Єдиний унікальний номер 236/389/18 Номер провадження 22-ц/4804/194/18

Категорія: 55 Номер провадження 22-ц/4804/194/18
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді- доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Гапонова А.В., Біляєвої О.М.

за участю секретаря: Ротар Я.Б.

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в м. Ба-хмуті апеляційні скарги публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 за дорученням- адвоката ОСОБА_4 на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 червня 2018 року, (під головуванням судді Бікезіної О.В., повний текст якого складено 05.07.2018 року) у справі № 236/389/18 за позовом ОСОБА_2 ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

20 лютого 2018 року ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом , посилаючись на те, що з 08.07.2016 року по 17.07.2017 року він працював на посаді начальника дистанції структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних пе-ревезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

17 липня 2017 року його звільнено із займаної посади у звязку зі скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні з позивачем не було проведено оста-точного розрахунку, тому він звернувся з даним позовом до суду і просив з урахуванням уточнення позовних вимог стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заро-бітній платі, що виникла до реорганізації ДП "Донецька залізниця" в розмірі 18719,81 грн., заборгованість по заробітній платі за період з березня по липень 2017 року в розмірі 30 382,92 грн., а також грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 13 842,56 грн., матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 4387,50 грн., середній за-робіток за час затримки розрахунку в розмірі 128908,84 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 5855,75 грн., та моральну шко-ду в розмірі 10000 грн..

Рішенням Краснолиманського міського суду від 26 червня 2018 року позовні ви-моги задоволено частково:

-стягнуто з ПАТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_2 ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в розмірі 3 250,51 гривень, за кві-тень 2017 року в розмірі 3279,25 гривень, за травень 2017 року в розмірі 964,59 гривень, за червень 2017 року в розмірі 1205,71 гривень, за липень 2017 року (в тому числі компенса-цію за невикористану відпустку та вихідну допомогу) в розмірі 21683,78 гривень, а всього 30383,84 грн. та заборгованість по заробітній платі станом на 03 листопада 2016 року в розмірі 18024,76 грн..

- стягнуто з ПАТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_2 ОСОБА_3

суму інфляційних втрат по заробітній платі в розмірі 4247,85 грн.

- стягнуто з ПАТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_2 ОСОБА_3 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 56000 грн.

- стягнуто з ПАТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_2 ОСОБА_3 мора-льну шкоду в розмірі 1000 грн..

- стягнуто з ПАТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_2 ОСОБА_3 судо-вий збір в розмірі 625,09 грн.

- стягнуто з ПАТ "Українська залізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 526,96 грн.

- в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 - ОСОБА_4 принесла апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції у частині суми стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,збільшивши її до 94118,40 грн..

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зменшення середнього заробітку за час затримки роз-рахунку при звільненні у звязку з істотністю суми заборгованості порівняно із середнім заробітком позивача, оскільки можливість зменшення таких сум може мати місце лише у разі наявності спору між сторонами про розмір належних до виплати коштів при звіль-ненні працівника.

Вимогу щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та виплатам, що спла-чуються при звільненні та враховані в розрахунку за останній місяць перед звільненням (вихідна допомога, компенсація за невикористані дні відпустки тощо) було задоволено в повному обсязі. У розрахунку заборгованості була двічі врахована компенсація за неви-користані дні відпустки, при першому ж зауваженні щодо цієї помилки в засіданні суду першої інстанції нею було підтверджено наявність такої помилки та у задоволенні вимоги в цій частині вона не наполягала. Стосовно виплаченої суми авансу за першу половину березня 2017 року, що також була включена до позовних вимог, у відповіді на відзив також було визнано проведення цієї виплати та на задоволенні цієї вимоги вона в подальшому не наполягала. Всі інші суми, що відносяться до належних при звільненні сум (сума заборгованості по заробітній платі, сума компенсації за невикористану відпустку, сума вихідної допомоги, тощо) були призначені для стягнення з відповідача, відповідно до доказів наданих позивачем, в повному обсязі.

Відповідачем ПАТ «Українська залізниця» також подано апеляційну скаргу, в якій відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове про ві-дмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ПАТ «Українська залізниця» зазначає, що Висновком торгово-промислової палити України засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній україн-ській владі, у тому числі у м. Донецьк. Цим висновком засвідчено настання форс-мажорних обставин для ПАТ «Укрзалізниця» з 20 березня 2017 року. А тому нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати, проте через захоп-лення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією. Таким чином відсутня вина відповідача у нездійсненні виплат на користь позивача. Крім того, судом невірно визначений розмір заборгованості по заробітній платі, оскільки сума заборгованості, яка включена до передавальної відомості складає 18354,81 грн. позивачу перераховано 4953 грн. (25.11.2016 року) і 4953 грн. (21.02.2017 року). Отже залишок складає 8448,81 грн.

Крім того в розпорядженні відповідача відсутні накази про надання відпусток по-зивачу, з яких можна було б встановити кількість днів відпустки, які були використані позивачем та які б підлягали компенсації у звязку зі звільненням.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання відзиву відповідно до положень ст. 360 ЦПК України.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18.09.2018 року відкрито апе-ляційне провадження у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18.09.2018 року справу призна-чено до розгляду з повідомленням сторін.

У звязку із ліквідацією апеляційного суду Донецької області на підставі Указу Президента України від 29.12.2017 року №452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» та Указу Президента України від 28.09.2018 року №297/2018 «Про переведення суддів», та утворенням Донецького апеля-ційного суду, юрисдикція якого поширюється на територію,на яку поширювалася юрис-дикція ліквідованого суду, цивільні справи ліквідованого суду передано до Донецького апеляційного суду.

08.10.2018 року зазначена цивільна справа надійшла до Донецького апеляційного суду та передана судді-доповідачу згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

В судове засідання, проведене в режимі відеоконференції з Жовтневим районним судом м.Харкова , зявилася представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 огли- адвокат ОСОБА_4 та представник ПАТ «Українська залізниця» за дорученням- Малиновсь-кий П.А.. ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним при-чини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає роз-гляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність особи, яка не зявилася до суду, оскільки вона належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи і від неї не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із за-значенням поважності причин.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповід-но до вимог ч.1ст. 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеля-ційний суд вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ПАТ «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 12 вересня 2000 року ОСОБА_2 ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця», де працював на посаді начальника Мушкетівської дистанції колії Ясинуватського відділення Донецької залізниці.

З 28 червня 2016 року працював на посаді начальника Ясинуватської дистанції ко-лії Державного підприємства «Донецька залізниця», що підтверджується записами в тру-довій книжці.

08 липня 2016 року ДП "Донецька залізниця" на підставі Закону України від 23.02.2012 року № 4442-IV, постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200, реорганізована шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», а безпосередньо Ясинуватська дистанція колії ДП «Донецька за-лізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Ясинуватська дистанція колії» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця»; з позивачем продовжені трудові відносини на посаді начальника дистанції Виробничого підрозділу «Ясинуватська дистан-ція колії» (а.с.14).

17 липня 2017 року ОСОБА_2 ОСОБА_3 звільнено з роботи у звязку із скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою компенсації за 32 дні відпус-тки та одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с.15).

Як вбачається з наданих позивачем розрахункових листів, заборгованість по випла-ті заробітної плати за період з березня по липень 2017 року становить (з урахуванням про-ведених утримань податків та внесків): березень 6 620,59 грн., квітень 3279,25 грн., травень 964,59 грн., червень 1205,71 грн., липень 21683,78 грн. (з урахуванням ком-пенсації за невикористані дні відпустки вихідної допомоги) (а.с.37-41). В розрахункових листах за квітень - липень 2017 року міститься інформація про оплату за час простою.

Крім того позивачем надані суду першої інстанції копії довідок про заборгованість по заробітній платі станом на 01 липня 2016 року та 03 листопада 2016 року, в яких зазна-чені суми до виплати 695,05 грн. та 18 024,76 грн. відповідно (а.с.31-32), а також копії та-белів обліку використання робочого часу, згідно з якими: за березень позивачем відпра-цьовано 10 днів, за квітень, за травень, за червень, за липень «0» (а.с.89-94).

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_2 ОСОБА_3 за формою ОК-7, наданих Бахмутсько-Лиманським обєднаним Управлінням Пен-сійного фонду України Донецької області, розмір нарахованої заробітної плати позивачу за березень 2017 року становить 8 325,86 грн., за квітень-липень 2017 року дані відсутні (а.с.159).

Згідно розрахунку заробітної плати, наданого позивачем, розмір нарахованої заро-бітної плати за березень 2017 року 8325,86 грн.( а.с.43) збігається з сумою заробітку, вка-заною в індивідуальних відомостях про застраховану особу з Пенсійного Фонду України.

Згідно розрахунків заробітної плати за квітень-травень, липень 2017 року позивачу нараховувалася заробітна плата за час простою (а.с.44-47).

У відповідь на ухвалу суду про витребування у відповідача табелів обліку робо-чого часу за період з березня по липень 2017 року, помісячного розрахунку заробітної плати позивачки за вказаний період, довідки розрахунку невикористаних днів відпустки та про розмір компенсації за невикористані дні відпустки, інформації про наявність та розмір інших грошових виплат ОСОБА_2, які йому повинен був вплатити роботодавець на день звільнення відповідач повідомив, що на підконтрольній Україні території відсутня будь яка первинна документація (графіки роботи або табель робочого часу, копії або оригінали внутрішніх наказів, розпоряджень, тощо) для нарахування заробітної плати за період з 16 березня 2017 року (а. с. 78-79 т.1).

Згідно відповіді від 19.07.2017 року на колективне звернення працівників структу-рних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донець-ка залізниця» щодо заборгованості по заробітній платі з березня 2017 року відповідачем повідомлено, що запроваджено механізм виплати заборгованості із заробітної плати та інших грошових виплат працівникам через каси Донецької та Луганської дирекції заліз-ничних перевезень в м. Лиман, що є єдиною можливою формою забезпечення виконання вимог законодавства України (а.с.50т.1).

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із за-робітної плати, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач, в пору-шення вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні з позивачем не провів остаточного ро-зрахунку за період з березня по липень 2017 року у розмірі 30383,84 грн. та обґрунтовано стягнув на користь позивача зазначену суму заборгованості. Висновок суду підтверджу-ється наданими позивачем розрахунковими листами, наданими Пенсійним Фондом України індивідуальними відомостями про застраховану особу,згідно яких заборгованість за період з березня по липень 2017 року становить : березень 3250,51грн. (з урахуванням отриманої суми 6620,59 грн. 3370,08 грн. = 3250,51грн.), квітень 3279,25 грн., травень 964,59 грн., червень -1205,71 грн., липень 21683,78 грн. (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги), а всього 30383,84 грн.. Згідно відо-мості від 25 липня 2017 року ОСОБА_2 ОСОБА_3 отримав 3370,08 грн. за період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року (а.с.77).

При цьому суд обґрунтовано відхилив посилання відповідача на відсутність пер-винної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробі-тної плати, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, ін-ших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено на працедавця, а не на працівника. Суд також прийняв до уваги індиві-дуальні відомості про застраховану особу, з яких вбачається, що розмір нарахованої заро-бітної плати позивачеві за березень 2017 року становить 8325,86 грн., за квітень-липень 2017 року дані відсутні та згідно розрахунку заробітної плати, наданого позивачем, роз-мір нарахованої заробітної плати за березень 2017 року (8325,86 грн.) збігається з сумою заробітку, вказаною в індивідуальних відомостях про застраховану особу з Пенсійного фонду України.

Таким чином, суд обґрунтовано визнав належними та допустимими доказами надані позивачем розрахунки заборгованості заробітної плати.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність у нього первинної докумен-тації, що унеможливлює нарахування заробітної плати та інших виплат, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки заробітна плата була нарахована, частково виплачена (за першу половину березня 2017 року виплачена у липні 2017 року), про що відповідач надав витяг із відомості на виплату грошей за березень 2017 року, розмір на-рахованої заробітної плати відповідає відомостям, переданим відповідачем у Пенсійний фонд України.

Тому рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Звертаючись з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі позивач ставив питання про невиплату заробітної плати на 1 липня 2016 року та на 03 листопада 2016 року в сумі 18719,81 грн..

Заперечуючи проти позову в цій частині представник відповідача зазначав, що за-боргованість частково погашена.

Із довідки про заборгованість із виплати заробітної плати ОСОБА_2 ОСОБА_3 станом на 01 липня 2016 року вбачається, що заборгованість по заробітній платі складала 695,05 грн., а станом на 03 листопада 2016 року заборгованість по заробітній платі склала 18024,76 грн.(а.с.31-32). Згідно зведеної відомості на виплату заборгованості по Державному підприємству «Донецька залізниця» сума до виплати складала 18354,81 грн, із яких 25.11.2016 року було виплачено позивачеві 4953 грн. в рахунок погашення боргу та 21.02.2017 року виплачено ще 4953 грн., (а.с.75) що підтверджується і наданими платіжними відомостями №91 від 23.11.2016 року та №91/2 від 16.02.2017 року відповід-но.

Стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі станом на 03 листопада 2016 року в розмірі 18024,76 грн., суд першої інстанції необгрун-товано не врахував наявність таких доказів про часткову виплату заборгованості, як зве-дену відомість на виплату заборгованості та платіжних відомостей №91 від 23.11.2016 ро-ку та №91/2 від 16.02.2017 року, якими підтверджено виплату заборгованості в розмірі 9906 грн.. Надані позивачем докази нічим не спростовані.

Таким чином в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а са-ме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за 2016 рік в сумі 8448,91 грн.. Відповідно рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні в роз-мірі стягнутої суми з 18024,76 грн. на 8448,81 грн..

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням встановле-них строків їх виплати. Висновок суду відповідає вимогам Закону України «Про оплату праці» та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати».

Між тим, визначаючи розмір компенсації, який підлягає виплаті, суд першої інста-нції виходив із того, що заборгованість на листопад 2016 року складає 18024,76 грн..Однак фактично заборгованість на листопад 2016 року складає 8448,81 грн., а тому сума, яка підлягає стягненню в рахунок компенсації підлягає зміні з 4247,85 грн. до 3073,21 грн. ( 1598,21 +1475).

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, суд виходив із доведеності вини відповідача у непроведенні розрахунку з позивачем при його звільненні та не прийняв до уваги поси-лання відповідача на висновок ОСОБА_5 України від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2 щодо наявності форс - мажорних обставин.

Зокрема, суд зазначив, що єдиним документом є сертифікат ОСОБА_5 України . Проте такий сертифікат відповідачем не наданий. Тому суд прийшов до висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів відсутності його вини у невиплаті позивачеві сум при звільненні.

З вказаним висновком суду погодитись неможливо, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За положеннями статті 117 КЗпП України обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокре-ма, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства мо-жуть поширюватися на ці відносини.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це по-рушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови що

остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Укра-їні» ОСОБА_5 палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обста-вини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, перед-бачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна за-гроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, дивер-сії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до висновку ОСОБА_5 палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодав-ством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впли-вом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзаліз-ниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяль-ності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обовязків, передбачених за-конодавством України про працю, зокрема, статей 47,83,115,116 КЗпП України спричи-нено впливом дії форс мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м. Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту, регла-ментними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продов-жують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зо-бовязаної сторони за трудовим договором.

Зазначений висновок ОСОБА_5 палати України є належним та допус-тимим доказом та підтверджує відсутність вини відповідача у непроведенні своєчасного розрахунку з позивачем при його звільненні, тому відсутні підстави для стягнення з від-повідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звіль-ненні та відшкодування моральної шкоди.

Відповідні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-2159цс15, від 11 травня 2016 року № 6-383цс15, від 23 бере-зня 2016 року № 364цс16, від 23 березня 2016 року № 365цс16, від 25 травня 2016 року № 948цс16, від 31 травня 2017 року № 6-2163 цс16, а також у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 264/925/17 ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 225/5072/17.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність його вини у непроведенні своєчасного розрахунку при звільненні позивача є обґрунтованими, а посилання суду на те, що відповідачем не надано сертифікат Торго-во-промислової палати, а наданий висновок ОСОБА_5 палати носить консуль-тативний характер є помилковим.

Згідно із ст. 10 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові за-ходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Зако-ну єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непе-реборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат ОСОБА_5 палати України.

Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення ОСОБА_5 палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (об-ставин непереборної сили) затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5) ( із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Президії ТПП України від 26 квітня 2016 № 11 (6)) сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі сертифікат) документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою пала-тою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Пунктом 6.12 вказаного Регламенту визначено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), після його внесення до Реєстру сертифікатів і підготовки тексту, роздруковується на бланку ОСОБА_5 палати України / регі-ональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується упов-новаженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України / президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На сертифікаті ста-виться печатка ТПП України / регіональної ТПП.

У даній справі відповідачем надано висновок ОСОБА_5 палати України, у розділі VII якого зазначено, що цей висновок складено на бланку ОСОБА_5 палати України в 5 автентичних примірниках, він підписаний фахівцями, які склали цей висновок та першим віце-президентом ТПП України, на сертифікаті поставлена печатка ТПП України.

Тому відсутність у вказаному висновку назви сертифікат не свідчить про те, що цей доказ є неналежним.

Отже, унеможливлення виконання обовязків, передбачених статтями 47, 83, 115 та 116 КЗпП України перед працівниками, що вивільнені за скороченням штату згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, а саме в день звільнення кожному працівникові надати належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області та міста Луганська Луганської області, що є обставинами, які не залежать від волі сторін за трудовим договором, а також мають надзвичайний і невідворотний характер, що підтверджено висновком ОСОБА_5 палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року про наявність обставин непереборної сили та є підставами для звільнення відповідача від відповідальності,

Позивача було звільнено 17 липня 2017 року у звязку із скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Тобто на момент звільнення існували форс-мажорні обставини, які є підставою для висновку про відсутність вини підприємства в несвоєчасному розрахунку з позивачем, а тому і відсутні правові підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди та в час-тині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по сплаті судового збо-ру у розмірі 625,09 грн.. А тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в час-тині часткового задоволення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди з ухваленням в цій частині нового судово-го рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, оскільки настання обставин непереборної сили, що встановлені цим висновком, свідчить про відсутність вини підпри-ємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені стат-тею 116 КЗпП України.

З огляду на висновок апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при зві-льненні та грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди доводи апеляційної скарги представника позивача щодо неправильного, на її думку, зменшення судом розмі-ру середнього заробітку та про зміну рішення шляхом стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 94118,40 грн. задоволенню не підляга-ють.

Згідно з п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рі-шенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального пра-ва і неправильне застосування норм матеріального права є підставою для часткового ска-сування рішення та ухвалення нового рішення у скасованій частині та його зміні.

Відповідно до частин 1,13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сто-рони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач сплатив судовий збір з вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди за подання позовної заяви в суді першої інстанції та за подання апеляційної скар-ги . Оскільки ці позовні вимоги не задоволені, судові витрати покладаються на позивач-ку, підстав для стягнення їх з відповідача немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» за-довольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду від 26 червня 2018 року в частині стяг-нення з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Ніфтулла-єва ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мо-ральної шкоди та судового збору скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди та судового збору відмовити.

Рішення Краснолиманського міського суду від 26 червня 2018 року в частині стяг-

нення з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Ніфтулла-єва ОСОБА_3 заборгованості по заробітній платі на листопад 2016 року та в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати змінити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі на 03 листопада 2016 ро-ку в сумі 8448,81 грн. та стягнути компенсацію втрати частини доходів у звязку із по-рушенням строків їх виплати в сумі 3073,21 грн..

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бу-ти оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08.11.2018 року.

Судді: Г.В. Новікова

ОСОБА_7

ОСОБА_8