Справа № 212/4240/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Борис О.Н., з участю секретаря судового засідання Хазієвої Т.В., справа № 2/212/2121/18; 212/4240/18, позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в залі суду в місті ОСОБА_3 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення невиплаченої при звільненні одноразової допомоги при виході на пенсію, середнього заробітку за час затримки при кінцевому розрахунку, представник позивача - ОСОБА_4, представник відповідача - ОСОБА_5

встановив:

Позивач ОСОБА_1 19 червня 2018 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення невиплаченої при звільненні одноразової допомоги при виході на пенсію, середнього заробітку за час затримки при кінцевому розрахунку, який неодноразово уточнювала під час судового розгляду. В обґрунтування зазначила, що вона з 01.06.1993 по 03.10.2006 року працювала на підприємстві ОСОБА_2 «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ОСОБА_2 «ЦГЗК») машиністом конвеєра дробильної фабрики. Наказом по підприємству від 03.10.2006 року за № 177-к-1047 була звільнена з підприємства за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України. Зазначає, що їй стало відомо, що при звільненні у зв'язку із виходом на пенсію відповідач повинен був сплатити одноразову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати, оскільки вона працювала на підприємстві відповідача більше 7,5 років та була звільнена за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію, відповідно до положень п.6.1 ОСОБА_6 угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2005-2006 р.р. Однак при звільнені та станом на теперішній час належні до виплати кошти у вигляді вихідної допомоги не виплачені, а тому просить стягнути з відповідача невиплачену одноразову вихідну допомогу, належну їй при звільнені у розмірі 1379,27 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.11.2006 року по 31.05.2010 року у розмірі 65996,37 грн.

Відповідач не погодившись із позовом надав суду письмовий відзив у якому зазначив, що нормами ОСОБА_6 угоди Гірничо-металургійного комплексу України на 2005-2006 роки була встановлена можливість сторони власника щодо визначення в колективних договорах підприємств окремих умов та порядку надання соціальних гарантій. Вказав, що п.7.10 ОСОБА_7 договору між ВАТ «ЦГЗК» та профспілковим комітетом ВАТ «ЦГЗК» на 2006 рік, а саме пунктом 6.4 передбачена гарантія вважати пенсіонером комбінату, маючим право на пільги та виплати: працівників комбінату, які відпрацювали безперервно на комбінаті перед виходом на пенсію не менше 10 років (жінкам по Списку пенсійного забезпечення №1 7,5 років) та які вийшли на пенсію безпосередньо з комбінату. Наказом АТ «ЦГЗК» №553 від 25.03.2005р. за результатами планової атестації робочого місця по професії, на якій працювала позивач, підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1.

Зазначає, що позивач на момент звільнення не досягла 7,5 років праці за Списком пенсійного забезпечення №1, тому законних підстав для отримання одноразової допомоги, які визначені пунктом 6.4 ОСОБА_7 договору не має.

Крім того, позивач звільнилась 03.10.2006 року, а до суду звернулась у червні 2018 року, таким чином пропустила строк позовної давності, оскільки стягнення одноразової допомоги працівникам, які виходять на пенсію, не є оплатою праці, а тому до зазначеної вимоги повинна бути застосована позовна давність встановлена в три місяці, як це передбачено ст. 233 КЗпП України.

Представник позивача ОСОБА_1, що діє на підставі довіреності, ОСОБА_4, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 «ЦГЗК» ОСОБА_5 надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на письмовий відзив, просила у задоволенні вимог відмовити.

Ухвалю суду від 20 червня 2018 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

27 липня 2018 року позивачем подано до суду уточнену позовну заяву.

Ухвалою суду від 30 липня 2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження.

12.09.2018 року судом отримано відзив на позовну заяву від представника відповідача ОСОБА_2 «ЦГЗК» - ОСОБА_5

03.10.2018 року представник позивача ОСОБА_4 подав уточнену позовну заяву, в якій позовні вимоги змінив та просив стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену одноразову вихідну допомогу, належну при звільнені у розмірі 1379,27 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.11.2006 року по 31.05.2010 року у розмірі 65996,37 грн.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач у період з 01.06.1993 по 03.10.2006 року (час звільнення у зв'язку із виходом на пенсію), перебувала у трудових відносинах з ОСОБА_2 «ЦГЗК» та працювала машиністом конвеєра дробильної фабрики, зазначені обставини не заперечувались сторонами під час розгляду справи, та підтверджуються копією трудової книжки. (а.с.5).

Згідно запису у трудовій книжці ОСОБА_1, звільнено з підприємства 03.10.2006 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України, наказ № 177-к-1047 від 03.10.2006 року (а.с.5).

У відповідності до розрахункового листка ОСОБА_2 «ЦГЗК» за вересень 2006 року ОСОБА_1 при звільненні із підприємства відповідача допомога при виході на пенсію не виплачувалась. (а.с.8 зворотній бік).

Відповідно до копії довідки ОСОБА_2 «ЦГЗК» за № 1435 від 03.11.2017 року, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за два останні місяці перед звільненням, а саме серпень-вересень 2006 року склала: 1379,27 грн., середньогодинна заробітна плата за останні два місяці перед звільненням склала 8,91 грн. (а.с.7).

ОСОБА_6 Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2005-2006 рр. встановлено (п.1.12), що Угода набирає чинності з 1 січня 2005р. і діє до укладення нової або перегляду цієї Угоди. Угода була підписана Головою Центрального комітету профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України (а.с.6).

Пунктом 6.1 ОСОБА_6 Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2005-2006 роки розділу 6 «Соціальний захист та задоволення духовних потреб» передбачено, що власник за рахунок коштів підприємства у порядку та на умовах, передбачених колективним договором, зобов'язується: виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі роботи від 7,5 до 15 років - середньомісячної заробітної плати (а.с.6 зворотній бік).

ОСОБА_7 договору ПАТ «ЦГЗК» на 2005-2006 рік, наданого Відповідачем пунктом 6.4 встановлено вважати пенсіонером комбінату, маючим право на пільги та виплати: працівників комбінату, які відпрацювали безперервно на комбінаті перед виходом на пенсію не менше 10 років (жінкам по Списку пенсійного забезпечення №1 7,5 років) та які вийшли на пенсію безпосередньо з комбінату (а.с.56).

Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року N 3356-XII встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Стаття 9 цього Закону передбачає, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угоди діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги ОСОБА_6 угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі.

Статтею 16 КЗпП України встановлено, що умови колективного договору, що погіршують порівняно із чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними.

Судом встановлено, що вимоги до власників підприємства, передбачені ОСОБА_6 Угодою гірничо-металургійного комплексу України та колективного договору підприємства, в частині соціальних гарантій працівників при виході на пенсію, які були чинні на час звільнення позивача із підприємства відповідача різняться, так ОСОБА_6 Угодою передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу, така ж норма передбачена і колективним договором, однак колективний договір погіршує становище працівників підприємства в порівнянні з умова ОСОБА_6 Угоди, оскільки встановлює вікові обмеження у виплаті вихідної допомоги.

У зв'язку з викладеним суд приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин умов саме ОСОБА_6 Угоди, виконання якої є обов'язком для відповідача, а не ОСОБА_7 договору, положення якого погіршують становище працівника.

ОСОБА_6 Угодою гірничо-металургійного комплексу України в частині соціальних гарантій (соціального захисту), яка була чинна на час звільнення позивача із підприємства, передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу залежно від стажу його роботи на підприємстві.

Як встановлено у судовому засіданні, що ОСОБА_1 безперервно відпрацювала на підприємстві відповідача 13 років 4 місяці 2 дні та була звільнена за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію.

Таким чином суд приходить до висновку, що на ОСОБА_1 розповсюджується дія п.6.1 ОСОБА_6 Угоди гірничо - металургійного комплексу України та їй при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена вихідна допомога в розмірі тримісячної середньої заробітної плати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( із змінами та доповненнями) затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Пунктом 2 вищевказаного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Так, позивач була звільнена з підприємства відповідача 03 жовтня 2006 року, тому розрахунковим періодом є два попередні повні місяці - серпень 2006 року та вересень 2006 року. В зазначені місяці середньомісячна заробітна плата позивача за два останні місяці перед звільненням складає 1379,27 грн.

Враховуючи, що відповідачем при звільненні позивача не сплачено вихідну допомогу, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1379,27 грн.

Положеннями ст. 47 КЗпП України встановлений обов'язок для власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Положеннями ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги спірну суму, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України 6-2404цс15 від 05 жовтня 2016 року, яка в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України повинна враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Недосягнення позивачем на момент звільнення 7,5 років праці за Списком пенсійного забезпечення №1, в даному випадку, немає правового значення.

ОСОБА_6 угода не передбачає вибіркового права застосування нею норм або проявів дискримінації за будь якою ознакою стосовно окремих працівників. ОСОБА_8 договору не можуть суперечити ОСОБА_6 угоді.

Суд вважає, що позивач має право на нарахування вихідної допомоги виходячи із посадового окладу який, згідно довідки наданої ОСОБА_2 «ЦГЗК» №1435 від 03.11.2017р., на момент звільнення позивача, становив 1379 гривень 27 копійки. При стажі роботи позивача на підприємстві ОСОБА_2 «ЦГЗК» у відповідача більше 7,5 років, та у відповідності до п. 6.4 ОСОБА_6 угоди на 2005-2006 рр., позивачу належало виплатити одноразову допомогу при виході на пенсію.

Оскільки позовні вимоги позивача в частині стягнення вихідної допомоги задоволені у повному обсязі, тому підстави для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні відсутні.

Враховуючи, що кількість робочих годин затримки виплати зарплати у вигляді одноразової допомоги за період з 01.11.2006 року по 31.05.2010 року становить 7407 годин, середньогодинна заробітна плата позивача за останні два місяці перед звільненням склала 8,91 грн. стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні в розмірі 65996,37 грн. (7407 год. х 8,91 грн.)

При цьому суд відкидає доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем тримісячного строку звернення до суду з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України роз'яснив, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Рішенням №8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, статей 1,12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України роз'яснив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в рішеннях Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року, дає підстави вважати, що порушення законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з відповідним позовом незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Так, згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Оскільки вихідна допомога є грошовою виплатою, яка не передбачена актами чинного законодавства та входить до структури заробітної плати, а тому позовні вимоги щодо її виплати не обмежується будь-яким строком звернення до суду.

Також згідно до положень ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 «ЦГЗК» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 1409,60 грн.

На підставі ст.ст. 47, 97, 116, 117, 233,237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст. 4,12, 23, 76-83,141,258, 259,263,264,265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення невиплаченої при звільненні одноразової допомоги при виході на пенсію, середнього заробітку за час затримки при кінцевому розрахунку - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 невиплачену одноразову допомогу при виході на пенсію, належну при звільненні у розмірі 1 379 (одна тисяча триста сімдесят девять) гривень 27 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 65 996 (шістдесят пять тисяч девятсот девяносто шість) гривень 37 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 1409 грн. 60 коп.

Допустити рішення в частині стягнення середнього заробітку в межах платежу за один місяць, до негайного виконання.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Дніпровський апеляційний суд через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1, РНОКПО НОМЕР_1, місце реєстрації: 50047, АДРЕСА_1.

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», місце реєстрації юридичної особи: 50066, м. Кривий Ріг, .

Повне рішення суду виготовлено та підписано 09.11.2018 року.

Суддя: О. Н. Борис