Єдиний унікальний номер 234/1528/17 Номер провадження 22-ц/804/527/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Розпутько Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 234/1528/17 за позовом ОСОБА_1 до Комунального виробничого підприємства "Краматорський водоканал" про захист прав споживача, відшкодування моральної шкоди з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 01 березня 2018 року у складі судді Переверзевої Л.І., -

В С Т А Н О В И В :

06 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до Комунального виробничого підприємства "Краматорський водоканал" (далі КВП "Краматорський водоканал") про захист прав споживача, відшкодування моральної шкоди.

Зазначала, що між КВП "Краматорський водоканал" та нею існує спір щодо заборгованості у розмірі 1 226,34 грн., яку вона вважає неправомірно нарахованою через те, що відповідач у період до 18 лютого 2010 року, коли у судовому порядку вирішувався спір щодо зобов'язання відповідача здійснити повірку приладу обліку води безоплатно, нараховував їй оплату за послуги за нормами споживання (18 куб.м. щомісячно), а вона продовжувала здійснювати оплату згідно показань квартирного приладу обліку, тобто за фактично спожитий об'єм води.

На теперішній час відповідач пропустив строк позовної давності для стягнення цієї заборгованості, але з метою примусити її сплатити цю заборгованість застосовує недобросовісні методи, зокрема, завищує їй об'єм спожитої води.

Так, 30 березня 2015 року контролером КВП "Краматорський водоканал" був складений акт № 123 про фактичне споживання води згідно показань приладу обліку 896 куб.м, але в квитанції за березень 2015 року витрати води зазначені 985 куб.м, тобто збільшені на 90 куб.м та їй безпідставно нарахована заборгованість у розмірі 1 834,74 грн.

В квітні 2015 року КВП "Краматорський водоканал" здійснив перерахунок, але сума заборгованості 1 226,34 грн. залишилася.

В січні 2016 року "заборгованість" збільшилася до 1 389,14 грн., а в жовтні 2016 року - до 1 416,64 грн.

15 листопада 2016 року вона черговий раз звернулася до відповідача з вимогою про приведення особового рахунку № НОМЕР_1 у відповідність із законодавством України, на що 30 листопада 2016 року отримала відповідь, згідно якої відповідач визнає, що за період з 29.08.2008 року по 18.02.2010 року оплата за комунальні послуги їй нараховувалася згідно норм споживання, а не відповідно до показників водоміру.

Посилаючись на те, що норми споживання не відповідають фактичному споживанню нею води, що відповідач, вимагаючи гроші за непоставлений товар, перевищив свої повноваження продавця послуг, що його посилання на нарахування їй плати за воду з січня 2014 року за середньомісячними показниками у зв'язку із ненаданням нею відомостей щодо об'єму споживання води, є необґрунтованими, оскільки вона щомісяця сплачує за послуги з водопостачання, просила:

1. зобов'язати КВП "Краматорський водоканал" списати з особистого рахунку № НОМЕР_1 незаконно нараховані грошові кошти та привести його у відповідність із законодавством України;

2. відшкодувати моральну шкоду у сумі 100 000 грн., завдану їй на протязі 10 років неправомірними діями відповідача, а саме, неодноразовими актами - попередженнями, списками боржників на дверях під'їзду, перекриттям стоків (а.с. 1-3).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 01 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 65 - 66).

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Краматорського міського суду Донецької області від 01 березня 2018 року скасувати та задовольнити її позовні вимоги.

Зазначає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача списати з особового рахунку № НОМЕР_1 незаконно нараховані грошові кошти та привести його у відповідність із законодавством України, суд не врахував, що нові правила про нарахування субсидій передбачають її нарахування лише у разі повного погашення заборгованості або її реструктуризації, а тому пропозиція відповідача сплатити за непоставлений товар позбавляє її права на державну допомогу, порушує її конституційні права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди з тих підстав, що нею не доведено завдання шкоди її здоров'ю, суд не врахував вимоги ст. 47 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", який передбачає відшкодування споживачу моральної шкоди за порушення його прав підприємством питного водопостачання (а.с. 68 - 69).

Відповідачем КВП "Краматорський водоканал" копія апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 отримана 20 листопада 2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 90).

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач КВП "Краматорський водоканал" просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Зазначає, що суми боргу за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення, які відображені на особовому рахунку позивача, є реалізацією права та обов'язку КВП "Краматорський водоканал" на ведення належного обліку розміру, обсягів та об'єму наданих послуг, розмірів та періодів оплати, наявної заборгованості, що передбачено Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про питну воду та питне водопостачання", постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення".

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобов'язання відповідача списати з особового рахунку № НОМЕР_1 заборгованість є необґрунтованими, оскільки сума боргу, яка обліковується на особовому рахунку, не визнана такою, яка є наслідком неправомірних дій КВП "Краматорський водоканал".

Вимога позивача про спонукання підприємства списати з її особового рахунку № НОМЕР_1 нараховану заборгованість та про приведення його у відповідність до законодавства України вже розглядалась Краматорським міським судом Донецької області (справа № 234/9762/16-ц). Рішенням суду у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Рішення суду набрало законної сили.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на законі, оскільки ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Законом України "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту продукції" передбачено, що під шкодою розуміється - завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

Позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження завдання їй моральної шкоди.

Вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду. ОСОБА_1 про порушення своїх прав з боку КВП "Краматорський водоканал" стало відомо у 2010 році, тобто строк, у межах якого вона мала звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або інтересу, сплинув у 2014 році (а.с. 97 - 100).

В рішенні Краматорського міського суду Донецької області від 01 березня 2018 року у справі № 234/1528/17 зазначено, що воно може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області.

Проте згідно з підпунктом 3 пункту 3 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ "Перехідні положення" ЦПК України (у редакції Закону України № 2147-УШ від 03.10.2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до Указу Президента України від 29.12.2017 року № 452/2017 "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" апеляційний суд Донецької області ліквідовано та утворено Донецький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку область, з місцезнаходженням у містах Бахмуті, Донецьку і Маріуполі, юрисдикція якого поширюється на територію, на яку поширювалася юрисдикція ліквідованого суду.

Відповідно до частини 6 ст. 147 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Суд, що ліквідується, в місячний строк з дня припинення здійснення правосуддя передає до новоутвореного суду матеріали та документи, пов'язані зі здійсненням таким судом повноважень, а судові справи та матеріали проваджень, що перебувають у володінні суду, що ліквідується, передаються негайно, до дня початку роботи новоутвореного суду.

03 жовтня 2018 року у газеті "Голос України" №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Донецького апеляційного суду про початок роботи Донецького апеляційного суду, згідно якого рішенням зборів суддів Донецького апеляційного суду від 02.10.2018 року № 4 днем початку роботи Донецького апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку із припиненням з 03 жовтня 2018 року здійснення правосуддя апеляційним судом Донецької області цивільна справа № 234/1528/17 за позовом ОСОБА_1 до КВП "Краматорський водоканал" про захист прав споживача, відшкодування моральної шкоди з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 01 березня 2018 року підсудна Донецькому апеляційному суду, який створено в апеляційному окрузі, що включає Донецьку область, юрисдикція якого поширюється на територію, на яку поширювалася юрисдикція ліквідованого апеляційного суду Донецької області.

В судове засіданні апеляційного суду 12 грудня 2018 року позивач ОСОБА_1 не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена: судову повістку - повідомлення про розгляд справи 12 грудня 2018 року позивач отримала 01 грудня 2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 109).

Позивач апеляційний суд про причини неявки у судове засідання 12 грудня 2018 року не повідомила і відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вона не з'явилася у судове засідання без поважних причин.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на її похилий вік, стан здоров'я та матеріальний стан, просила розглянути апеляційну скаргу у її відсутність (а.с. 68 - 69).

В судове засіданні апеляційного суду 12 грудня 2018 року з'явилися два представники відповідача КВП "Краматорський водоканал" - ОСОБА_2, ОСОБА_3, які на підтвердження своїх повноважень надали довіреності юридичної особи відповідно від 14.02.2018 року та від 20.11.2018 року, які підписані директором КВП "Краматорський водоканал" О.І. Спільчак (а.с. 110, а.с. 111).

Відповідно до частини 3 ст. 58 ЦПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_3 не є керівниками юридичної особи. Згідно їх пояснень, не є членами виконавчого органу, уповноваженого діяти від імені юридичної особи відповідно до закону, статуту, положення, КВП "Краматорський водоканал" є підприємством комунальної форми власності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_3, за їх поясненнями, статусу адвоката не мають.

Зазначена справа не є спором, який виник із трудових відносин.

Відповідно до частини 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позовні вимоги ОСОБА_1 у цій справі є вимогами немайнового характеру, а тому зазначена справа не належить до малозначних на підставі п. 1 частини 6 ст. 19 ЦПК України.

На підставі п. 2 частини 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа малозначною ні судом першої, ні судом апеляційної інстанції не визнавалася.

Отже, і ОСОБА_2, і ОСОБА_3 у цій справі у розумінні частини 3 ст. 58, ст. 60 ЦПК України не є належними представниками КВП "Краматорський водоканал", а тому до участі у справі не допущені.

Враховуючи, що відповідач - КВП "Краматорський водоканал" про дату, час та місце розгляду справи 12 грудня 2018 року повідомлений: судову повістку - повідомлення про розгляд справи отримав 30 листопада 2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 108), апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача КВП "Краматорський водоканал", а також у відсутність позивача ОСОБА_1, явка яких у судове засідання обов'язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

До такого висновку апеляційний суд дійшов, виходячи з наступного:

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

Вона є споживачем послуг з водопостачання, які надаються відповідачем - КВП "Краматорський водоканал". В квартирі позивача встановлено прилад обліку води.

КВП "Краматорський водоканал" направив ОСОБА_1 попередження, згідно якого її заборгованість за послуги з водопостачання станом на 01 жовтня 2015 року складає 1 442,10 грн. (918 куб. м), яку їй запропоновано сплатити у строк до 20 жовтня 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов'язання списати з особового рахунку незаконно нараховані грошові кошти та привести його у відповідність із законодавством України, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини між позивачем та відповідачем регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", постановою Кабінету Міністрів України № 630 "Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", Законом України "Про метрологію та метрологічну діяльність", якими на відповідача покладено обов'язок ведення обліку комунальних послуг, які ним надаються, а саме, фіксування об'ємів наданих послуг, їх вартості, якості, обліку приладів обліку холодної води, строків повірки приладів обліку, сум, які підлягають оплаті за отримані послуги, облік заборгованості тощо. Виконуючи передбачений законодавством України обов'язок по обліку комунальних послуг, фіксуванні об'ємів наданих послуг та їх вартості, обліку сум, які підлягають оплаті за надані послуги, відповідач будь-які права позивача не порушує. Відповідач з позовом про стягнення з споживача ОСОБА_1 заборгованості за спожиті послуги не звертався, надання послуг з водопостачання та водовідведення не припиняв. Нарахування заборгованості є лише пропозицією відповідача, яка не порушує будь-які права позивача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що вони не ґрунтуються на положеннях ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів", Закону України "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту продукції". Судом не встановлені обставини, які б свідчили про те, що відповідачем завдана шкода здоров'ю позивача (а.с. 65 - 66).

Зазначені висновки суду першої інстанції апеляційний суд вважає законними та обґрунтованими.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих правових норм та правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 03.09.2014 року у справі № 6-84цс14, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Така ж правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду України: № 6-215цс14 від 21.01.2015 року, № 6-2677цс16 від 22.02.2017 року, № 6-2122цс16 від 01.03.2017 року, де зазначено, що особа може звернутися до суду за захистом свого цивільного права, але лише у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до статей 11, 15 ЦК України права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведено у ст. 16 ЦК України.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Звертаючись до суду з вимогами про зобов'язання відповідача списати з особового рахунку незаконно нараховані грошові кошти та привести його у відповідність із законодавством України, позивач посилалась на те, що між КВП "Краматорський водоканал" та нею існує спір щодо заборгованості у розмірі 1 226,34 грн., яку вона вважає неправомірно нарахованою та для стягнення якої відповідач пропустив строк позовної давності, проте з метою примусити її сплатити цю заборгованість відповідач завищує їй об'єм спожитої води та безпідставно нараховує заборгованість, зокрема, в жовтні 2016 року "заборгованість" за відомостями відповідача складала 1 416,64 грн., що порушує її права як споживача, оскільки фактично вона ніякої заборгованості не має.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 24.06.2004 року № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги", який діяв на час звернення позивача до суду, споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ст. 20 Закону України від 24.06.2004 року № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право:

1) одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг;

2) одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо;

3) на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг;

4) на усунення протягом строку, встановленого договором або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг;

5) на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством;

6) на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

7) отримувати від виконавця компенсацію в розмірі, визначеному договором, рішенням суду або законодавством, за перевищення нормативних термінів на проведення аварійно-відновлювальних робіт;

8) на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Споживач має право на укладення договору з виконавцем відповідних послуг на профілактику, повірку, а також заміну або ремонт санітарно-технічних приладів, пристроїв, обладнання та засобів обліку, що вийшли з ладу.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 10.01.2002 року № 2918-III "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" споживач питної води - юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення питних, фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб.

Відповідно до ст. 22 Закону України від 10.01.2002 року № 2918-III "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", в редакції яка діяла на час звернення позивача до суду, споживачі питної води мають право на:

забезпечення питною водою, якість якої відповідає державним стандартам, кількість і режим подачі якої визначаються на договірних засадах в обсязі, не меншому від нормативів питного водопостачання;

одержання в установленому порядку повної, достовірної, своєчасної інформації про якість питної води, обсяги її реалізації, режими подачі та порядку розрахунку тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення;

організацію та проведення громадських слухань щодо прийняття рішень з питань якості питної води та питного водопостачання відповідно до закону;

участь представників громадськості у перевірках, які проводяться органами виконавчої влади, з дотриманням встановленого режиму перебування на території об'єктів питного водопостачання;

пред'явлення позовів до суду про відшкодування збитків, завданих внаслідок постачання неякісної питної води, що не відповідає державним стандартам, інших порушень законодавства у сфері питної води та питного водопостачання;

підключення в установленому порядку до централізованого водопостачання та водовідведення.

Пунктом 29 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, передбачено, що споживач має право на:

1) зменшення розміру плати у разі: надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання; тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання);

2) усунення виконавцем виявлених недоліків у наданні послуг;

3) несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім'ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою;

4) перевірку кількісних і якісних показників надання послуг (якість і тиск води, температура гарячої води, температура повітря у приміщеннях тощо) у порядку, встановленому цими Правилами;

5) установлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік;

6) періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку;

7) ознайомлення з нормативно-правовими актами у сфері житлово-комунальних послуг;

8) внесення за погодженням з виконавцем у договір змін, що впливають на розмір плати за послуги;

9) звільнення від плати за послуги у разі їх ненадання та отримання компенсації за перевищення строків проведення аварійно-відбудовних робіт;

10) відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання послуг.

Споживач має також інші права відповідно до законодавства.

В позовній заяві позивач на порушення саме цих прав споживача, які визначені ст. 20 Закону України від 24.06.2004 року № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги", ст. 22 Закону України від 10.01.2002 року № 2918-III "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, не посилається та конкретно не зазначає яке саме її право, як споживача комунальних послуг, порушено відповідачем, за захистом якого вона звернулася до суду.

Отже, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що позивачем не доведено які саме її права були порушені, невизнані чи оспорені відповідачем.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідач до суду з позовом про стягнення з позивача заборгованості не звертався, надання послуг з водовідведення та водопостачання не припиняв. Письмове попередження відповідача про наявність у неї заборгованості є різновидом претензії, яка не встановлює для споживача будь-яких обов'язків, крім рекомендації сплатити нараховану заборгованість, та не порушує будь-які права позивача, як споживача комунальних послуг.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", в редакції яка діяла на час звернення позивача до суду, бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації.

Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.

Підприємство самостійно:

визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства;

обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних;

розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів;

затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

Отже, відповідальність за забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, різновидом яких є особовий рахунок, несе посадова особа, яка здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів. Суд не наділений повноваженнями щодо зобов'язання цієї уповноваженої особи внести зміни до даних бухгалтерського обліку, в тому числі шляхом зобов'язання відповідача списати з особового рахунку № НОМЕР_1 незаконно нараховані грошові кошти.

Посилання позивача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що пропозиція відповідача сплатити за ненадані послуги, а саме, наявність на особовому рахунку неправомірно нарахованої заборгованості, позбавляє її права на отримання субсидії на оплату комунальних послуг, не спростовують висновки суду. В позовній заяві свої позовні вимоги позивач цими обставинами не обґрунтовувала, вони судом першої інстанції не перевірялися та в матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що позивачу відмовлено у призначенні субсидії на оплату житлово-комунальних послуг у зв'язку із наявною заборгованістю за спожиті послуги з водопостачання.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України судовому захисту підлягає саме порушене право. Захист цивільних прав, свобод чи інтересів особи від порушень, які можуть мати місце в майбутньому, процесуальним законом не передбачено.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилається, що вимога позивача про спонукання КВП "Краматорський водоканал" списати з її особового рахунку № НОМЕР_1 нараховану заборгованість та про приведення його у відповідність до законодавства України вже розглядалась Краматорським міським судом Донецької області (справа № 234/9762/16-ц), рішенням суду у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено та рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до п. 3 частини першої ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Порівнюючи предмет та підстави позову про списання з особового рахунку № НОМЕР_1 нарахованої заборгованості у справі № 234/9762/16-ц та у цій справі № 234/1528/17, апеляційний суд вважає, що предмет позову у цих двох справах не є тотожнім. У справі № 234/9762/16-ц позивач просила зобов'язати КВП "Краматорський водоканал" списати з особового рахунку заборгованість у сумі 1 226,34 грн., яка утворилася станом на 2010 рік. У цій справі № 234/1528/17 позивач просить зобов'язати відповідача списати з особового рахунку № НОМЕР_1 незаконно нараховані грошові кошти без зазначення конкретної суми та посилається, що заборгованість постійно збільшується, в січні 2016 року "заборгованість" збільшилася до 1 389,14 грн., а в жовтні 2016 року - до 1 416,64 грн. Отже, підстави для закриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до частини 2 ст. 22 Закону України від 12.05.1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів" (в редакції Закону України від 01.12.2005 року № 3161-IV) при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Задоволення такої вимоги можливе з урахуванням положень п. 5 частини 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів", згідно якого споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону (п. 5 частини першої ст. 4 у редакції Закону України від 19.05.2011 року № 3390-VI).

Визначення понять "шкода" і "дефектна продукція" міститься у Законі України від 19.05.2011 року № 3390-VI "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції", згідно якого шкода - завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект (ст. 1).

Продукція є такою, що має дефект, у разі, коли вона не відповідає рівню безпеки, на яку споживач або користувач має право розраховувати виходячи з усіх обставин, зокрема пов'язаних з розробленням, виробництвом, обігом, транспортуванням, зберіганням, встановленням, технічним обслуговуванням, споживанням, використанням, знищенням (утилізацією, переробкою) цієї продукції, а також наданням застережень та іншої інформації про таку продукцію, у тому числі: 1) представлення продукції споживачеві або користувачеві, включаючи її вигляд, склад, упаковку, маркування та іншу інформацію про продукцію, її споживання, використання та знищення (утилізацію, переробку); 2) використання продукції, яке обґрунтовано можна передбачити; 3) час, коли продукцію було введено в обіг (ст. 5)

Право вимагати відшкодування завданої шкоди визнається за потерпілим - споживачем або користувачем, якому завдано шкоду внаслідок дефекту в продукції. При цьому на потерпілого покладається обов'язок довести: наявність шкоди; наявність дефекту в продукції; наявність причинно-наслідкового зв'язку між дефектом у продукції та завданою шкодою (ст. 6).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Отже, суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачем не доведено спричинення шкоди її здоров'ю внаслідок дій відповідача, який, як зазначає позивач, протягом тривалого часу направляє їй акти - попередження, вивішує списки боржників на дверях під'їзду. Посилання позивача на неодноразове перекриття стоків матеріалами справи також не доведено.

Крім того, відшкодування моральної шкоди, виходячи з позовної заяви ОСОБА_1, вона наданням їй неякісних послуг з водопостачання не обґрунтовувала і в матеріалах справи докази щодо надання позивачу відповідачем неякісних послуг з водопостачання відсутні.

Посилання позивача на ст. 47 Закону України від 10.01.2002 року № 2918-III "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", не спростовує висновків суду.

Відповідно до ст. 47 Закону України від 10.01.2002 року № 2918-III "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" заподіяна споживачеві моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується підприємством питного водопостачання у порядку, встановленому законами України, зокрема, пунктом 5 частини 1 ст. 4 Закону України від 01.12.2005 року № 3161-IV "Про захист прав споживачів", Законом України від 19.05.2011 року № 3390-VI "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції", на які і посилався суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, дав правильну правову оцінку наданим сторонами доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Посилання відповідача у письмовому відзиві на апеляційну скаргу на пропуск позивачем строку позовної давності звернення до суду, про застосування якого він подавав до суду першої інстанції відповідну заяву, не спростовують висновків суду.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, з чим погодився суд апеляційної інстанції, а тому підстави для перевірки доводів відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, як самостійної підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, відсутні.

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування в межах доводів апеляційної скарги відсутні, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 01 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Л.І. Соломаха

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

Повне судове рішення складено 13 грудня 2018 року.

Головуючий суддя: Л.І. Соломаха