.

Водночас з показань свідків встановлено, що відповідачі систематично навідуються до помешкання, роблять ремонт, що суперечить показанням позивача щодо відсутності відповідачів за вказаною адресою з 01.05.2016 року. Надані представниками позивача докази у вигляді довідок не можуть прийматися судом як належні та допустимі, оскільки вони беззаперечно не підтверджують відсутність відповідачів за місцем їх реєстрації понад визначений житловим законодавством шестимісячний строк.

Крім того, суд критично оцінює в якості доказів акт сусідів від 23.06.2017 року, оскільки в даному акті не вказаний період часу з якого ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не мешкають за адресою реєстрації. Довідками щодо мешкання позивачів в садовому товаристві «Мічурінець» не підтверджується заявлений період відсутності відповідачів за місцем реєстрації, оскільки позивачем зазначено, що відповідачі відсутні за адресою м. Кривий Ріг, пл. Домнобудівників, буд. 2, корп. 1, кімн. 135, 137 з 01.05.2016 року по день подання позову 26.06.2017 року. Надані ж довідки підтверджують відсутність відповідачів за вказаною адресою лише з 01.05.2016 року по 27.12.2016 року.

Також, в судовому засіданні представниками позивача було зазначено, що підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є перш за все борги за комунальні послуги, що призводить до неякісного обслуговування житлового фонду.

З приводу даного обґрунтування позовних вимог суд зазначає, що наявність заборгованості не є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а свідчить про помилковий вибір способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права позивача в розумінні ст. 5 ЦПК України, ст. 16 ЦК України.

Крім того, представником відповідача надані в судове засідання фотокартки помешкання відповідачів, датованих 15.07.2017 року, з яких вбачається, що у квартирі маються особисті речі, необхідні для придатного життя осіб, живі квіти, техніка, тощо. Наданими фотокартками підтверджується факт перебування позивачів за місцем реєстрації, що також знайшло своє підтвердження у показаннях свідків, допитаних в судовому засіданні.

Надані докази стороною позивача в судовому засіданні не спростовані.

Крім того, суд погоджується з позицією представника відповідача стосовно відсутності доказів перебування у власності позивача спірного помешкання. Так, спірне помешкання не приватизоване та знаходиться у комунальній власності, що не оспорюється сторонами у справі.

Статтею 385 ЦК України передбачено, що власники квартир для забезпечення експлуатації багатоквартирного житлового будинку, користування квартирами та спільним майном житлового будинку можуть створювати об'єднання власників квартир (житла).

Одним із нормативно правових актів, який регулює діяльність позивача є Закон України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29.11.2001 №2866-III, який визначає правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об'єднань саме власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов'язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку.

Вказаним нормативно-правовим актом передбачено право ОСББ звертатись до суду з приводу: відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна (ст. 13); щодо здійснення прав співвласників (ст. 14); в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом обєднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів (ст. 17); щодо визначення частки співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, експлуатацію, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку вирішуються (ст. 20); відшкодування збитків (ст. 24); безспірного стягнення коштів з платників, які мають сплачувати зазначені дотації, компенсації (субсидії) (ст. 25); укладення, виконання або припинення договору оренди приміщення для зазначеної діяльності (ст. 26).

Крім того, вищезазначеним Законом України «Про ОСББ» не передбачено будь-яких делегувань повноважень з боку органів місцевого самоврядування обєднанням співвласників, окрім повноважень по здійсненню розрахунків щодо передбачених законом пільг та субсидій.

У матеріалах цивільної справи перебуває копія рішення виконкому Криворізької міської ради від 09.07.2014 № 188 «Про надання згоди управлінню благоустрою та житлової політики виконкому міської ради на передачу житлового комплексу на балансовий облік обєднання співвласників багатоквартирного будинку Домнобудівників 2-1»» (а.с. 10), відповідно до п. 2.1. якого здійснюється передача на балансовий облік обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Домнобудівників 2-1» житлового комплексу за адресою: пл. Домнобудівників, 2, корпус 1 (окрім нежитлових приміщень, що є самостійними обєктами цивільно-правових відносин).

Крім того, у відповідності до п. 4.2. Рішення, передбачено, що розпорядження прийнятим житловим комплексом (передачу, списання, орендне використання тощо), за наявності в ньому майна комунальної власності міста, здійснювати виключно за погодженням з виконкомом міської ради та відповідно до діючого в місті порядку.

У Постанові Вищого господарського суду України від 20.03.2007 по справі № 14/457, відповідно до пункту 7 розяснення президії Вищого арбітражного суду України від 02.04.1994 № 02-5/225 «Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних з судовим захистом права державної власності» заходження майна на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобовязань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства (організації).

Враховуючи те, що спірна квартира не перебуває у приватній власності фізичних або юридичних осіб, при визначенні особи, компетентної здійснювати управління таким житлом, та при зверненні до суду із позовами про усунення перешкод у розпорядженні неприватизованим житлом, необхідно керуватися положеннями Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР та Житлового кодексу Української PCP.

Крім того, як зазначено у п. 2.1. Статуту Позивача у редакції від 08.02.2014 (а.с. 4), метою створення ОСББ є забезпечення захисту прав його членів відповідно до цього статуту, та дотримання ними обовязків щодо належного утримання та використання неподільного і загального майна житлового комплексу, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

У матеріалах цивільної справи також міститься копія Акту прийняття-передачі обєкта в управління з управління (а.с. 10-11).

Проте, жодний з наданих позивачем документ не підтверджує передачу у власність або користування позивача неприватизованих квартир у будинку.

У відповідності до ст. 319 ЦК України, саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Отже, суд погоджується з доводами представників відповідача щодо відсутності доказів правомочності позивача по відношенню до вказаної квартири та подання даного позову.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обовязку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд доходить до переконання, що позивачем у порушення статті 81 ЦПК України не доведено заявлених позовних вимог, а тому у задоволенні останніх слід відмовити.

Також, згідно ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У звязку з відмовою у задоволенні позовних вимог, суд не вбачає необхідності у розподілі судових витрат.

На підставі ст. ст. 316, 319 Цивільного Кодексу України, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 133, 247, 258, 259, 263-265, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Обєднання власників багатоквартирного будинку «ДОМНОБУДІВНИКІВ 2-1» до ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23 квітня 2018 року

Суддя: В. Є. Сільченко