ПОСТАНОВА

Іменем України

16 квітня 2018 року м. Кропивницький

справа № 404/3643/16-ц

провадження № 22-ц/781/483/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Єгорової С.М., Дуковського О.Л.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда в складі судді Бершадської О.В. від 04 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Фортечний відділ державної виконавчої служби м. Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про стягнення втрат від інфляції та трьох відсотків річних, -

встановив:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 червня 2004 року зобов'язано стягнути з ОСОБА_2 на його користь 28 082 грн. 44 коп. Виконавчий лист виданий на підставі зазначеного рішення суду було здано на виконання до Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції, однак рішення суду так і не виконано. Посилаючись на те, що рішення суду фактично не виконано, він вправі вимагати у судовому порядку стягнення з відповідача інфляційних нарахувань та відсотків до повного виконання рішення, тому з урахуванням поданих уточнень до позовної заяви, остаточно просив стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати за період з червня 2004 року по 31 жовтня 2017 року в сумі 125 133,50 грн. та три відсотка річних за період з червня 2004 року по листопад 2017 року в розмірі 13 354,93 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 грудня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотка річних за період з 13.06.2013 року до 31 жовтня 2017 року в розмірі - 3 283,88 грн., індекс інфляції з 13.06.2013 року до 31.10.2017 року в розмірі 31 175 грн., всього 34 458 грн. 88 коп. В решті вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зокрема вказує, що суд першої інстанції помилково застосував строк позовної давності до вимоги, яка є складовою боргу, стягнутого рішенням суду, що набрало законної сили.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 червня 2004 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 24 940 грн. боргу за договором позики, 3142 грн. 44 коп. - битків за прострочення зобов'язання, а всього 28 082 грн. 44 коп. /а.с.3/.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 липня 2017 року, залишеної без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 14.08.2017 року, задоволено заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання по справі № 2-3333/04. /а.с. 155-160/.

Дублікат виконавчого листа видано 31.08.2017 року /а.с.171-172/.

Постановою державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Возіян Л.І. від 06.09.2017 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-3333/04 /а.с.165/.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст. 599 ЦК України).

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник,який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції врахував подану відповідачем заяву про застосування строку позовної давності /а.с.136-137/, у зв'язку з чим дійшов правильного висновку стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних в межах строку позовної давності, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Доводи апеляційної скарги про те, що підстав для застосування позовної давності немає, оскільки згідно з частиною другою статті 625 ЦК України суми стягуються за весь час прострочення, є безпідставними з огляду на наступне.

Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Разом із тим, главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК).

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного суду України від 18.05.2016 р. у справі за № 6-474 цс16 .

Отже, доводи апеляційної скарги висновків судів не спростовують, на їх законність не впливають.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова виготовлена 20.04.2018 року.

Головуючий:

Судді: