КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/755/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Федан Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 2 травня 2018 року (суддя Колесник О.М.) про забезпечення позову ОСОБА_2 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_6 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, визнання протиправними та скасування постанови та акту державного виконавця,

встановила:

у жовтні 2016р. позивач звернулася до суду з позовом, який неодноразово уточнювала під час судового розгляду, та остаточно просила встановити, що квартира АДРЕСА_1; житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; нежилі приміщення з №1 по № 20, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 374,7 м2,є об'єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2, визнати за нею право власності на ? частину вказаного майна, витребувати квартиру АДРЕСА_1 від ОСОБА_5, визнати незаконним та скасувати правовий акт старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві ПодпорінаР.О. про передачу квартири АДРЕСА_1 стягувачу у рахунок погашення боргу, який викладено у постанові ВП № 45982090 від 23 вересня 2016р. про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, а також у акті ВП № 45982090 від 23 вересня 2016р.

19 квітня 2018р. представник позивача подав до суду заяву про забезпечення вказаного позову шляхом зупинення продажу арештованого майна - нежилих приміщень з №1 по № 20 (групи приміщень № 20) (в літері «А») на другому поверсі - офіс, загальною площею 374,7 м2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3.

Представник позивача посилався на те, що 13 квітня 2018 року державним виконавцем подано до Київської філії ДП «СЕТАМ» заяву щодо передачі на реалізацію нежитлових приміщень на підставі виконавчого напису нотаріуса, що унеможливить виконання рішення суду.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 2 травня 2018 року заяву задоволено, з метою забезпечення позову зупинено реалізацію арештованого майна - нежилих приміщень з №1 по № 20 (групи приміщень № 20) (в літері «А») на другому поверсі - офіс, загальною площею 374,7 м2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3, до набрання законної сили рішення (ухвали) по даній справі.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Третя особа посилається на порушення судом норм процесуального права, не врахування тієї обставини, що дії позивача направлені на затягування процесу стягнення з ОСОБА_4 боргу за кредитним договором та реалізації предмета іпотеки, а відсутність спору між подружжям та штучність позовних вимог у справі про визнання майна спільною сумісною власністю підтверджується тим, що в різних справах ОСОБА_2 та ОСОБА_4 представляє один адвокат.

Також третя особа звертає увагу, що підстави забезпечення позову у даній справі аналогічні підставам, на які посилався представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 у справі про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та яким надана оцінка у постанові Апеляційного суду міста Києва від 20 червня 2018р.

Крім того, третя особа зазначає, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтування, яким чином вжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення у даній справі, а обставини, на які посилається представник позивача, не дають підстави для втручання суду у можливість реалізації банком свого права звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості.

Також третя особа посилається на неправомірне незастосування судом зустрічного забезпечення, оскільки заборгованість ОСОБА_4 перед ПАТ «Укрсоцбанк» залишається непогашеною, тому такий спосіб забезпечення позову порушує права банку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, вважаючи доводи третьої особи безпідставними, а обраний спосіб забезпечення позову направлений на недопущення реалізації майна, на частку в якому претендує позивач.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ПАТ «Укрсоцбанк», які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представників позивача та третьої особи ОСОБА_6, які просили залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 260 ЦПК України передбачено, що ухвала суду, що постановляється як окремий документ, складається з, зокрема, мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви, суддя першої інстанції обмежився описовою частиною та зазначенням закону, який регулює вирішення заяви про забезпечення позову. Однак, не зазначив мотивів, з яких дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову.

Отже, доводи апеляційної скарги про необґрунтованість ухвали суду є правомірними.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом вказані норми процесуального права та роз'яснення Верховного Суду України враховані не були.

З заяви представника позивача про забезпечення позову убачається, що державним виконавцем здійснюються виконавчі дії з виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. 28 лютого 2018 року, про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення, передані ОСОБА_4 у іпотеку Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк».

При цьому, позивачем ОСОБА_2 вказаний виконавчий напис не оспорюється, він не є предметом даного позову, позивач надала свою згоду на передачу спірних нежилих приміщень у іпотеку банку і не ставить питання про зняття з них арешту.

За таких обставин, суддя не мав правових підстав для застосування п. 5 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, вирішуючи заяву представника позивача, а застосований ним вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Аналіз норм процесуального права, які регулюють питання забезпечення позову, свідчить, що забезпечення позову - це обмеження суб'єктивних прав відповідача або пов'язаних із ним інших осіб. Разом з цим, ПАТ «Укрсоцбанк» не є відповідачем у даному спорі.

Крім того, суд не звернув увагу на ту обставину, що заява представника позивача про забезпечення позову не містить обґрунтування, як саме невжиття заходу забезпечення даного позову, може ускладнити чи унеможливити виконання даного рішення суду, враховуючи, що спірні нежилі приміщення передані банку у іпотеку за іпотечним договором, який позивачем не оспорюється і на укладення якого вона надала свою письмову згоду.

Також суддя не врахував, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 червня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_4 про забезпечення позову останнього про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Д.О. від 28 лютого 2018 року.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 154 ЦПК України суд зобов'язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

З наданої суду копії виконавчого напису від 28 лютого 2018 року вбачається, що на спірні нежилі приміщення звертається стягнення у погашення заборгованості ОСОБА_4

перед ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі 7 273 418грн 87коп.

Проте, суддя не вирішив питання про необхідність застосування зустрічного забезпечення та не перевірив наявність у позивача на території України майна у розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків ПАТ «Укрсоцбанк», які можуть бути спричинені забезпеченням позову та враховуючи тривалий розгляд даної справи судом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суддею першої інстанції при постановлені ухвали про забезпечення позову не були враховані обставини справи, допущено порушення норм процесуального права, тому ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 2 травня 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_8 про забезпечення позову ОСОБА_2 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_6 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, визнання протиправними та скасування постанови та акту державного виконавця залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 7 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк