Провадження № 22-ц/780/1131/18 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 26 17.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області

у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Кулішенка Ю.М., Яворського М.А.,

за участю секретаря Шуляка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, ухваленого в м. Києві 20 грудня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа ОСОБА_4 про визнання нікчемним кредитного договору з усіма додатками, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, повернення грошових коштів, визнання недійсними договору поруки та договору іпотеки, договору добровільного страхування та додатків до нього,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и в :

В жовтні 2015 року позивач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, збільшивши позовні вимоги в січні 2017 року, просив стягнути із відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 31094,79 доларів США, що еквівалентно 836237,10 грн., та судові витрати. Заявлені вимоги мотивував тим, що між ОСОБА_2 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», 11 січня 2006 року було укладено кредитний договір № 014/1179/74/358, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 32000 доларів США на строк до 11 січня 2026 року під 12,5 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 11 січня 2006 року було укладено договір поруки, за яким поручитель несе солідарну відповідальність разом із позичальником. Станом на 29 вересня 2015 року за позичальником рахується заборгованість в загальному розмірі 27523,27 доларів США, що еквівалентно 594182,01 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача солідарно із відповідачів.

В березні 2017 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов про визнання нікчемним кредитного договору з усіма додатками, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, повернення грошових коштів, визнання недійсними договору поруки та договору іпотеки, договору добровільного страхування та додатків до нього, заборону щодо стягнення пені, зняття заборони на відчуження квартири. Позов мотивувала тим, що 11 січня 2006 року між АКБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та нею, укладено кредитний договір. Разом із тим аналіз наявних у справі документів приводить до висновку, що насправді ОСОБА_2 не отримано нічого з обумовленого в договорі ліміту невідновлювальної кредитної лінії у 32000 долари США, лінія кредитування за умовами даного договору не відкривалась і видача кредитних коштів не здійснювалась. На підставі вищевикладеного просила визнати кредитний договір з усіма додатками до нього нікчемним, застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та всіх додатків до нього, застосувати односторонню реституцію, а саме зобов'язати банк повернути неправомірно нараховувані банком і одержані від ОСОБА_2 за нікчемним кредитним договором грошові кошти, визнати недійсним договір поруки, договір іпотеки та всіх додатків до нього, договори добровільного комплексного страхування, зняти заборону з квартири АДРЕСА_1, і виключити з державного реєстру іпотек.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 березня 2017 року зустрічну позовну заяву в частині заявлених вимог про визнання нікчемним кредитного договору з усіма додатками, повернення грошових коштів, заборону щодо стягнення пені, визнання недійсним договору поруки прийнято до спільного розгляду з позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2017 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» частково задоволено, стягнуто із ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 31094,79 долари США, що еквівалентно 747580,31 грн., та яка складається із заборгованості за кредитом 25662,68 доларів США, що еквівалентно 690150,51 грн., заборгованості за відсотками - 5432,11 доларів США, що еквівалентно 57429,80 грн., та судовий збір у розмірі 5606,85 грн. з кожного. В решті первісного позову та в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Відповідач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2017 року, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та задовольнити зустрічний позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що з наявних у справі доказів можна дійти висновку про безпідставне перерахування банком 11 січня 2006 року власних віртуальних гривневих ресурсів на оформлення операції як начебто внесення готівки до каси банку ОСОБА_2 для перерахування на рахунок КП «Білоцерківський БДК» в сумі 161578 грн. з наступним оформленням банком цієї операції як валютний кредит, наданий ОСОБА_2

У банку відсутні докази надання будь-яких кредитних коштів ОСОБА_2, натомість є докази фальсифікування банком валютного кредитування ОСОБА_2, хоча банк отримував сплачувані ОСОБА_5 реальні готівкові долари США, які та вносила в якості періодичних щомісячних платежів за неіснуючим кредитом.

Суд першої інстанції також дійшов неправильного висновку щодо факту сплати ОСОБА_2 заборгованості за кредитом, оскільки ОСОБА_2 жодного разу не сплачувала заборгованість за кредитом, яка утворилась з 22 листопада 2006 року, а сплачувала лише періодичні платежі по мірі своєї платоспроможності. При тому, що у ОСОБА_2 через неналежне виконання нею умов спірного кредитного договору виникла з 22 листопада 2006 року заборгованість по кредиту, їй стало відомо із змісту вимоги від 11 червня 2015 року, яка приєднана до матеріалів справи.

Крім того, незаконною є відмова суду у застосуванні позовної давності до заявлених вимог за первісним позовом на підставі начебто переривання перебігу позовної давності вчиненням ОСОБА_2 щомісячних платежів, яке суд вважав погашенням утвореного з 22 листопада 2006 року боргу.

Відзивів на апеляційну скаргу в установлений судом строк не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки сторонами укладено кредитний договір, виконання зобов'язань за яким забезпечено укладеним із другим відповідачем договором поруки, і зобов'язань за кредитним договором позичальник належним чином не виконує, в результаті чого утворилася заборгованість, права позивача як кредитора підлягають відновленню шляхом солідарного стягнення заборгованості із відповідачів на користь банку в межах доведеної суми заборгованості.

Залишаючи без задоволення зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання нікчемним кредитного договору і недійсним договору поруки та застосування реституції, суд першої інстанції встановив, що 11 січня 2006 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, відкрито поточний рахунок, а із долучених позивачем до матеріалів справи виписок по особовим рахункам ОСОБА_2 вбачається надання їй кредиту в розмірі 32000 доларів США. Судом встановлено, що зміст кредитного договору та договору поруки не суперечить чинному законодавству України, вони вчинені у формі, встановленій законом, сторони під час укладення оспорюваних договорів мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, були вільними у своєму волевиявленні, що відповідало їх внутрішній волі, та вони були обізнані з умовами договорів, які ними укладались.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно статуту ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником Акціонерного комерційного банку «Аваль», який в подальшому перейменовано на Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль» (а. с. 40 т. 1).

21 грудня 2005 року ОСОБА_2 уклала договір № 694 на придбання загальної площі житла в порядку дольової участі із колективним підприємством «Білоцерківський домобудівний комбінат», на підставі якого будівельник приймає дольовика у дольове будівництво 90-то квартирного житлового будинку (квартира № 75 в будинку позиція 8 по генплану). Розрахунок поміж обома сторонами виконується шляхом перерахування дольовиком грошових коштів на розрахунковий рахунок будівельника до 19 січня 2006 року в повному розмірі 282758 грн. (а. с. 238 - 239 т. 2).

11 січня 2006 року між ОСОБА_2 та колективним підприємством «Білоцерківський домобудівний комбінат» укладено додаткову угоду до договору № 694, згідно якої в зв'язку з отриманням інвестором в банку кредиту (кредитний договір № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року) сторони домовились, що організація після введення будинку в експлуатацію передає представнику банку документи, визначені в інвестиційному договорі, необхідні для оформлення права власності на нерухомість у відповідності з наданою банку довіреністю від імені інвестора (а. с. 240 т. 2).

26 грудня 2005 року ОСОБА_2 подала до Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» заяву-анкету позичальника, згідно якої просила надати їй споживчий кредит в розмірі 32000 доларів США на 240 місяців під 12,5 % річних для придбання квартири, в забезпечення кредиту надає об'єкт кредитування. З умовами надання та повернення кредиту ознайомлена (а. с. 118 - 121 т. 2).

Також 26 грудня 2005 року ОСОБА_4 подав до Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» заяву поручителя (а. с. 122 - 123 т. 2).

Станом на час укладення кредитного договору Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль» здійснював діяльність на підставі банківської ліцензії НБУ № 10 від 03 грудня 2001 року, якою надано право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та п. п. 5 - 11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та дозволу № 10-3, в тому числі операції з валютними цінностями (а. с. 34 - 36 т. 1).

11 січня 2006 року Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль» уклав із ОСОБА_2 кредитний договір № 014/1179/74/358, за умовами якого кредитор на положеннях та умовах цього договору надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 32000 долари США на 240 місяців по 11 січня 2026 року під 12,5 % річних, на споживчі цілі (а. с. 14 - 19, 144 - 149 т. 1).

Згідно п. 1.3 кредитного договору сплата кредиту здійснюється щомісячно, згідно додатку № 1, погашення відсотків за користування кредитом здійснюється щомісячно.

Згідно п. 4.1 кредитного договору кредитор зобов'язується на умовах цього договору відкрити позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_2 та надати позичальнику кредитні кошти, за умови надання позичальником забезпечення повернення кредиту.

Згідно п. 5.1 кредитного договору позичальник зобов'язується здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора: щомісячно, до 28 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3 цього договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 11 січня 2026 року на рахунок, зазначений в п. 4.1 цього договору; щомісячно, до 28 числа кожного місяця, починаючи з місяця отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів на рахунок № НОМЕР_3 в АППБ «Аваль»; достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що визначені цим кредитним договором, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Кошти мають бути повернені протягом 10 банківських днів з моменту надіслання банком на адресу позичальника відповідного листа-повідомлення.

Згідно п. 6.5 кредитного договору кредитор має право достроково стягнути заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, включаючи забезпечення за цим договором, за умови попереднього (за десять днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом.

Згідно п. 9 кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення.

11 січня 2006 року ОСОБА_2 подала до Київської регіональної дирекції (філії) АППБ «Аваль» заяву про відкриття поточного рахунку у доларах США на своє ім'я, № балансового рахунку - НОМЕР_5, № особового рахунку - НОМЕР_4 (а. с. 124 т. 2).

11 січня 2006 року Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль» уклав із ОСОБА_2 договір № 014/1179/74/358 на відкриття та ведення поточного рахунку НОМЕР_1, згідно якого банк відкриває поточний рахунок та виконує операції за ним, згідно з розпорядженням клієнта, щодо руху коштів у відповідності з чинним законодавством. Рахунок відкривається у доларах США (а. с. 125 - 126 т. 2).

11 січня 2006 року у ОСОБА_2 відібрано зразки підпису (а. с. 127 т. 2).

В матеріалах справи на а. с. 20 т. 1 знаходиться заява на видачу готівки від 11 січня 2006 року (час здійснення операції 17:43), згідно якої з дебетового рахунку НОМЕР_1 на кредитний рахунок НОМЕР_6 перераховано 32000 долари США, еквівалент у гривнях - 161600 грн., зміст операції - зняття кредитних коштів з рахунку фізичних осіб згідно договору на ім'я ОСОБА_2

Також, згідно квитанції № 13 про здійснення валютно-обмінної операції від 11 січня 2006 року (час здійснення операції 17:40), ОСОБА_2 придбано валюту, сума/маса - 32000 долари США, до видачі - 162880 грн.

Згідно квитанції № 52 від 11 січня 2006 року (час здійснення операції 17:34) ОСОБА_2 перераховано через АППБ «Аваль» 161578 грн. на користь КП «Білоцерківський домобудівний комбінат» (а. с. 241 т. 2).

11 січня 2006 року Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль» уклав із ОСОБА_4 договір поруки, за умовами якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язанням боржника ОСОБА_2, які виникають з умов кредитного договору № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року в повному обсязі цих зобов'язань. У випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки. Згідно п. 4.1 договору поруки, порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного терміну з дня настання виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (а. с. 21 - 22, 155 т. 1).

22 грудня 2014 року ОСОБА_2 подала до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» анкету позичальника на зміну умов кредитування в зв'язку із декретною відпусткою та збільшенням платежів, пов'язаним з підвищенням курсу валюти, вказавши розмір бажаного платежу, термін, на який потрібно знизити платіж, без зміни ставки, без додаткової комісії та без пролонгації кредиту (а. с. 242 т. 2).

27 січня 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надало ОСОБА_2 зустрічну пропозицію на перегляд умов кредитування, на яку ОСОБА_2 не погодилася (а. с. 243 т. 2).

11 червня 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направило на адресу ОСОБА_2 вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, вимагаючи протягом не більш ніж 60 календарних днів з дати цієї вимоги здійснити дострокове погашення кредиту у повному обсязі разом із сплатою процентів та пені відповідно до умов кредитного договору, а саме 25852,88 доларів США - заборгованість по сумі кредиту, 812,23 долари США - заборгованість за процентами, розрахована пеня (а. с. 23 т. 1).

17 вересня 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направило на адресу ОСОБА_4 вимогу про виконання грошових зобов'язань за договором поруки, в якій повідомило, що прострочена заборгованість позичальника перед банком станом на 17 серпня 2015 року складає 388,39 доларів США - прострочена заборгованість по тілу кредиту, 1288,26 доларів США - прострочена заборгованість по відсоткам, розрахована пеня, та вимагало протягом не пізніше 5 банківських днів з дня отримання цієї вимоги погасити заборгованість. Дану вимогу ОСОБА_4 одержано 01 жовтня 2015 року (а. с. 24, 132 т. 1).

Позивачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надано виписку по рахунку № НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_2 (а. с. 244 - 250 т. 2, 1 - 87 т. 3).

В матеріалах справи на а. с. 234 - 250 т. 3, 1 - 151 т. 4 знаходяться квитанції щодо внесення ОСОБА_2 грошових сум на рахунок ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» із відмітками про призначення платежу: «погашення кредиту згідно договору 014/1179/74/358», «погашення процентів по кредиту згідно договору 014/1179/74/358», «погашення позики згідно 014/1179/74/358» тощо, останнє із яких здійснено ОСОБА_2 03 березня 2016 року (погашення заборгованості за відсотками згідно договору 014/1179/74/358) а також щодо сплати страхових платежів за договорами страхування, укладеними на виконання кредитного договору.

Наведені обставини підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, згідно якого станом на 29 грудня 2016 року заборгованість за кредитним договором № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року становить 42844,49 доларів США, що еквівалентно 1152223,64 грн., з них заборгованість за кредитом 25662,68 доларів США, що еквівалентно 690150,51 грн., заборгованість за відсотками - 5432,11 доларів США, що еквівалентно 57429,80 грн., пеня - 315986,54 грн.

Отже, оскільки в зв'язку із невиконанням умов кредитного договору у позичальника утворилася заборгованість, за умовами кредитного договору та відповідно до вимог ЦК України банк набув право солідарного стягнення заборгованості із позичальника та поручителя.

Суд першої інстанції перевірив розрахунок заборгованості, наданий позивачем, квитанції про внесення ОСОБА_2 грошових коштів, виписки по рахунку та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення із відповідачів солідарно на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 31094,79 доларів США, що еквівалентно 747580,31 грн., що складається із заборгованості за кредитом 25662,68 доларів США, що еквівалентно 690150,51 грн., та заборгованості за відсотками 5432,11 доларів США, що еквівалентно 57429,80 грн. В решті вимог судом відмовлено в їх задоволенні, оскільки позивачем невірно проведено розрахунок заборгованості в гривневому еквіваленті.

Апеляційний суд приймає до уваги, що клопотань про призначення судової економічної експертизи для перевірки правильності розрахунку умовам кредитного договору відповідачами не заявлялось, встановлений судом розмір заборгованості доводами апеляційної скарги не спростований, а позивач рішення суду в частині відмови в позові не оскаржує.

Також апеляційний суд, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, враховує, що банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5 та п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, при цьому наявні в матеріалах справи виписки по особовому рахунку ОСОБА_2 підтверджують рух коштів на ньому і узгоджуються із наданими позивачем розрахунками заборгованості за кредитом та відсотками, та квитанціями, наданими відповідачем, тобто наявні в матеріалах справи докази, які підтверджують розмір заборгованості відповідача, у їх сукупності є належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про недопустимість доказів у вигляді банківських виписок через те, що вони не містять дати, часу її формування і не вказано, чи відкрито рахунок в іноземній валюті чи в національній валюті України.

Так, згідно п. 5.5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення, та наведено перелік обов'язкових реквізитів особових рахунків та виписок з них, до яких дата і час формування не входить, однак міститься вимога до коду валюти, яка у даному випадку є додержаною.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції проігноровано факт неправомірного знищення працівниками банку заяви на видачу готівки та меморіального ордеру, не спростовують висновків суду першої інстанції про порушення відповідачем умов кредитного договору і не є підставою для звільнення позичальника від обов'язку сплатити заборгованість за кредитним договором.

Не ґрунтуються на вимогах закону і спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, доводи апеляційної скарги про незаконність відмови суду в застосуванні наслідків спливу позовної давності.

Так, у вересні 2017 року представником відповідача ОСОБА_4, а в грудні 2017 року - представником відповідача ОСОБА_2 подано заяви про застосування строку позовної давності (а. с. 206 т. 3, 182 т. 4).

Зокрема ОСОБА_2 вказувала, що з наданих стороною позивача документів зафіксована дата останнього платежу - 20 листопада 2008 року, який здійснено ОСОБА_2 на позичковий рахунок № НОМЕР_2. Тобто, на думку заявника, з даного моменту долари США, які мали б надходити від ОСОБА_2 і обліковуватися за умовами спірного кредитного договору на позичковому рахунку № НОМЕР_2 до 11 січня 2026 року, на вказаному рахунку не обліковуються, що вказує на порушення з 20 листопада 2008 року права позивача на отримання щомісячних платежів згідно умов спірного договору. Також і по рахунку № НОМЕР_3 облік користування кредитом закінчується 29 листопада 2007 року, а позивач до суду із позовом звернувся 22 жовтня 2015 року, тобто зі спливом більш як семи років.

ОСОБА_4 в своїй заяві зазначив, що позивач втратив право пред'явлення вимоги до поручителя протягом трьох років з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, а саме з 28 жовтня 2009 року.

Відповідно до ст. ст. 256 - 258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вже було встановлено, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі пунктом 6.5 підстави дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Разом із тим, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 із моменту укладення кредитного договору 11 січня 2006 року щомісячно, перериваючи позовну давність, здійснювалося погашення заборгованості за кредитом, останній внесок за кредитним договором нею здійснено 03 лютого 2016 року в розмірі 137 доларів США, призначення платежу - погашення заборгованості за відсотками згідно договору № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року (а. с. 142 а-б т. 4), до суду із позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося в жовтні 2015 року, а тому позовна давність ним не пропущена.

Враховуючи систематичність періодичних платежів, здійснюваних ОСОБА_2 в рахунок виконання умов кредитного договору та відсутність часових проміжків між ними, які б перевищували загальний строк позовної давності, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що строк позовної давності необхідно обраховувати з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що рух коштів по позичковому рахунку № НОМЕР_2 припинився 20 листопада 2008 року, апеляційний суд звертає увагу, що залишки коштів з даного рахунку були перенесені банком на інший рахунок і продовжували там обліковуватися, а всі здійснені ОСОБА_2 після цього платежі враховувалися ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» при погашенні нею заборгованості, отже право позивача на одержання від відповідача коштів згідно умов кредитного договору порушене не було і перебіг строку позовної давності не розпочався.

Не підтверджуються матеріалами справи та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що суд стягнув із відповідачів заборгованість по конкретним позичковим рахункам, оскільки судом стягнуто лише суму заборгованості із визначенням її складових.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що всупереч п. 3.1 договору поруки, який встановлює, що поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги, датованої 20 жовтня 2015 року, судом стягнуто заборгованість після збільшення позовних вимог станом на 29 грудня 2016 року, апеляційний суд враховує, що відповідно до п. 1.2 цього ж договору поруки поручитель бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язанням боржника, які виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі цих зобов'язань, а відповідно до ст. 31 ЦПК України в редакції станом на момент збільшення позовних вимог, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, та відхиляє доводи апеляції в цій частині.

Обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, а саме що ОСОБА_2 жодного разу не сплачувала заборгованості за кредитом, а сплачувала лише періодичні платежі по мірі своєї платоспроможності, не впливають на переривання нею позовної давності, оскільки відповідачем фактично вчинялися дії, що свідчать про визнання нею свого обов'язку (сплата періодичних платежів на виконання умов кредитного договору).

Також дані доводи спростовуються відмітками про призначення платежу, проставленими в наданих відповідачем квитанціях - погашення заборгованості згідно договору № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_2 просила визнати нікчемним кредитний договір № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року із усіма додатками, посилаючись на те, що ОСОБА_2 не отримувала від банку грошові кошти в розмірі 32000 доларів США та сплачувала банку грошові кошти за неіснуючим кредитом, тому договір має бути визнати нікчемним, похідний від нього договір поруки - недійсним, а внесені нею грошові кошти та страхові платежі - повернуті їй шляхом стягнення з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та заборонити відповідачу стягувати із неї пеню.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики (аналогічно із кредитним договором) є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, і з даними висновками погоджується апеляційний суд, що ОСОБА_2, підписавши кредитний договір № 014/1179/74/358 від 11 січня 2006 року, погодилася з його умовами, була обізнана про розмір процентів та порядок нарахування відсотків та пені, а долученими представником ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до матеріалів справи виписками по особовим рахункам ОСОБА_2 підтверджено надання їй кредиту у розмірі 32000 доларів США. При цьому ОСОБА_2 не надано належних і допустимих доказів, що при укладанні оспорюваного правочину її права були порушені з боку відповідача.

Із змісту позову та апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_2 не заперечує факту переказу посадовими особами банку 32000 доларів США на рахунок КП «Білоцерківський домобудівний комбінат», однак заперечує їх належність саме до кредитних коштів через розбіжності у часі здійснення банківських операцій, зокрема спочатку перерахування через ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» готівкою 161578 грн. в якості оплати за квартиру по договору № 694 від 21 грудня 2005 року, як вже отриманий кредит, о 17:34, в той час як проводка про надання ОСОБА_2 валютного кредиту в сумі 32000 доларів США здійснена банком на 9 хвилин пізніше о 17:43, а обмін отриманого кредиту в сумі 32000 доларів США на гривні здійснено о 17:40, тобто за 3 хвилини до начебто отримання кредитних коштів. Таким чином ОСОБА_2 вважає, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» безпідставно перерахував за неї власні віртуальні гривневі ресурси в сумі 161578 грн. та оформив цю операцію як валютний кредит.

Разом із тим, позивачем за зустрічним позовом не було надано суду вироку суду в кримінальному провадженні або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили та якими би доводилося вчинення шахрайства з боку працівників банку.

За інших обставин фальсифікування банком валютного кредиту ОСОБА_2 є нічим не підтвердженим припущенням останньої.

Сам по собі зворотній хронологічний порядок здійсненням банком операцій по сплаті внеску за договором на придбання загальної площі житла від 21 грудня 2005 року № 694 в розмірі 161578 грн., конвертації валют в розмірі 32000 доларів США та видачі кредиту в цій же сумі, на думку колегії суддів, як не підтверджує, так і не спростовує обставин, на які у зустрічному позові посилалася ОСОБА_2, оскільки банком фактично було надано власні кошти на споживчі цілі (придбання квартири), що підтверджується виписками по рахункам, відповідає умовам кредитного договору та документам, які передували його укладенню.

Із цих же підстав відхиляються доводи апеляції, що банком не підтверджено наявність в касі залишків валютної готівки в сумі 32000 доларів США станом на 11 січня 2006 року, необхідної для надання валютного кредиту.

В апеляційній скарзі відповідач надає власне тлумачення визначенню «невідновлювальна кредитна лінія», із якого приходить до висновку, що задекларовані у п. 1.1 спірного кредитного договору 32000 долари США до разової видачі не планувались, однак із даним висновком погодитися не можна, оскільки невідновлювальність кредитної лінії будь-яким чином не обмежує кількість траншів кредиту.

Доводи апеляційної скарги, що станом на момент укладення договору та на момент подання позову кредитор не визначився з програмою кредитування ОСОБА_2 та з своїм розсудом того, яким чином могло здійснюватися надання їй кредиту, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Так, на а. с. 228 - 237 т. 2 наявний висновок відділення «Іпотечний центр», згідно якого позичальник ОСОБА_2 обрала програму споживчого кредитування «Житло в кредит на 20 років на первинному ринку», визначивши суму кредиту у розмірі 32000 доларів США, строком на 240 місяців, бажаною відсотковою ставкою 12,5 %, під забезпечення відповідних майнових прав на 2-х кімнатну квартиру, що знаходиться за будівельною адресою АДРЕСА_1, загальною площею 61,43 кв.м., житловою площею 28,06 кв.м., вартістю згідно інвестиційного контракту 282578 грн. (55956 доларів США), забудовник - КП «Білоцерківський домобудівельний комбінат». З врахуванням щомісячного погашення кредиту та відсотків, та визначивши середньомісячний внесок позичальника при умові користування кредитом на 240 місяців - 363,60 доларів США.

Протоколом засідання колегіального органу АППБ «Аваль» від 05 грудня 2006 року, враховуючи попередній висновок, вирішено надати кредит.

Відповідно до Програми споживчого кредитування «Житло в кредит на 20 років на первинному ринку», затвердженої постановою правління АППБ «Аваль», визначено цільове спрямування кредиту: надання кредитних коштів для купівлі житла або нежитлових приміщень на первинному ринку, строк кредитування від 1 до 20 років, валюта кредитування - грн., долари США, євро, розмір відсоткової ставки затверджується колегіальним органом АППБ «Аваль», наявність комісій за розрахунково-касове обслуговування - згідно діючих тарифів банку.

Відповідно до п. 11 Програми кредитування, кредитні кошти надаються з позичкового рахунку позичальника безготівковим платежем через поточний рахунок при необхідності з попередньою конвертацією на міжбанківському ринку або в касі валюто-обмінних операцій банку в присутності кредитного працівника.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки ОСОБА_2 не надано доказів, що грошові кошти в розмірі 35748,89 доларів США внесені нею безпідставно, відтак суд першої інстанції правомірно відмовив їй в задоволенні вимоги про повернення грошових коштів на підставі ст. 1212 ЦК України.

За таких обставин суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову про визнання нікчемним кредитного договору та інших вимог, які є похідними.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що недійсність правочину визнається судом, на відміну від нікчемності правочину, яка встановлюється законом, що відносно кредитного договору поширюється лише на випадки недодержання письмової форми кредитного договору (ст. 1055 ЦК України) та умови договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку (ст. 1056-1 ЦК України), однак даний позов подано ОСОБА_2 із інших підстав, отже обрано некоректний спосіб захисту права.

Також апеляційний суд враховує, що сам ОСОБА_4, із яким АППБ «Аваль» було укладено договір поруки, із вимогами про визнання його недійсним до суду не звертався, а тому суд першої інстанції, керуючись ст. 13 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, дійшов вірного висновку, що позивачем ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів порушення її прав з боку відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Кулішенко Ю.М.

Яворський М.А.