КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-20/12
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1556/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Плахотнюк К.Г.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року

у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі - продажу та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання частково недійсним договору купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 23 вересня 2002 року, про визнання недійсним договору купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 29 жовтня 2003 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1; за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права власності; за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності; за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання правочину частково недійсним; за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору оренди від 01 грудня 2006 року; за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року, з урахуванням додаткового рішення того ж суду від 14 серпня 2013 року у задоволенні позовів ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 - відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним абз. 4 п. 5, п. 6, п. 8 договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 23 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоружик І.Г. за реєстровим № 6594. Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 29 жовтня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. за реєстровим № 1726.. Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами: сарай (2 поверхи) під літерою «Б», басейн під літерою «В» та іншими спорудами згідно договору купівлі-продажу від 23 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоружик І.Г. за реєстровим № 6594, з моменту укладання цього договору, з усіма поліпшеннями (перебудовами, прибудовами, надбудовами), разом загальною площею 1385 кв.м. Визнано недійсним п. 8.2 договору позики між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від 21 жовтня 2003 року. Визнано недійсним договір оренди між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від 01 грудня 2006 року. Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_9 у здійсненні права власності буд. АДРЕСА_1

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_10 задоволено частково, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий буд. АДРЕСА_1 та постановлено в цій частині нове рішення, за яким: позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 задоволено частково; визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 23 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом (Київського міського нотаріального округ Хоружик І.Г.) за реєстраційним номером 94, з моменту його укладення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року, додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 серпня 2013 року в частині, що не скасовані апеляційним судом, та рішення Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року залишено без змін.

30 вересня 2018 року через засоби поштового зв'язку ОСОБА_2 подано заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року.

В обґрунтування зазначено, що 10 серпня 2017 року після отримання листа-вимоги від ОСОБА_5, яким остання вимагала відшкодувати збитки, заявник звернулася до ОСОБА_5 за копією її примірника договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного між ними ж 29 жовтня 2003 року, яку отримала 01 вересня 2017 року. З наданого заявнику примірника договору купівлі-продажу від 29 жовтня 2003 року, визнаного недійсним Голосіївським районним судом м. Києва, убачається, що 31 жовтня 2003 року, тобто через 2 дні після його укладання, згідно вимог ст. 227 ЦК Української РСР, остання здійснила реєстрацію права власності на придбаний об'єкт нерухомості, а отже, за цим договором були виконані всі вимоги ст.ст. 128 та 227 ЦК Української РСР, які визначають момент настання права власності за договором купівлі-продажу.

Таким чином, на момент внесення коштів на депозитний рахунок нотаріуса - 20 січня 2007 року та на момент звернення до суду ОСОБА_3 з відповідним позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 29 жовтня 2003 року, право власності на спірний об'єкт нерухомості вже був зареєстрований за ОСОБА_5 у встановленому законом порядку.

Заявник вважає, що судом не було досліджено цей доказ належним чином, не було дано юридичне обґрунтування вже існуючого права власності ОСОБА_5 на спірний будинок, а відсутність на досліджуваній судом копії договору купівлі-продажу від 29 жовтня 2003 року відмітки про його реєстрацію в Київському міському БТІ та її необізнаність про реєстрацію цього ж договору призвела до того, що судом розглядалася її вимога лише про розірвання договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, на якій вона наполягала через свого представника, якому вона довіряла. Зі змісту судових рішень у цивільних справах між сторонами також видно, що суд не досліджував зазначену обставину і не давав їй оцінку. Також вказувала, що і на момент реєстрації ОСОБА_3 свого права власності на спірний будинок у 2016 році вже було зареєстровано право власності за ОСОБА_5 на цей же будинок, яке не було скасоване й залишається дійсним і на момент її звернення до суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Посилаючись на те, що вказана нею обставина була залишена поза увагою суду на момент ухвалення 17 червня 2013 року рішення, хоча при її дослідженні могла вплинути на рішення суду першої інстанції та при його перегляді судами вищих інстанцій, просила скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, розірвати договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 23 вересня 2002 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоружик І.Г. за реєстровим номером 6594.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким заяву ОСОБА_2 задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що жодного відношення до позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5, скаржник не має, з ними ніколи не знайомилися, не підтримувала їх, не заперечувала проти них. Тому, навіть, при поданні в додатках до позовної заяви ОСОБА_11 будь-яких документів, примірник даних документів вона не отримувала, оскільки не була стороною даної справи.

Крім того зазначено, що в справі не міститься доказів на підтвердження обізнаності ОСОБА_2 щодо реєстрації права власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_5 та судом першої інстанції не досліджено чи знайомилася ОСОБА_2 з матеріалами справи протягом часу розгляду справи по суті для повного з'ясування обставин викладених в заяві про перегляд рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 червня 2013 року.

Посилаючись на те, що вказана заявником істотна обставина, а саме реєстрація права власності на житловий будинок за ОСОБА_5 в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, тобто, дотримання вимог чинного законодавства ОСОБА_5, була залишена судами поза увагою, хоча даний факт при його досліджені міг вплинути на рішення у справі суду першої інстанції та при перегляді вказаної справи судами вищій інстанцій, ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши представника ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, представника ОСОБА_3, який просив апеляційну скаргу відхилити, представника ОСОБА_5, який залишив розгляд питання на розсуд суду, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, у провадженні суду знаходилась цивільна справа за позовними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 23 вересня 2002 року, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 29 жовтня 2003 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та про визнання за ним права власності на житловий будинок АДРЕСА_1; за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права власності; за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності; за позовом ОСОБА_3. до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання правочину частково недійсним; за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору оренди від 01 грудня 2006 року; за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним.

За результатами судового розгляду зазначених вище позовних вимог, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року з урахуванням додаткового рішення того ж суду від 14 серпня 2013 року, у задоволенні позовів ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним абз. 4 п. 5, п. 6, п. 8 договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 23 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоружик І.Г. за реєстровим № 6594. Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 29 жовтня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. за реєстровим № 1726.. Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами: сарай (2 поверхи) під літерою «Б», басейн під літерою «В» та іншими спорудами згідно договору купівлі-продажу від 23 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоружик І.Г. за реєстровим № 6594, з моменту укладання цього договору, з усіма поліпшеннями (перебудовами, прибудовами, надбудовами), разом загальною площею 1385 кв.м. Визнано недійсним п. 8.2 договору позики між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від 21 жовтня 2003 року. Визнано недійсним договір оренди між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від 01 грудня 2006 року. Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_9 у здійсненні права власності буд. АДРЕСА_1 (а.с.131-144, 219-220 т.6).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_10 задоволено частково, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий буд. АДРЕСА_1 та постановлено в цій частині нове рішення, за яким: позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 задоволено частково; визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 23 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом (Київського міського нотаріального округ Хоружик І.Г.) за реєстраційним номером 94, з моменту його укладення (а.с.205-221 т.8).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року, додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 серпня 2013 року в частині, що не скасовані апеляційним судом, та рішення Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року залишено без змін (а.с.209-214 т.9).

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 районний суд виходив з того, що матеріали справи, в якій ОСОБА_2 просить переглянути за нововиявленими обставинами рішення суду від 17червня 2013 року містять інформацію про обставини, на які посилається ОСОБА_2, звертаючись з заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, відповідно вони були відомі суду на час ухвалення рішення та приймалися судом до уваги.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених в ухвалі доказів.

Відповідно до ч.ч. 1, ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно керівних роз'яснень, які містяться у п.п. 3,4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили. Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою у цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і не можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги.

Таким чином, зазначеними положеннями цивільного-процесуального законодавства визначено вичерпний перелік підстав до перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, й вказані ОСОБА_2 доводи таких підстав не надають.

Твердження апеляційної скарги про те, що жодного відношення до позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5, скаржник не має, з ними ніколи не знайомилися, не підтримувала їх, не заперечувала проти них, а тому, навіть, при поданні в додатках до позовної заяви ОСОБА_11 будь-яких документів, примірник даних документів вона не отримувала, оскільки не була стороною даної справи, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Встановлено, що додатком до позовної заяви підданного Королівства Великої Британії і Північної Ірландії ОСОБА_11 були долучені світлокопії договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 29жовтня 2003 року між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_5, предметом якого є житловий будинок № 60/11, що знаходиться по вул. Ягідній у м. Києві, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. та зареєстрований в реєстрі за №1726, які містять відмітки про те, що житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна на праві приватної власності за ОСОБА_5 Реєстраційний напис записаний у реєстрову книгу №д. 174-97 за реєстровим № 37597 - 31 жовтня 2003 року (а.с.221-222, 230 т.3).

Ухвалою Голосіївського районного суду від 07 липня 2009 року об'єднано в одне провадження цивільні справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання правочину частково недійсним, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі продажу та за зустрічним позовом Мітсопулоса Атанасіоса до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 23 вересня 2002 року, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 29 жовтня 2003 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про визнання за ним права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання права власності ті присвоєно їм реєстровий номер 2-1394/09 (а.с.209-210 т.3).

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; 2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; 3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; 4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; 5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; 6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Згідно ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Таким чином, ОСОБА_2 не була позбавлена можливості скористатися своїм законним правом та ознайомитися з матеріалами справи, в яких містився договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 29 жовтня 2003 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, на якому містилася позначка Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна.

Істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду у даній цивільній справі, у зв'язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata -остаточності рішень суду. Цей принцип визначає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення від 3.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», п. 40).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би привести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення від 18.11.2004 у справі «Pravednaya v. Russia», пп.27, 28).

Враховуючи викладене, а також матеріали справи, у їх сукупності, колегія суддів визнає законними й обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав до перегляду постановленого по справі рішення за нововиявленими обставинами.

Викладені в ухвалі висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам.

Підстав до скасування судового рішення, як про це ставиться в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: