490/3023/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м. Миколаєва

Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого судді - Чулуп О.С.

при секретарі- Росинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві подання державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Миколаєва територіального управління юстиції у Миколаївській області про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,-

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 до виконання зобов'язань, покладених виконавчим документом.

Свої вимоги державний виконавець мотивує тим, що на виконанні у Центральному відділі Державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області знаходиться виконавче провадження №51986056 з примусового виконання виконавчого листа №4454/2789/15-ц, виданого Сокальським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 боргу за договором оренди штукатурного обладнання у розмірі 89095,37 грн.

Постановою державного виконавця від 18.08.2016 року відкрито виконавче провадження.

25.08.2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та відповідні відомості внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.Державний виконавець до судового засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вказане подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 441 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання.

За змістом ст. 18 ч. 3 п. 19 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, державний виконавець вправі звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання останнім зобов'язань за рішенням про стягнення заборгованості.

Зважаючи на викладене, суд, вирішуючи питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, насамперед, повинен встановити факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Факт ухилення боржника від виконання рішення має підтверджуватись доказами, на які державний виконавець повинен посилатись в поданні, а належні та допустимі докази ухилення боржника слід безпосередньо надавати суду.

Так, під ухиленням від виконання зобов'язань слід розуміти як пряму відмову від виконання рішення, так і інші дії, які свідчать про те, що боржник ухиляється від виконання зобовязань.

Державним виконавцем до суду подані акти державного виконавця від 15.09.2016 року, 10.04.2017 року та 15.02.2018 року про відсутність ОСОБА_1 за адресою місця проживання. Разом з тим, доказів того, що боржник отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження суду не надано.

Державним виконавцем не надано доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 має намір виїхати за межі України і що саме обмеження його у виїзді за кордон яким-небудь чином вплине на виконання боржником рішення суду і буде сприяти погашенню ним заборгованості.

Наявність боргу за виконавчим листом не є свідченням того, що останній ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Крім того, в матеріалах справи не надано достатньо відомостей про те, що державним виконавцем здійснені всі можливі інші заходи необхідні для своєчасного і повного виконання рішень суду.

Керуючись ст. 33 Конституції України, Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України»,ст. 441 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та у строки, передбачені ст.273 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в строки та в порядку, передбаченому ст.ст. 354-355 ЦПК України.

Суддя