Справа № 642/4792/17
Провадження № 2/642/301/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2018 року Ленінський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді - Бородіної О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Буряковської К.Є.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, -

В С Т А Н О В И В:

22.09.2017 року Харківська міська рада звернулися з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.

В обгрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідачем ОСОБА_1 без достатніх правових підстав використовуються земельні ділянки площею 0,0386 га. та площею 0,0061 га, які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Беркоса, 98, на яких розташоване нерухоме майно нежитлові будівлі літ. А-1 загальною площею 361,8 кв.м. та літ. В-1 загальною площею 49,4 кв.м., які зареєстровані за ОСОБА_1 на підставі договорів дарування від 01.07.2010 року № 798 та від 01.07.2010року № 796.

Відповідно до інформаційної довідки, листа Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 13.02.2017 року № 19-20.08-3-596/20-17 та листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 16.02.2017 року № 1047/0/225-17 речові права ОСОБА_1 на земельні ділянки по вул. Беркоса,98 у м. Харкові не зареєстровані.

Враховуючи відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав на вказані земельні ділянки, з урахуванням ст.ст. 12, 80,83 Земельного Кодексу України, земельні ділянки площею 0,0386 га. та площею 0,0061 га, які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Беркоса, 98 перебувають у власності територіальної громади м. Харкова.

Відповідач у період з 01.09.2014 року по 31.08.2017 року не сплачувала за користування земельними ділянками плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберегла у себе майно грошові кошти.

Вказані обставини стали підставою звернення міською радою до суду із даним позовом про повернення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельних ділянок комунальної власності.

Департаментом територіальної контролю Харківської міської ради 15.08.2017 року здійснено обстеження земельної ділянки та встановлено, що ОСОБА_1 використовує земельну ділянку № 1 площею 0,0386 га та земельну ділянку № 2 площею 0,0061 га по вул. Беркова, 98 у м. Харкові для експлуатації та обслуговування нежитлових будівль літ. А-1 загальною площею 361,8 кв.м. та літ. В-1 загальною площею 49,4 кв.м. (аптека, магазин), право власності які зареєстровано за ОСОБА_1 За результатами обстеження складено акт обстеження земельних ділянок, визначення їх меж, площ та конфігурації.

Межі земельної ділянки № 1 визначені відповідно до меж паркану та зовнішніх меж нежитлової будівлі. Межі земельної ділянки № 2 визначені відповідно до зовнішніх меж нежитлової будівлі.

Внаслідок використання земельних ділянок відповідачем без укладення договору оренди землі, територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради позбавлена можливості отримати дохід у такому розмірі від надання земельної ділянки в оренду, чим порушені права та інтереси позивача щодо неодержання грошових коштів у розмірі орендної плати за землю.

Розмір збережених відповідачем коштів від безпідставно набутого майна позивачем розрахований за вказаний період в сумі 126 562, 56 грн., виходячи з розміру орендної плати за землю, зменшений на розмір безпідставно зроблених відповідачем платежів за використання землі у вигляді земельного податку. Вказану суму позивач просив стягнути на їх користь з відповідача.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2017 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

03.01.2018 року від відповідача надійшло клопотання про проведення судового розгляду з повідомленням сторін.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 19 січня 2018 року ухвалено продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

06.02.2018 року відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, в якому вона заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що саме позивачем порушено її права щодо неукладення договору оренди, оскільки нею неодноразово подавалися заяви з метою укладення договору оренди земельних ділянок, що підтверджується листуванням із позивачем. У 2017 році вона зверталася до позивача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, та на останнє звернення отримала відповідь, що у звязку з розташуванням будівль в межах червоних ліній дані земельні ділянки не надаються у власність. Крім того, відповідач вважає, що вона є належним землекористувачем як власниця нежитлових будівль, та має право користування земельними ділянками, на яких розташовані ці нежитлові будівлі. Нею регулярно сплачується земельний податок, та відповідно до листа державної фіскальної служби заборгованості перед бюджетом по платі за землю не має. Вважає, що позивач помилково ототожнює поняття безпідставного набуття майна (земельної ділянки), як підставу застосування ст.ст. 1212-1214 ЦК України з неукладенням договору оренди на спірні земельні ділянки. Також вказує на те, що позивачем не надано жодних відомостей щодо реєстрації земельних ділянок за Харківською міською радою.

15.02.2018 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому обгрунтовано що, сума яка заявлена у позові,є сумою несплаченої відповідачем орендної плати за використання земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, без укладення договору оренди за певний період часу, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим позивачу завдано збитки у виді неодержаної орендної плати. Вказано, що ОСОБА_1 набувши право власності на нерухоме майно, розташовані на земельній ділянці, належним чином не оформила правовідносин щодо користування земельними ділянками, на яких розташовані обєкти нерухомості. Обгрунтовано те, що спірні земельні ділянки знаходяться саме у комунальній власності територіальної громади м. Харкова.

06.03.2018 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в якому посилалася на те, що вона є добросовісним землекористувачем, весь час нею сплачувався земельний податок. Відповідно до п. 7 договорів дарування, на підставі яких вона набула право власності на нежитлові будівлі, розташовані за адресою м. Харків, вул. Довгалівська (нова назва Беркоса),98, зазначено щодо правового статусу земельної ділянки на якій розташовані відчужувані нежитлові будівлі не приватизована, рішення компетентними органами щодо приватизації земельної ділянки не видавалися. Земельній ділянці, площа якої 0,0425 га. сформовано кадастровий номер :10:026:0005 згідно довідки виданої управлінням Держкомзему у м. Харкові від 29.06.2010 року № 2561; земельній ділянці, площа якої 0,0065 га. сформовано кадастровий номер :10:025:0008 згідно довідки виданої управлінням Держкомзему у м. Харкові від 29.06.2010 року № 2561. Для виконання норм земельного законодавства відповідач три рази протягом 2014-2017 років для укладення договору оренди земельних ділянок. В односторонньому порядку вона була позбавлена можливості укласти договір оренди із позивачем, а тому вважає відсутні були підстави сплачувати кошти за оренду земельних ділянок.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та у відповіді на відзив відповідача..

Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, свою позицію обгрунтовано доводами викладеними у письмових заявах поданих суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 є власником нерухомого майна за адресою м. Харків, вул. Беркоса, 98, а саме - нежитлові будівлі літ. А-1 загальною площею 361,8 кв.м. та літ. В-1 загальною площею 49,4 кв.м., які зареєстровані за ОСОБА_1 на підставі договорів дарування від 01.07.2010 року № 798 та від 01.07.2010 року № 796.

Відповідно до інформаційної довідки, листа Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 13.02.2017 року № 19-20.08-3-596/20-17 та листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 16.02.2017 року № 1047/0/225-17 речові права на земельні ділянки по вул. Беркоса,98 у м. Харкові не зареєстровані.

Враховуючи відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав на вказані земельні ділянки, з урахуванням ст.ст. 12, 80, 83 Земельного Кодексу України, земельні ділянки площею 0,0386 га. та площею 0,0061 га, які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Беркоса, 98 перебувають у власності територіальної громади м. Харкова.

Матеріали справи свідчать про звернення Департаменту територіальної контролю Харківської міської ради до ОСОБА_1 з метою перевірки законності використання земельної ділянки та повноти відповідної оплати, та надано строк для надання до Департаменту документу стосовно права власності (користування) земельною ділянкою за адресою м. Харків, вул. Беркоса. 98, а також відомості щодо сплати за землю за вказаною адресою.

На дані звернення ОСОБА_1 надсилалися листи з проханням перенести перевірку у звязку із відсутністю у м. Харкові, а також повідомлялося що ОСОБА_1 регулярно сплачується земельний податок.

Департаментом територіальної контролю Харківської міської ради 15.08.2017 року здійснено обстеження земельної ділянки та встановлено, що ОСОБА_1 використовує земельну ділянку № 1 площею 0,0386 га та земельну ділянку № 2 площею 0,0061 га по вул. Беркова, 98 у м. Харкові для експлуатації та обслуговування нежитлових будівль літ. А-1 загальною площею 361,8 кв.м. та літ. В-1 загальною площею 49,4 кв.м. (аптека, магазин), право власності які зареєстровано за ОСОБА_1 За результатами обстеження складено акт обстеження земельних ділянок, визначення їх меж, площ та конфігурації.

Межі земельної ділянки № 1 визначені відповідно до меж паркану та зовнішніх меж нежитлової будівлі. Межі земельної ділянки № 2 визначені відповідно до зовнішніх меж нежитлової будівлі.

Відповідач використовує земельну ділянку без виникнення права власності / користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до статті 125 Земельного кодексу України.

Листом від 26.12.2017 року за вих. № 5364/ФОП/20-40-13-07 Головне управління ДФС у Харківській області повідомили, що заборгованість по платі за землю по земельній ділянці, розташованій за адресою м. Харків, вул. Довгалівська,98. Площею 0,0065 станом на 21.12.2017 року відсутня.

Відповідачем до бюджету м. Харкова було сплачено земельного податку:

-у 2014 році 1802,50 грн.,

-у 2015 році 2264,46 грн.,

-у 2016 році - 888 грн.;

-у 2017 році 933 грн.

За таких обставин матеріалами справи підтверджений факт використання відповідачем земельної ділянки без достатньої правової підстави.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Правовий механізм переходу прав на землю, пов'язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у статті 120 Земельного кодексу України.

Виходячи зі змісту зазначеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.

Як вбачається із положень статті 120 Земельного кодексу України, виникнення права власності на об'єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Водночас за змістом статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов'язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.

Судом встановлено, що відповідач правомірно володіє лише нежитловими приміщеннями, розташованими на земельній ділянці по вул. Беркоса (Довгалівського), 98 в м. Харкові. Проте відповідне право щодо вказаної земельної ділянки за відповідачем не зареєстровано.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Позивач, звертаючись до суду з відповідним позовом, як на правову підставу своїх вимог послався на положення статей 1212- 1214 Цивільного кодексу України, а обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення 126 562,56 грн., зауважив, що ця сума є сумою несплаченої відповідачем орендної плати за використання земельної ділянки, яка перебуває у власності Харківської міської ради, без укладення договору оренди за період із 01.09.2014 року по 31.08.2017 року, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим позивачеві завдано збитки у виді неодержаної орендної плати за землю.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України досить широко визначає підстави виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

У зобов'язанні з безпідставного набуття, збереження майна підлягають доведенню: а) факт набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, б) відсутність для цього підстав, встановлених договором, законом або іншими правовими актами, в) вартість безпідставного збагачення.

Тягар доказування відсутності підстав для збереження майна лежить на власнику майна. При цьому, під набуттям майна в даних правовідносинах слід розуміти збільшення вартості власного майна набувача; приєднання до нього нових цінностей, внаслідок чого потерпілий несе додаткові витрати або втрачає належне йому майно, тобто збереження майна однією особою відбувається за рахунок іншої.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно дост. 1 Закону України "Про оренду землі"оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Частиною 1ст. 15 Закону України "Про оренду землі"визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Таким чином, відповідач (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшує вартість власного майна, а позивач (потерпілий) втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок позивача.

Згідно з ч. 2ст. 1212 Цивільного кодексу Україниположення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, обов'язок сплатити суму безпідставного збагачення виникає в силу самого факту такого збагачення і не залежить від того чи стало воно результатом поведінки набувача чи потерпілого або третіх осіб, або сталось поза волею останніх. При цьому має значення лише сам об'єктивний результат: наявність безпідставного збагачення.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, що виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом пункту 4 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовується також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності.

На відміну від зобов'язань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за пунктом 4 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України вина не має значення, оскільки важливий сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Відповідно до ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

У справі, що розглядається, судом встановлено, що фізична особа ОСОБА_1, правомірно володіючи майном - нежитловою будівлею, користується спірною земельною ділянкою.

Оскільки відповідач не є власником спірної земельної ділянки та, як вже було зазначено судом, не може бути постійним землекористувачем, а тому, не є суб'єктом плати за землю у формі земельного податку. Таким чином єдиною формою здійснення оплати за користування спірною земельною ділянкою для відповідача є орендна плата.

Частиною 14.1.136 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки комунальної власності це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

При цьому, відповідач належні дії, спрямовані на оформлення права власності або права на постійне землекористування вказаною ділянкою не вчинила.

Та з часу виникнення права власності на нерухоме майно у відповідача виник й обов'язок укласти та зареєструвати договір оренди на спірну земельну ділянку.

Протягом тривалого часу цього обов'язку відповідач не виконувала, а отже без законних підстав зберігала у себе майно - кошти за оренду землі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 року по справі № 3-1345гс16.

Розмір доходу відповідача було розраховано позивачем як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

При визначенні розміру доходів, отриманих відповідачем від безпідставно набутого майна, позивачем правомірно враховано, що відповідач сплачувала земельний податок протягом 2014-2016 років в сумі 4 954,96 грн.

Тому, сума доходу відповідача обґрунтовано була зменшена на вказаний розмір внесених платежів за використання землі у вигляді земельного податку.

Із розрахунку неотриманого доходу, долученого до матеріалів справи, вбачається, що даний розрахунок здійснено з урахуванням загальної площі земельної ділянки, що фактично зайнята відповідачем. Цей розмір розрахований позивачем відповідно до зовнішніх меж будівлі. Межі земельної ділянки № 1 визначені відповідно до меж паркану та зовнішніх меж нежитлової будівлі. Межі земельної ділянки № 2 визначені відповідно до зовнішніх меж нежитлової будівлі.Також з розрахунку вбачається, що сума, яка заявлена до стягнення, розрахована як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати, який нараховується та сплачуються за регульованою ціною, встановленою для даної земельної ділянки, при цьому, дана сума визначена шляхом помноження вартості одного квадратного метру спірної земельної ділянки (відповідно до проведеної та затвердженої нормативно-грошової оцінки земель м. Харкова станом на рік розрахунку) на всю площу земельної ділянки, що використовується ОСОБА_1, а також на розмір ставки орендної плати за земельну ділянку .

Вказаний розрахунок зроблений позивачем за період використання відповідачем земельної ділянки у період з 01.09.2014 року по 31.08.2017 року у сумі 126 562 грн. 56 коп.

Перевіривши правильність визначення позивачем розміру доходу, суд зазначає, що при складанні розрахованих сум позивачем невірно розраховано загальну суму безпідставно набутого майна. Так, з наданих розрахунків за дві земельні ділянки по вул. Беркоса, 98 у м. Харкові, із врахуванням сплачених сум земельного податку, нараховано:

-за 9-12 місяці 2014 року - 1 371,24 грн. + 8 251,88 грн. - 1802,50 грн. = 7 820,62 грн.

-за 2015 рік 5 138,08 грн. +30 919,52 грн. 2264,46 грн. = 33 793,14 грн.

-за 2016 рік 7 362,88 грн. +44 307,84 грн. 888 грн. = 50 782,72 грн.

-за 1-8 місяці 2017 року - 4 162,48 грн. + 25 048,64 грн. = 29 211,12 грн.

Що в загальній сумі складає 121 607,60 грн., а не як зазначено у позовній заяві 126 562 грн. 56 коп.

Крім того, представником відповідача у судовому засіданні надано квитанцію на підтвердження сплати ОСОБА_1 земельного податку за 2017 рік у сумі 933 грн.

Вказана сума не була врахована при розрахунку, тому суму 121 607,60 грн. необхідно зменшити на 933 грн., що складе 120 674, 60 грн.

Також слід зазначити, що перехід до особи права власності на нерухоме майно, надає останній право на оформлення відносин землекористування, реалізація якого виражається в укладенні сторонами договору та виникненні у такої особи обов'язку внесення орендної плати власнику земельної ділянки.

Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30.06.2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Предметом позову в цій справі є стягнення грошових коштів, належних до сплати за користування земельною ділянкою за звичайних умов (в разі оформлення договірних відносин відповідачем), втім не сплачених відповідачем, що пов'язується із втратою позивачем як потерпілою особою цього ж майна (грошових коштів).

Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт значного строку з моменту отримання рішення по наданню згоди на складання технічної документації і відсутності будь-яких активних дій з боку відповідача, направлених на оформлення орендних правовідносин, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під вказане вище визначення Європейського суду з прав людини «виправдане очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Суд зазначає, що відновлення порушених прав міської ради за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які остання мала би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач.

У зв'язку з тим, що позивачем доведена, у відповідності до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України, обґрунтованість свого звернення до суду, за наявності порушення інтересів держави, необхідністю їх захисту, визначені підстави для звернення до суду, позивач є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог із врахуванням допущеної помилки при складанні сум розрахунку, а також із виключенням суми сплаченого земельного податку за 2017 рік у сумі 933 грн.,оскільки ця сплата не була врахована при складення розрахунку за 2017рік.

15 лютого 2018 року позивачем було подано заяву про забезпечення позову, та сплачено судовий збір у розмірі 1600 грн.

Ухвалою суду від 12 березня 2018 року вказану заяву повернуто позивачу у зв»язку з не усуненням недоліків заяви у встановлений ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2018 року строк.

15 лютого 2018 року позивачем також було подано заяву про повернення надмірно сплаченого судового збору.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08 липня 2011 року сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Таким чином, Харківській міській раді необхідно повернути судовий збір, сплачений за подання заяви про забезпечення позову.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь Харківської міської ради підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1803,52 гривень, обрахований пропорційно задоволенню позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 13, 19, 56, 77-81, 259, 263-265, 274, 268, 354 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (61140, м. Харків, просп.. Гагаріна, 94 кв. 171, і.н. НОМЕР_1) на користь Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, і.н. 04059243, р/р 0002, банк ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011, , код платежу 24062200) безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 120 674 (сто двадцять тисяч шістсот сімдесят чотири) грн.. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (61140, м. Харків, просп.. Гагаріна, 94 кв. 171, і.н. НОМЕР_1) на користь Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, і.н. 04059243, р/р 0002, банк ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011, , код платежу 24062200) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1803,52 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Управлінню державної казначейської служби України у Холодногірському районі м. Харкова повернути з державного бюджету юридичній особі Харківській міській раді (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, і.н. 04059243, р/р 0002, банк ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011, , код платежу 24062200) судовий збір у сумі 800 грн. сплачений згідно з платіжним дорученням № 1330 від 28.08.2017 року, та судовий збір у сумі 800 грн. сплачений згідно з платіжним дорученням № 1329 від 28.08.2017 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга через Ленінський районний суд м. Харкова до апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 20.04.2018 року.

Суддя О.В. Бородіна