Провадження № 2/552/5450/18

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Вадуцкої В.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСББ «Ідеал», ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, усунення перешкод у користування власністю, зобовязання привести приміщення у попередній стан,

ВСТАНОВИВ:

До суду 08.10.2013 року надійшов позов ОСОБА_1, предявлений до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Ідеал», ОСОБА_3, та з урахування уточнень від 03.04.2014 року та від 12.04.2018 року позивач просив: зобовязати ОСОБА_3 привести квартиру №91 в первісний стан згідно технічного паспорту на квартиру, виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» від 03.10.2012 року; стягнути з ОСОБА_2 на його користь майнову шкоду, завдану внаслідок незаконної реконструкції квартири, у розмірі 65 528,15 грн. та витрати на проведення експертного дослідження, відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн..

В обґрунтування позову зазначив, що відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1, заг.пл. 76,3 кв.м., житл. пл.. 32,3 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі №563. Під час самочинної реконструкції вказаної квартири відповідач незаконно збільшив загальну площу до 110,8 кв.м. та житлову площу квартири до 56,5 кв.м. та незаконно 28.08.2013 року зареєстрував ці зміни площі квартири в Інспекції ДАБК в Одеській області Декларацію про готовність обєкта до експлуатації №ОД 72. На підставі вказаної декларації відповідач отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно №953680 квартиру АДРЕСА_1, заг.пл. 110.8 кв.м., житл. пл.. 56.5 кв.м..

Посилався на те, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2014 року по справі №815/2011/14 за його позовом до Інспекції ДАБК в Одеській області, третя особа: ОСОБА_2, було скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19.04.2014 року та прийнято нову постанову, якою його адміністративний позов було задоволено: реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації №ОД 72 скасована.

Також, позивач вважає, що і свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.09.2013 року, яке отримано під час дії ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 10.09.2013 року про вжиття заходів забезпечення позову, є незаконним. Проте, у подальшому відповідач ОСОБА_2 26.08.2015 року продав спірну квартиру ОСОБА_3.

Посилаючись на те, що реконструкція квартири зі збільшення площі була незаконною, суттєво порушує його права на користування належною йому квартирою №92 в будинку №5/4 по вул. Базарній у м. Одесі, позивач просив зобовязати ОСОБА_3 привести квартиру №91 в первісний стан згідно технічного паспорту на квартиру, виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» від 03.10.2012 року. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь майнову шкоду, завдану внаслідок незаконної реконструкції квартири, у розмірі 65 528,15 грн. та витрати на проведення експертного дослідження, відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн..

Справа перебувала у провадження судді Турецького О.С.. Ухвалою суду від 13.09.2013 року провадження у справі відкрито.

У звязку із закінченням пятирічного терміну повноважень головуючого по справі, у порядку та з підстав, передбачених законодавством, вказану справу було передано для вирішення питання про авторозподіл.

Справа надійшла до провадження с. Погрібного С.О. та ухвалою від 15.07.2015 року була прийнята до провадження та призначена до розгляду.

Ухвалою суду від 23.12.2016 року (с.Погрібний С.О.) позов було залишено без розгляду (т.2, а.с.100).

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 30.11.2017 року ухвалу суду 1-ї інстанції від 23.12.2016 року було скасовано та справу передано до суду 1ї інстанції для продовження розгляду у тому ж складі суду (т.2, а.с.149).

На підставі Указу Президента України № 417/2017 від 14 грудня 2017 року про призначення судді Погрібного Сергія Олексійовича на посаду судді Верховного Суду у Касаційний цивільний суд, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, здійснено повторний автоматизований розподіл згідно розпорядження від 18.12.2017 року.

Після повторного авторозподілу вказана справа 15.12.2017 року надійшла до провадження судді Домусчі Л.В., ухвалою суду від 20.12.2017 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 28.02.2018 року.

28.02.2018 року розгляд справи було відкладено на 16.04.2018 року у звязку з перебуванням судді у відпустці.

16.04.2018 року розгляд справи був відкладений за клопотанням представника відповідача на 21.05.2018 року.

Ухвалою суду від 21.05.2018 року по справі було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 30.08.2018 року.

30.08.2018 року суд протокольно, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив задовольнити заяву позивача від 12.04.2018 року та згідно ст. 51 ЦПК України залучив до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 та замінив назву співвідповідача ТОВ «ЖЕК «Ідеал» та ОСББ «Ідеал». Розгляд справи було відкладено на 02.11.2018 року.

У судове засідання 02.11.2018 року сторони не зявились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Позивач у заяві від 12.04.2018 року заявив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Також до суду надійшли заяви від ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5, згідно яких просили справу розглядати за їх відсутності та заперечували проти позовних вимог. У минулому судовому засіданні 21.05.2018 року відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позовних вимог та посилався на те, що тріщині у будинку повязані не з проведеною реконструкцією, а з усадкою будинку.

Наслідки неявки в судове засідання учасника справи передбачені ст.223 ЦПК України, відповідно до ч.1 якої неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

З врахуванням вищенаведених обставин, керуючись зазначеними вимогами ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити дану справу у відсутності сторін на підставі наявних у ній даних та доказів.

У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У звязку з викладеним датою складення цього судового рішення є 09 листопада 2018 року.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши наявні у ній докази суд вважає, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2 згідно Свідоцтва про право власності від 19.08.2010 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради (т.1, а.с.96). Вказана квартира розташована на другому поверсі будинку.

У квартирі №91-в, яка розташована на 1-му поверсі в цьому ж будинку №5/4 по вулиці Базарній у м. Одесі, здійснювалась реконструкції. Зокрема, згідно акту комісії ТОВ «ЖЕК «Ідеал» (нині ОСББ «Ідеал») від 17.09.2013 року, були змонтовані стіни та перегородки, вікна не вставлені, перекриття прибудови немає (т.1, а.с.46).

Позивачем на підтвердження факту реконструкції вказаної квартири №91-в було надано фотокартки, датовані за період з 12.09.2013 по 10.10.2013 рік.

З матеріалів справи встановлено, що вказану реконструкцію квартири здійснював відповідач ОСОБА_2 та у подальшому, 28.08.2013 року, він зареєстрував в Інспекції ДАБК в Одеській області Декларацію про готовність обєкта до експлуатації №ОД 72 (реконструкції квартири №91-в за адресою: м. Одеса, вул. базарна, буд. 5/4).

Суд вбачає, що унаслідок проведеної реконструкції була збільшена площа квартири та загальна її площа склала 110,8 кв.м., житлова площа 56,5 кв.м..

На імя відповідача 06.09.2013 року КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради було виготовлено технічний паспорт, яким підтверджується факт збільшення площі квартири у наслідок її реконструкції (т.1, а.с.55-56).

Право власності у подальшому було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 17.09.2013 року та останнім отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно вказану квартиру №91-в (т.1, а.с.52-53).

Підставою даного позову стала, на думку позивача, незаконна реконструкції відповідачем вказаної квартири із збільшенням її площі. Позивач посилався на те, що внаслідок проведених ремонтних робіт під вінками його квартири у нього постійно осідав пил на вікнах та підвіконні, постійно порушувалися тиша в його квартирі та неможливо було відкрито вікна на провітрювання.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Аналогічні положення містяться у статті 319 ЦК України.

Власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов'язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує дотримання принципу забезпечення балансу між інтересами власника, суспільства та інших власників і користувачів об'єктами власності. Власність зобов'язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, усього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власника з боку держави, фізичної чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

Особи користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення й не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Проте, реалізуючи свої права, власник зобов'язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об'єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Поняття самочинного будівництва визначено частиною першою статті 376 ЦК України, через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких обєкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо цей обєкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Будівництво вважається правомірним, якщо власник земельної ділянки чи землекористувач або інша особа одержали у встановленому містобудівельним законодавством порядку дозвіл на забудову.

Суд встановив, що площа квартири №91-в дійсно була збільшена унаслідок її реконструкції.

Згідно технічного паспорту на вказану квартиру АДРЕСА_3, виготовленого 03.10.2012 року Компанією «Зінделус Лімітед», загальна площа вказаної квартири становила 76,3 кв.м., житлова площа 32,3 кв.м. (т.1, а.с.61-62).

Муж тим, судом встановлено, що законність проведеної реконструкції та правовірність реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ОД 72 від 28 серпня 2013 року були предметом розгляду справи № 815/2011/14 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, за участю третьої особи ОСОБА_2, про зобов'язання скасувати реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

За розглядом даної справи № 815/2011/14 постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2014 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2014 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2014 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, за участю третьої особи ОСОБА_2, про зобов'язання скасувати реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації задоволено. Скасовано реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ОД 72 від 28 серпня 2013 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 лютого 2016 року у справі №К/800/61324/14 за позовом ОСОБА_1 до ДДАБІ в Одеській області, третя особа ОСОБА_2, про зобов'язання вчинити певні дії, касаційна скарга була задоволена частково, постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року та постанова Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2014 року скасовані. Справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ДДАБІ в Одеській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про зобов'язання скасувати реєстрацію Декларації про готовність об'єкта до експлуатації №ОД72 від 28 серпня 2013 року залишено без розгляду.

Дану ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2016 року залишено без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2018 року (т.2, а.с.202-203).

Отже, на час розгляду даної справи декларація про готовність об'єкта до експлуатації № ОД 72 від 28 серпня 2013 року, зареєстрована ОСОБА_2, є дійсною та чинною, а тому і проведена реконструкція квартири №91-в є законною.

На теперішній час власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 26.08.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_6. зареєстрованим за №2047.

У рамках даної справи за ухвалою суду від 12.08.2015 року проводилась судова будівельно-технічна експертиза, за результатом якої до суду 22.02.2016 було надано висновок №5176 (т.2. а.с.8-10).

Згідно висновку №5176 судової будівель-технічної експертизи, складеного 31.12.2015 року, судовий експерт, виходячи із наявних документів, прийшов до висновку, що причиною виникнення тріщин в квартирі позивача є проведення ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_3. Розмір матеріальної шкоди та вартість ремонтно-відновлювальних робіт, які необхідно виконати для усунення пошкоджень в квартирі №92, повязаних із будівельно-ремонтними роботами в квартирі №91, складає 65 528грн..

При цьому суд враховує розяснення п.3 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.1997 року « Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватись на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Між тим, дослідивши вказаний висновок судової експертизи, суд вбачає, що висновки судового експерта про самовільну реконструкцію в квартирі №91-в базуються лише на рішення від 24.10.2014 року Одеського апеляційного адміністративного суду по справі №815/2011/14, згідно якого скасовано реєстрацію декларації про готовність обєкта до експлуатації №ОД72 від 28 серпня 2013 року, яке у свою чергу було скасовано ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 лютого 2016 року у справі №К/800/61324/14.

У подальшому, від сторін по справі клопотань з приводу проведення іншого експертного дослідження до суду не надходило.

Таким чином, з урахуванням викладеного суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до відповідачів щодо незаконності проведеної відповідачем реконструкції квартири №91-в та відмову у задоволенні його вимог про приведення приміщення в попередній стан. При цьому суд вважає що у даному випадку ОСОБА_3 не є належним відповідачем виходячи з підстав позову.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.2 постанови № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи спори про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Статтею 1167 ЦК України, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п.п.3,5 постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Доказів, які з достовірністю підтверджували б наявність протиправності дій відповідача, причинного звязку, а також вини відповідача у завдані шкоди, позивач суду не надав.

Між тим, за розглядом справи судом не встановлено, а позивачем не доведено незаконність проведеної реконструкції квартири АДРЕСА_3, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди.

Крім того, усупереч вказаної норми Закону позивачем не було подано будь-яких доказів, які б свідчили про спричинення йому моральної шкоди та обґрунтувань у чому саме полягала завдана моральна шкода.

Також, позивачем не наведено належних обґрунтувань, яким чином порушуються його права та якій саме вимоги предявленні до ОСББ «Ідеал».

З урахуванням викладеного, з огляду на те, що основні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого належного підтвердження та суд прийшов до висновку про їх відмову, тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача коштів за проведене експертне дослідження як похідні також задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч 1-3,5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 11-16, 22, 23, 317-319, 376, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 3, 13, 19, 42, 43, 48, 49, 59, 76-81, 89, 95, 209, 229, 241, ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСББ «Ідеал» (місце розташування: м. Одеса, вул. Базарна, 5/4), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2, місце реєстрації: Рівненська обл.., Гощанський р-н, с. Франівка, вул. Бригадна, буд. 44) про відшкодування майнової та моральної шкоди, усунення перешкод у користування власністю, зобовязання привести приміщення у попередній стан відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 09.11.2018 року.

Суддя: Домусчі Л.В.