Справа № 355/1418/17 Головуючий у І інстанції Коваленко К. В.
Провадження № 22-ц/780/1741/18 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 30 19.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 квітня 2018 року апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Іванової І.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 15 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанії «Оранта» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанії «Оранта» (далі - ПАТ «НАСК «Оранта») про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позов мотивовано тим, що 12 листопада 2016 року, близько 14 год. 00 хв., ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_4, по вул. 1-го травня в с. Баришівка Київської області допустила зіткнення із автомобілем марки «ГАЗ 31029», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, який допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21043», д.н.з НОМЕР_3, що належить ОСОБА_6, під керуванням позивача ОСОБА_3, який в свою чергу допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_7 Постановою Баришівського районного суду Київської області від 29 листопада 2016 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні ДТП.

Позивач зазначав, що у результаті вказаної ДТП автомобіль марки «ВАЗ 21043», д.н.з НОМЕР_3, яким він керував, отримав механічні пошкодження. Згідно з кошторисом вартості ремонту (відновлення) автомобіля від 29 листопада 2016 року вартість відновлювального ремонту марки «ВАЗ 21043», д.н.з НОМЕР_3, становить 20 399 грн. 94 коп. За складання даного звіту позивачем сплачено 3000 грн. Вказував, що оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Chevrolet Lacetti», д.н.з. НОМЕР_1, на момент ДТП була застрахована у ПАТ НАСК «Оранта», то 10 лютого 2017 року страховиком йому було відшкодовано суму у розмірі 4 644 грн. 16 коп.

Посилаючись на те, що відповідач відмовляється добровільно сплатити різницю між розміром завданої шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням, позивач на підставі ст.1194 ЦК України просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 15 755 грн. 78 коп., моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. та понесені витрати з визначення матеріального збитку у розмірі 3 000 грн.

Під час судового розгляду справи ОСОБА_3 уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоди у розмірі 15 755 грн. 78 коп. та понесені витрати з визначення матеріального збитку у розмірі 3 000 грн.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 15 січня 2018 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 26 лютого 2018 року про виправлення описки, позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 15 755 грн. 78 коп. та витрати за проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 3 000 грн., а всього 18 755 грн. 78 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач реалізував своє право на пред'явлення вимоги до страхової компанії за субсидіарним зобов'язанням, де йому було виплачено страхове відшкодування відповідно до проведеної оцінки пошкоджень у розмірі 4 644 грн. 16 коп., що не заперечується позивачем. Також вказує, що суд не звернув уваги на те, що обсяг страхового відшкодування згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/5035558 не перевищує розмір збитків, а тому вважає, що суд неправильно застосував положення ст.1194 ЦК України. При цьому, вказує, що правова позиція, яка міститься у постанові Верховного Суду України від 20 березня 2016 року, на яку послався суд першої інстанції, стосується випадку коли потерпілий реалізує своє право на відшкодування шкоди шляхом первісного звернення до винуватця ДТП, а тому не є подібною до даного спору. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що наявність у позивача довіреності від імені власника «ВАЗ 21043», д.н.з НОМЕР_3, ОСОБА_6 не є доказом порушення його права володіння чи користування цим майном, а тому не надає йому права на звернення до суду з даним позовом. Також вказує, що суд першої інстанції не перевірив чи є експерт ОСОБА_8, який складав висновок автотоварознавчого дослідження щодо визначення матеріального збитку, суб'єктом оціночної діяльності, а тому вважає, що такий висновок не може бути належним та допустимим доказом.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 листопада 2016 року, близько 14 год. 00 хв., відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Chevrolet Lacetti», д.н.з. НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_4, по вул. 1-го травня у с. Баришівка Київської області, у порушення вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, допустила зіткнення із автомобілем марки «ГАЗ 31029», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, який допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21043», д.н.з НОМЕР_3, під керуванням позивача ОСОБА_3, який в свою чергу допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_7

Постановою судді Баришівського районного суду Київської області від 29 листопада 2016 року ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні даної ДТП, що не заперечується сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що на час скоєння ДТП автомобіль марки «ВАЗ 21043», д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням позивача ОСОБА_3, належав на праві власності ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_5 (а.с. 26,43).

Позивач ОСОБА_3 керував вказаним автомобілем на підставі довіреності від 02 квітня 2010 року, виданої ОСОБА_6, якою він уповноважив ОСОБА_3 експлуатувати та продати належний йому автомобіль «ВАЗ 21043», д.н.з. НОМЕР_3, та для цього надав йому право представляти його інтереси, зокрема, у випадку спричинення автомобілю пошкодження іншими особами внаслідок ДТП чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим транспортним засобам під час управління автомобілем як джерелом підвищеної небезпеки укладати, якщо в тому буде необхідність, від його імені угоди про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати за такими угодами грошові суми у розмірах згідно з калькуляціями, актами, експертними висновками тощо; вчиняти інші юридично значимі дії, пов'язані із цим дорученням. Вказана довіреність посвідчена державним нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори Малиновською Н.В., термін дії якої закінчується 02 квітня 2020 року (а.с.44).

Пунктом 1 ч.1 ст.395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну, що узгоджується з висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 11 жовтня 2017 року (справа №753/2541/16-ц).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на момент скоєння ДТП ОСОБА_3 мав право керувати автомобілем марки «ВАЗ 21043», д.н.з. НОМЕР_3, на відповідній правовій підставі, а отже має право вимоги до винної особи.

Судом першої інстанції встановлено, що внаслідок ДТП автомобіль марки «ВАЗ 21043», д.н.з. НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження на суму 20 399 грн. 94 коп., що підтверджуються кошторисом вартості ремонту (відновлення) автомобіля від 29 листопада 2016 року, складеного експертом ОСОБА_8 (а.с.21-22). За проведення експертного автотоварознавчого дослідження позивачем сплачено 3000 грн.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Chevrolet Lacetti», державний номер НОМЕР_1, яким керувала ОСОБА_2, була застрахована у ПАТ НАСК «Оранта» згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5035558 від 14 листопада 2015 року на строк з 14 листопада 2015 року по 13 листопада 2016 року. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 50 000 грн. (а.с.56).

10 листопада 2017 року ПАТ НАСК «Оранта» виплатило страхове відшкодування позивачу у розмірі 4 644 грн. 16 коп.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся з позовом до особи, яка завдала шкоди й просив стягнути з відповідача грошові кошти на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, на підставі ст.1192 ЦК України, оскільки відшкодування сплачене страховиком повною мірою не покрило витрати необхідні для відновлення автомобіля, яким володіє позивач. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статями 7, 8 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Україні здійснюється обов'язково. Cтрахова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування.

Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком.

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі ст.6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статей 28, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Разом з цим згідно з ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV.

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі ст.6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на це, подає страховику відповідну заяву. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди у повному обсязі відповідає обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов'язанні ним є страховик).

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначав, що відповідач відмовляється добровільно сплатити різницю між розміром завданої шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням, а тому на підставі ст.1194 ЦК України просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 15 755 грн. 78 коп. та понесені витрати з визначення матеріального збитку у розмірі 3 000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку від 30 листопада 2016 року, складеного експертом ОСОБА_8 за заявою позивача ОСОБА_3, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ 21043», д.н.з. НОМЕР_3, внаслідок його пошкодження при ДТП становить 16 819 грн. 48 коп. (а.с.9-15)

Згідно з розрахунком вартості ремонту (відновлення) від 29 листопада 2016 року, складеного цим же експертом ОСОБА_8, вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ 21043», д.н.з. НОМЕР_3, становить 20 399 грн. 94 коп. (а.с.21-22).

Доказів про те, що позивач відновив автомобіль ВАЗ 21043», д.н.з НОМЕР_3, матеріали справи не містять і таких доказів позивач суду відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України не надав.

По справі встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Chevrolet Lacetti», державний номер НОМЕР_1, яким керувала ОСОБА_2, була застрахована у ПАТ НАСК «Оранта» згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5035558 від 14 листопада 2015 року на строк з 14 листопада 2015 року по 13 листопада 2016 року. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 50 000 грн. (а.с.56).

Встановлено та не заперечується позивачем, що ОСОБА_3 звернувся до ПАТ НАСК «Оранта» із заявою про настання страхового випадку, яка прийнята до розгляду страховиком та проведено дії по встановленню всіх обставин випадку, які б давали можливість прийняти рішення про виплату страхового відшкодування. ПАТ НАСК «Оранта» визнало вказану вище ДТП страховою подією, склало страховий акт, на підставі якого ОСОБА_3 10 лютого 2017 року проведено виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 4 644 грн. 16 коп. (а.с.17-19).

Тобто, ПАТ НАСК «Оранта» відшкодувало позивачу заподіяну матеріальну шкоду у повному обсязі, що знаходилось у межах ліміту відповідальності за договором страхування.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивач скористався своїм правом звернення безпосередньо до страховика та отримав страхове відшкодування. ПАТ НАСК «Оранта» забезпечило реалізацію абсолютного права ОСОБА_3 на відшкодування шкоди, завданої у ДТП, тому до спірних правовідносин не підлягає застосуванню ст.1194 ЦК України, що узгоджується з висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 20 березня 2018 року (справа №570/2461/16-ц).

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування у розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст.599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Встановлено, що ПАТ НАСК «Оранта» та ОСОБА_3 дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, тому деліктне зобов'язання припинилося.

Отже, у даній справі встановлені інші фактичні обставини ніж у справі у справі № 6-2808цс15, в якій викладена правова позиція Верховного Суду України у постанові від 20 січня 2016 року, а тому у суду першої інстанції не було правових підстав для її застосування під час розгляду даної справи.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було законних підстав для задоволення позову ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України на наведене вище уваги не звернув, належним чином не з'ясував зміст заявлених позовних вимог та не визначився з характером спірних правовідносин, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав задоволення вимог ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.2 ст.376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в позові ОСОБА_3 з наведених вище підстав.

Відповідно до з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України).

За змістом ч.7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 960 грн., що підтверджується квитанцією № ПН 3427 від 08 лютого 2018 року (а.с.65).

Зі справи видно, що ОСОБА_3 звільнений від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а відтак сплачений ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 15 січня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанії «Оранта» про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Зобов'язати Головне управління Державної казначейської служби України в Київській області повернути ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір згідно із квитанцією № ПН 3427 від 08 лютого 2018 року у розмірі 960 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді