ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1121/18 Справа № 199/1635/17 Суддя у 1-й інстанції - Скрипник О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2017 року

у цивільній справі за поданням начальника Амур-Нижньодніпровського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Шевченка С.І., про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника,

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2017 року начальник Амур-Нижньодніпровського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області звернувся до суду з вищезазначеним поданням про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника, посилаючись на те, що стосовно боржника - ОСОБА_1 на виконанні Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області знаходяться виконавчі листи Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра про стягнення на користь ОСОБА_4 загальної суми заборгованості у розмірі 405 186,03 гривні.Зокрема, постановами державного виконавця від 05.10.2017р. було відкрито виконавче провадження № 54844208, виконавче провадження № 54844080 та виконавче провадження № 54843682.

Додатково з наведеними постановами від 05.10.2017 р. боржника зобов'язано надати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

17.10.2017 р. виконавчі провадження № 54843682 та № 54844208 було об'єднано в одне (зведене) виконавче провадження № 54931675.

Постанови про відкриття виконавчих проваджень було направлено на адресу боржника зі штрихкодовим ідентифікатором № 41 7 рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Боржник ОСОБА_1 отримав постанови державного виконавця, але вимоги виконавчого документу не виконуються. В добровільному порядку ОСОБА_1 на момент подачі подання борг не сплатив.

Тричі за місцезнаходженням майна боржника по АДРЕСА_1 здійснювався вихід державних виконавців відділу, з метою проведення виконавчих дій, зокрема: перевірки майнового стану боржника, виявлення майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення відповідно до чинного законодавства, його опису та арешту, а також з метою вручення вимог державного виконавця про витребування документів від боржника.

За результатами виходів за місцезнаходженням майна боржника по АДРЕСА_1 було складено відповідні акти, згідно з якими увійти до квартири не вдалося у зв'язку з тим, що ніхто не відчиняв двері. Наведене свідчить, що боржником здійснюється неодноразове систематичне уникнення від співпраці з державною виконавчою службою в частині примусового виконання виконавчих документів та виконання законних вимог державних виконавців щодо встановлення майнового стану боржника, зокрема, шляхом не допуску до квартири, у якій зареєстрований боржник, не зважаючи на вимоги ст.ст. 18, 19 Закону України «Про виконавче провадження».Зважаючи на викладене вище, заявник просить вирішити питання про примусове проникнення до житла боржника.

Ухвалою Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2017 року задоволено вищезазначене подання.

Надано дозвіл на примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 за якою зареєстрований та мешкає боржник ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1), державним виконавцям Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, сторонам виконавчого провадження і залучених до виконавчих дій осіб (зокрема: працівників поліції, експертів, понятих, свідків) з метою здійснення опису та арешту майна боржника, шляхом складання в порядку ч.2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника з подальшим його вилученням та передачею на відповідальне зберігання в порядку ст.58 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні подання державного виконавця про примусове проникнення до житла.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у поданні державного виконавця не доведено факт перешкоджання боржником державному виконавцю у вчиненні виконавчих дій, державний виконавець не вичерпав всі передбачені законом заходи щодо виконання судового рішення. Крім того, апелянт зазначає, що він не є власником житла та не зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Стягувач ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1, в якому погоджується з ухвалою суду першої інстанції, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Вислухавши учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні в Амур-Нижньодніпровському відділі державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області знаходиться зведене виконавче провадження щодо виконання трьох виконавчих документів стосовно боржника ОСОБА_1, а саме: виконавче провадження № 54844208 щодо виконання виконавчого листа № 2/199/1635/17, виданого 07.09.2017р. Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпра, про стягнення на користь ОСОБА_4 396 174,29 грн.; виконавче провадження № 54844080 щодо виконання виконавчого листа № 2/199/1635/17, виданого 07.09.2017р. Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпра, про стягнення на користь ОСОБА_4 4 011,74 грн.; виконавче провадження № 54843682 щодо виконання виконавчого листа № 2/199/1635/17, виданого 07.09.2017р. Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпра, про стягнення на користь ОСОБА_4 5 000,00 грн.

Таким чином, стосовно божника - ОСОБА_1 на виконанні Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області знаходяться вищезазначені виконавчі листи Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра про стягнення на користь ОСОБА_4 загальної суми заборгованості у розмірі 405 186,03 гривні.

Зокрема, постановами державного виконавця від 05.10.2017р. було відкрито виконавче провадження № 54844208, виконавче провадження № 54844080 та виконавче провадження № 54843682.

Додатково з наведеними постановами від 05.10.2017р. боржника зобов'язано надати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

17.10.2017р. виконавчі провадження № 54843682 та № 54844208 було об'єднано в одне (зведене) виконавче провадження № 54931675.

Наведені постанови про відкриття виконавчих проваджень було направлено на адресу боржника зі штрихкодовим ідентифікатором № 41 7 рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

В добровільному порядку ОСОБА_1 на момент подачі подання борг не сплатив.

Тричі за адресою по АДРЕСА_1 здійснювався вихід державних виконавців відділу з метою проведення виконавчих дій, зокрема: перевірки майнового стану боржника, виявлення майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення відповідно до чинного законодавства, його опису та арешту, а також з метою вручення вимог державного виконавця про витребування документів від боржника.

За результатами виходів за місцезнаходженням майна боржника по АДРЕСА_1 було складено відповідні акти, згідно з якими увійти до квартири не вдалося у зв'язку з тим, що ніхто не відчиняв двері.

Так в перший вихід 09.11.2017р. до квартири потрапити не вдалося, оскільки двері ніхто не відчинив. Зі слів жінки, яка через двері представилась дружиною боржника було встановлено, що ОСОБА_1 вдома буває тільки вечером.

Вдруге вихід було здійснено 17.11.2017р., але до квартири знову потрапити не вдалося, у зв'язку з відсутністю боржника вдома. Зі слів жінки, яка через двері представилась дружиною було з'ясовано, що боржник вдома буде вечером.

Втретє вихід було здійснено 06.12.2017р. о 19:05, як з'ясувалося ОСОБА_1 був вдома, але розпочати виконавчі дії, які повинні полягати в описі та арешті майна не вдалося, оскільки ОСОБА_1 разом зі своєю дружиною - ОСОБА_5 заявили, що потрапити на територію квартири, а також розпочати опис майна дозволять тільки в тому випадку, якщо буде відповідна ухвала на примусовий вхід.

Задовольняючи подання державного виконавця про примусове проникнення до житла, суд першої інстанції виходив з того, що боржником здійснюється неодноразове систематичне уникнення від співпраці з державною виконавчою службою в частині примусового виконання виконавчих документів та виконання законних вимог державних виконавців, щодо встановлення майнового стану боржника, зокрема, шляхом не допуску до квартири, у якій зареєстрований боржник, не зважаючи на вимоги ст.ст. 18, 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України (вредакції, що діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали), питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до п. 4 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість державного виконавця потрапити до жилого приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання державному виконавцю у вчиненні таких дій.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів про те, що боржник був обізнаний про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна боржника.

Крім того, державним виконавцем не надані відомості про дотримання ним встановленого ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» порядку повідомлення боржника про час і місце проведення виконавчих дій. Також не надано відомостей про інформування власників квартири про необхідність вчинення таких дій.

Оскільки, відповідно до ч.2 ст. 376 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали), подання про примусове проникнення до житла, розглядається судом без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного (приватного) виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

Однак державним виконавцем не надано належних доказів того, що боржник умисно не виконує рішення суду, ігнорує виклики державного виконавця, та умисно чинить перешкоди у здійсненні виконавчих дій.

Згідно положень ч.1 ст.18, ч.8 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені заходи примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Також слід зазначити, що згідно ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

При цьому, примусове проникнення до житла є одним із заходів примусового виконання рішення суду, для застосування якого суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.

Відповідно до матеріалів виконавчого провадження, боржником під час візиту до державного виконавця добровільно була надана довідка про місце роботи та розмір заробітної плати, що свідчить про не ухилення від виконання рішення.

В той же час, судом встановлено, що будь-які відрахування із заробітної плати боржника не здійснюються. Докази протилежного державним виконавцем до суду першої інстанції надані не були.

Отже, в даному випадку, примусове проникнення до житла боржника для опису та арешту майна з метою подальшої його реалізації в рахунок погашення заборгованості не є єдиним можливим засобом виконання судового рішення.

Згідно п. 13, п. 4, ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатись до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належить боржникові від інших осіб.

Судом встановлено, що боржник ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за іншою адресою: м. Дніпро, вул. Каруни, 45/68.

Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.02.2018 р. право власності на квартиру АДРЕСА_1, зареєстроване за ОСОБА_6.

При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості щодо належності боржнику на законних правових підставах вказаної квартири.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій прав громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Частиною 1 ст. 311 ЦК України передбачено, що житло фізичної особи є недоторканним.

Гарантування кожному права на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України зазначені міжнародні акти є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

За змістом наведених положень, у разі проникнення до житла чи іншого володіння особи, яка не є учасником виконавчого провадження, у відповідному поданні мають бути зазначені обставини, які свідчили б про інформування цієї особи про необхідність вчинення дій щодо передання майна, належного Боржникові, для подальшого звернення стягнення на нього, а також дані про небажання цієї особи виконувати відповідне розпорядження державного виконавця.

Проте, у поданні відсутнє повідомлення власнику квартири про необхідність передання майна, що належить ОСОБА_1.

Крім того, у поданні державного виконавця взагалі відсутні будь-які докази знаходження в данній квартирі речей (майна), що належать ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод -кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини для того, щоб втручання в право власності вважалось допустимим, воно має служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а має бути розумна співмірність між використовуваними інструментами й тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення в справі Агосі проти Сполученого Королівства).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не вбачає законних підстав для задоволення подання державного виконавця, тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні подання начальника Амур-Нижньодніпровського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Шевченка С.І. про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2017 року - скасувати та постановити нову.

Відмовити у задоволенні подання начальника Амур-Нижньодніпровського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Шевченка С.І., про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова