Справа № 749/1145/17 Провадження № 22-ц/795/435/2018 Головуючий у I інстанції - Чигвінцев М. С. Доповідач - Вінгаль В. М.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

голови судового засідання: ВІНГАЛЬ В.М.,

суддів: КУЗЮРИ Л.В., ОНИЩЕНКО О.І.,

позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_2,

особа, яка подала скаргу: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

оскаржується рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 25 січня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

прізвище судді: Чигвінцев М.С.; м. Сновськ;

дата складання повного тексту рішення: 25 січня 2018 року,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просило стягнути з останньої заборгованість у розмірі 61409,58 грн за кредитним договором №б/н від 13.03.2013 року, яка складається з: 2506,93 грн заборгованості за кредитом; 51252,19 грн заборгованості по процентам за користування кредитом; 4250,00 грн заборгованості за пенею та комісією; а також штраф відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн (фіксована частина) та 2900,46 грн (процентна складова), а також судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 13.03.2013 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач вказує, що надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, проте ОСОБА_2 не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображені у розрахунку заборгованості за договором, що свідчить про порушення умов кредитного договору та ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України.

Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 25 січня 2018 року у задоволенні позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення та невідповідність висновків суду обставинам справи.

За доводами заявника, суд першої інстанції помилково вважав, що банком пропущено строк позовної давності. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), тобто з 31 липня 2016 року, позовну заяву подано до суду у 2017 році, тобто в межах строку позовної давності. Заявник наголошує на тому, що оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти та пеня підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

У запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відхилити апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк», а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідач вказує на те, що останнє перерахування коштів по картковому рахунку було здійснено 16.01.2014 року, заборгованість виникла з 17.01.2014 року, позов подано банком у 2017 році, а тому суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позивач пропустив строк позовної давності. Відповідач вважає довідку, надану ПАТ КБ «ПриватБанк», про строк дії картки такою, що не є доказом та не може бути дослідженою в суді апеляційної інстанції.

Справа розглянута в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений для стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 13.03.2013 року, оскільки перебіг строку позовної давності по всіх платежах за укладеним кредитним договором закінчився 15.02.2017 року, а позивач звернувся до суду з позовом 05.10.2017 року.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд.

З матеріалів справи встановлено, що 13.03.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір шляхом подання останньою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг на відкриття рахунку з бажаним кредитним лімітом за платіжною карткою КРЕДИТКА «Універсальна»/GOLD в сумі 3000 грн.

У заяві-анкеті зазначено, що позичальник згодний з тим, що така заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг. Позичальник підтвердив своїм підписом, що ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовій формі.

Відповідачем ОСОБА_2 була отримана 13.03.2013 року кредитна картка НОМЕР_1 зі строком дії - 07.2016 року, що підтверджується витягом з програмного комплексу банку про видачу карти, зокрема, скріншотами (фото) екрану ПК з відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» з фотографією ОСОБА_2 з отриманою картою 13.03.2013 року.

Таким чином, позивач свої зобов'язання за вказаним договором виконав, надавши відповідачу картку з установленим лімітом кредитної лінії.

Згідно із розрахунком заборгованості, наданим ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.4-5), розмір заборгованості станом на 31.08.2017 року становить 61409,58 грн і складається із: 2506,933 грн - заборгованість за кредитом; 51252,19 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4250 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн - штраф (фіксована частина); 2900,46 грн - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У запереченнях на позов відповідач просила застосувати строк позовної давності (а.с.49-53).

Вирішуючи питання щодо застосування до спірних правовідносин строків позовної давності апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що строк картки НОМЕР_1, отриманої ОСОБА_2, встановлений до липня 2016 року, а з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось 05.10.2017 року, то строк позовної давності щодо повернення в повному обсязі мало місце в межах строку позовної давності, а тому позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитом в сумі 2506,93 грн є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи ОСОБА_2 про те, що банк пропустив строк позовної давності для стягнення кредитної заборгованості, оскільки останнє перерахування коштів по картковому рахунку було здійснено 16.01.2014 року, заборгованість виникла з 17.01.2014 року, позов подано банком у 2017 році, не заслуговують на увагу з тих підстав, що позовна давність щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не після несплати чергового платежу.

Посилання ОСОБА_2 на те, що довідка, надана ПАТ КБ «ПриватБанк», про строк дії картки не є доказом та не може бути дослідженою в суді апеляційної інстанції спростовується положеннями ч.1 ст.367 ЦПК України.

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом підлягають стягненню в межах позовної давності, тобто за період з 29 вересня 2014 року по 31 серпня 2017 року. Згідно розрахунку, наданого позивачем, який апеляційний суд приймає як належний доказ, розмір відсотків за період з 29.09.2014 року по 31.08.2017 року становить 49890,78 грн.

При вирішенні питання про стягнення заборгованості за пенею та комісією, а також штрафу апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за пенею та комісією в сумі 4250,00 грн не підлягають задоволенню.

Таким чином, рішення суду першої інстанції на підставі п.п.3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 13.03.2013 року в сумі 55517,59 грн, яка складається з: 2506,93 грн заборгованості за кредитом; 49890,78 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, штрафи - 500 грн. фіксована частина та 2619,88 грн. - процентна складова.

Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню на суму 55517,59 грн (55517,59 грн від 61409,58 грн становить 90,40%), у матеріалах справи наявні належні докази понесення позивачем витрат по сплаті судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та апеляційний розгляд справи (а.с.1,96), то відповідно з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 3616 грн (1446,40 грн за розгляд справи судом першої інстанції та 2169,60 грн за апеляційний розгляд справи).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 315, 382, 384,389 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 25 січня 2018 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 13.03.2013 року в сумі 55517,59 грн, яка складається з: 2506,93 грн заборгованості за кредитом; 49890,78 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, штрафи - 500 грн фіксована частина та 2619,88 грн - процентна складова.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 3616 грн у відшкодування судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 27 квітня 2018 року.

Головуючий:Судді: