КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/8202/17 Головуючий у 1-й інст. - Астахова О.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1350/2018 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 серпня 2018 року, ухвалене у складі судді Астахової О.О. в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку спілкування з дитиною, -

В С Т А Н О В И В :

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За змістом повідомлення, розміщеного в газеті «Голос України», днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку з викладеним вище, починаючи з 03 жовтня 2018 року цивільні справи, які перебували в провадженні Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області, були перереєстровані в Київському апеляційному суді з проведенням їх автоматизованого розподілу між суддями новоутвореного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2018 року вказана цивільна справа прийнята до провадження цього суду та призначена до розгляду на 06 листопада 2018 року.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись з позовом до ОСОБА_1, в якому просять зобов'язати відповідача не чинити їм перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; визначити позивачам спосіб та порядок участі у спілкуванні та вихованні з дитиною - третій тиждень кожного місяця з 17 00 год. п'ятниці до 18 00 год. неділі; взимку чотири дні під час новорічних свят та два тижні влітку для оздоровлення дитини без присутності матері - ОСОБА_1. Стягнути з відповідача на користь позивачів понесені судові витрати по оплаті судового збору.

Посилаються на те, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 грудня 2007 року, від якого народилась дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_2 та відповідно дідом і бабою малолітньої дитини ОСОБА_5.

Після розірвання шлюбу, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 травня 2015 року малолітня дитина залишилась проживати з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1, а батько дитини переїхав до своїх батьків у м. Лубни, Полтавської області.

Відповідач стала перешкоджати позивачам спілкуватись з донькою, однак, жодних обставин, які б давали підстави вважати, що їх спілкування із дитиною спричинить шкоду малолітній дитині- немає.

У 2015 році батько дитинизвернувся до Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації із заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку спілкування.

За результатами звернення 01 червня 2016 року Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією було прийнято відповідне розпорядження №291, яким встановлено порядок спілкування ОСОБА_2з малолітньою донькою ОСОБА_5 - третій тиждень кожного місяця з 17 00 год. п'ятниці до 18 00 год. неділі; взимку чотири дні під час новорічних свят та два тижні влітку для оздоровлення дитини.

Проте, відповідач жодного разу протягом року розпорядження Дніпровської РДА не виконала, кожної третьої п'ятниці разом з донькою була відсутня за місцем проживання, на телефонні дзвінки не відповідала, неодноразово змінювала замки спільної квартири.

Правоохоронними органами та Службою у справах дітей проводились неодноразові профілактичні бесіди з відповідачем, проте вони не дали позитивного результату.

Створення перешкод відповідачем у спілкуванні з дитиною порушує права позивачів та суперечить інтересам дитини.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 серпня 2018 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку спілкування з дитиною - задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у спілкуванні з малолітньою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначено ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 спосіб та порядок участі у спілкуванні та вихованні з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 - третій тиждень кожного місяця з 17 00 год. п'ятниці до 18 00 год. неділі; взимку чотири дні під час новорічних свят та два тижні влітку у відсутність матері - ОСОБА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 426,66 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, шляхом скасування встановленого графіка зустрічі позивачів з дитиною та встановити інший графік, а саме - один раз на місяць у присутності матері ОСОБА_1, виходячи з графіка шкільних занять та спортивних тренувань дитини без надання можливості вивозу дитини за межі м. Києва.

Посилається на те, що суд не встановив чи мали місце обставини чинення перешкод відповідачем позивачам у спілкуванні та побаченні з дитиною. Судом не враховано пояснення відповідача, що вона погоджується на спілкування та наданні їй допомоги у вихованні дитини, проте ОСОБА_2, будучи батьком дитини, самоусунувся від її виховання, переїхав до м. Лубни, Полтавської обл. Крім того, суд не вірно врахував побажання відповідача, що вона частково згодна з вимогами позивачів, не заперечувала у їх зустрічах з дитиною, але виключно в присутності матері, виходячи з графіка шкільних занять та спортивних тренувань дитини, без можливості вивозу дитини за межі м. Києва та зазначив, що відповідач погоджувалась на зустріч та спілкування позивачів з дитиною лише один раз на місяць кожної п'ятниці з 14.00 год. до 18.00 год. під час підготовки та тренування дитини у школі з художньої гімнастики, що фактично не узгоджується з поясненнями відповідача. Суд вийшов за межі прав батька дитини вказаних у Розпорядженні Дніпровської РДА в м. Києві від 01.06.2016 року № 291, порушивши вимоги ст.158 СК України, тому рішення суду підлягає зміні та коригування зустрічей позивачів з дитиною лише в м. Києві та в присутності матері. Судом не враховано доказів, які свідчать, що батько дитини значний час не сплачує аліменти на утримання дитини, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зв'язку із зверненням відповідача у 2015-2016 роках із заявами до Дніпровського ГУНП у м. Києві та Прокуратури Дніпровського району м. Києва притягувались до адміністративної відповідальності за психологічний тиск у сім'ї, а також відносно них було порушено декілька кримінальних проваджень, в тому числі за шахрайські дії по відбиранню у відповідача коштів за частину набутої квартири, в якій вона мешкає разом з дитиною. Крім того, зазначає, що можливість вивезення позивачами дитини за межі м. Києва завдає значну шкоду психічному стану, навчанню та спортивній підготовці дитини.

Позивачі подали до суду відзив на апеляційну скаргу. Посилаються на те, що на підставі письмових доказів та пояснень свідків суд дійшов обґрунтованого висновку про чинення відповідачем позивачам перешкод у спілкуванні з дитиною. Розпорядженням Дніпровської РДА в м. Києві від 01 червня 2016 року № 291, яким встановлено порядок та спосіб спілкування батька з дитиною не передбачено обов'язкової присутності матері. Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу, який би ставив під сумнів можливість спілкування позивачів з дитиною лише в присутності матері. ОСОБА_2 виконує обов'язок з утримання доньки навіть всупереч перешкодам, які йому чинить відповідач. Твердження відповідача про притягнення позивачів до адміністративної відповідальності за психологічне насилля над відповідачем та вчинення ними шахрайських дій по відбиранню у відповідача коштів за частину набутої квартири спростовується відсутністю належних доказів у матеріалах справи. Підстави для зміни рішення відсутні, оскільки, оскаржуване рішення не містить вказівки на те, що спілкування позивачів з дитиною у визначений судом час буде відбуватись за межами м. Києва. Рішенням суду не вирішувалось питання щодо місця проведення зустрічей позивачів з дитиною. Крім того, графік зустрічей, запропонований відповідачем не конкретизований і створює передумови для ухилення від його виконання з боку відповідача.

В судовому засіданні відповідач та її представник підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених в апеляційні скарзі.

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_2 та їх представник заперечили проти апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись з позовом до ОСОБА_1, в якому просять зобов'язати відповідача не чинити їм перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; визначити позивачам спосіб та порядок участі у спілкуванні та вихованні з дитиною - третій тиждень кожного місяця з 17 00 год. п'ятниці до 18 00 год. неділі; взимку чотири дні під час новорічних свят та два тижні влітку для оздоровлення дитини без присутності матері - ОСОБА_1. Стягнути з відповідача на користь позивачів понесені судові витрати по оплаті судового збору.

Посилаються на те, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 грудня 2007 року, від якого народилась дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 травня 2015 року малолітня дитина залишилась проживати з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1, а батько дитини переїхав до своїх батьків у м. Лубни, Полтавської області.

Відповідач стала перешкоджати позивачам спілкуватись з донькою, однак, жодних обставин, які б давали підстави вважати, що їх спілкування з дитиною спричинить шкоду малолітній дитині- немає.

У 2015 році батько дитинизвернувся до Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації із заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку спілкування.

За результатами звернення у 2015 році позивачів до Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, 01 червня 2016 року Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією було прийнято відповідне розпорядження №291, яким встановлено порядок спілкування ОСОБА_2з малолітньою донькою ОСОБА_5 - третій тиждень кожного місяця з 17 00 год. п'ятниці до 18 00 год. неділі; взимку чотири дні під час новорічних свят та два тижні влітку для оздоровлення дитини.

Проте, відповідач жодного разу протягом року розпорядження Дніпровської РДА не виконала, кожної третьої п'ятниці разом з донькою була відсутня за місцем проживання, на телефонні дзвінки не відповідала, неодноразово змінювала замки спільної квартири.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції враховуючи інтереси дитини, приймаючи до уваги її вік, умови життя батьків, діда та баби, їхнє ставлення до дитини, а також спосіб та порядок спілкування з донькою батьком визначений розпорядженням Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації виходив з того, що запропонований відповідачем порядок та спосіб спілкування з дитиною - один раз на місяць із обов'язковою її участю під час супроводу малолітньої Єкатєріни на тренування з гімнастики та під час такого тренування, суперечить правам та інтересам, в першу чергу дитини, а також позивачів, є недостатнім для спілкування з дитиною у обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі.

Порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною запропонований позивачами, який не суперечить способу встановленому розпорядженням Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 01.06.2016 року №291 є обгрунтованим та таким, що відповідає інтересам малолітньої ОСОБА_5.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 22 грудня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 травня 2015 року (т.1, а.с. 9).

Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають малолітню доньку ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 16 квітня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві (т.1, а.с. 8).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 квітня 2015 року задоволено частково позов ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 650 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 24.02.2015 року і до досягнення дитиною повноліття (т.1, а.с. 10-13).

Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 01.06.2016 року № 290 визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 із матір'ю - ОСОБА_1 (т.1, а.с.109).

Дитина проживає із матір'ю за адресою: АДРЕСА_2. На час розгляду справи судом ОСОБА_5 виповнилось 8 років.

Відповідно до Витягу з розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 01.06.2016 року №291 визначено участь батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_5 у формі спілкування з малолітньою донькою кожного третього тижня місяця з 17:00 год. п'ятниці до 18:00 год. неділі; взимку чотири дні під час новорічних свят, влітку два тижні на оздоровлення дитини (т.1, а.с. 17).

Батько дитини та дід з бабою не спілкуються із малолітньою ОСОБА_5, оскільки мати дитини - відповідач у справі заперечує проти такого спілкування у спосіб визначений розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 01.06.2016 року №291.

Вказане розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації відповідачем у встановленому законом порядку не оскаржувалось та є чинним на час ухвалення судом рішення.

Батько, дід та баба дитини прагнуть спілкування з донькою та онукою, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є їх правом та обов'язком.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо участі кожного із них у спілкуванні із малолітньою ОСОБА_5, що підтверджується поясненнями сторін, показами свідків та відповідними листами Дніпровського районного Управління ГУ України в м. Киві (т.1, а.с. 21).

Сторонам надавався строк для можливого врегулювання спору мирним шляхом та вирішення питання у спосіб взаємних поступок. Однак, домовленості між ними не досягнуто.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідноч.ч. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися із своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Як вбачається із характеристик позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4,вони за місцем роботи та проживання характеризуються позитивно. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 мають педагогічну освіту та практичний досвід роботи у школі. (т.1, а.с.30-32).

За даними довідок Комунальної Лубенської Центральної міської лікарні поліклінічного відділення для дорослих та довідки № 287 Лубенського обласного наркологічного диспансеру від 11.05.2017 року позивачі за медичною допомогою не звертались та на диспансерному обліку у лікаря психіатра, лікаря-нарколога не перебувають (т.1, а.с. 35-37).

Відповідно до Акту обстеження умов проживання, затвердженого начальником ССД Лубенської міської ради Полтавської області від 12 травня 2017 року, у квартирі №6, по вул. Грушевського, 18, у м. Лубни, Полтавської області, яка складається із трьох кімнат проживає три особи - позивачі у справі, житлово-побутові умови для проживання відмінні. (т.1, а.с. 33).

Судом встановлено, що відповідно до характеристики відповідача ОСОБА_1 по місцю роботивона характеризується позитивно. Дитина ОСОБА_5 протягом трьох років займається художньою гімнастикою, має численні грамоти та відзнаки, а також відвідує інші гуртки.

Допитані у суді першої інстанції свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили, що позивачі погано впливають на дитину. Між сторонами постійні сварки та суперечки, що негативно відображається на стані дитини та суперечить її інтересам.

Допитаний у суді першої інстанції свідок ОСОБА_6 пояснив, що батько дитини, дід та баба намагаються приймати участь у вихованні дитини, проте мати дитини постійно їм чинить перешкоди у спілкуванні із дитиною, що зумовлює систематичні звернення до правоохоронних органів і Служби у справах дітей.

Суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги доводи відповідача щодо не виконання батьком обов'язку по сплаті аліментів за рішенням суду, оскільки такі твердження спростовуються інформацією з Єдиного реєстру боржників від 15.06.2018 року, за яким відсутній борг ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання дитини.

Як вбачається із висновку ДОП Дніпровського УП ГУ Національної поліції у м. Києві від 11.07.2016 року старшим лейтенантом поліції ОСОБА_9 була проведена із відповідачем ОСОБА_1 профілактична бесіда виховного характеру щодо недопущення вчинення правопорушень у побуті.

Відповідачем не заперечується обставина того, що вона не погоджується із визначеним у рішенні Органу опіки та піклування способом участі батька у вихованні дитини, про який просять позивачі у позові, що є предметом даного розгляду, а також, що позивачі намагались зустрітись із дитиною, проте враховуючи, що її не було повідомлено про такий візит, нею викликались правоохоронні органи як до школи де навчається дитина,так і до місця їхнього із донькою проживання. Вказані обставини відповідач підтвердила в апеляційному суді.

Матеріали справи містять письмові докази того, що позивачі звертались із відповідними заявами до Дніпровського управління поліції у м. Києві, Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації щодо того, що їм чинились відповідачем перешкоди у спілкуванні з дитиною, та результати розгляду цих заяв. (а.с. 21-29).

В апеляційному суді відповідач пояснила, що діда та бабу дитина забула, вони їй чужі, тому немає потреби у їх зустрічах з онукою.

Враховуючи чинення відповідачем перешкод позивачам у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_5, суд дійшов вірного висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Вирішуючи спір щодо способу участі у спілкуванні позивачів із малолітньою дитиною, суд дійшов правильного висновку, що порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною запропонований позивачами, не суперечить способу встановленому розпорядженням Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 01.06.2016 року №291, є обгрунтованим та таким, що відповідає інтересам малолітньої ОСОБА_5.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не встановлено обставин перешкоджання відповідачем позивачам у спілкування з дитиною, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються доказами наявними в матеріалах справи, зокрема, листом Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 24 квітня 2015 року за № 48/М-306, висновком ДОП Дніпровського УП ГУ Національної поліції у м. Києві від 11 липня 2016 року, листом Служби у справах дітей Дніпровської РДА м. Києва від 26 серпня 2016 року за № та поясненнями самої відповідачки в суді першої та апеляційної інстанцій.

Доводи апеляційної скарги, що суд вийшов за межі прав вказаних у розпорядженні Дніпровської РДА в м. Києві від 01.06.2016 року за № 291 «Про вирішення питання щодо участі батька у вихованні малолітньої дитини» колегія суддів не приймає до уваги.

Вищевказаним розпорядженням встановлено порядок у спосіб спілкування ОСОБА_2 із донькою, який не передбачає обов'язкової присутності матері. Відповідач посилалась на те, що вона заперечує можливість спілкування батька і доньки без її присутності. Проте, вказане розпорядження Дніпровської РДА в м. Києві вона не оскаржила та жодного разу з моменту його постановлення не виконала, тим самим порушила вимоги ст.158 СК України, що змусило позивачів звернутись до суду з вказаним позовом.

Статтею 159 СК України встановлено, що в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Відповідачем суду не надано доказів відповідно до статей 77-78 ЦПК України на підтвердження обставин, які б обумовлювали спілкування позивачів з дитиною в присутності будь - якої іншої особи, зокрема матері дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Крім того, в рішенні Європейський суд з прав людини (рішення у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року, рішення у справі Olsson v. Sweden (N2) від 27.11.1992) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по - перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по - друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

За відсутності виключних обставин, які б могли свідчити про те, що особисте спілкування батька, діда і баби дитини між собою суперечить інтересам дитини, встановлення такого обмеження є порушенням не лише прав батька, діда і баби, а і самої дитини. Вказане підтверджується також рішеннями Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року, «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року).

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 не виконує власний обов'язок з утримання доньки колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це не являється підставою для обмеження прав позивача у спілкуванні з дитиною.

ОСОБА_2 пояснив в судовому засіданні в апеляційному суді, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання доньки, він неодноразово звертався до ОСОБА_1, її представників, органів виконавчої служби із вимогою надати йому реквізити рахунку для сплати аліментів. Але відповідач цього не зробила, у зв'язку з чим він перераховував кошти на сплату аліментів шляхом здійснення поштових переказів.

Доводи апеляційної скарги щодо притягнення позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за психологічний тиск на відповідача та вчинення ними шахрайських дій по відбиранню у неї кошів за частину набутої квартири, в якій відповідач проживає з дитиною, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені доказами відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України.

В судовому засіданні в апеляційному суді позивачі пояснили, що між сторонами дійсно був спір про повернення ОСОБА_3 позичених ОСОБА_2 коштів за рахунок яких придбано квартиру АДРЕСА_3. Вказаний спір вирішено у судовому порядку і ОСОБА_2 вживає заходів для виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги, що рішення суду підлягає зміні, оскільки суд необґрунтовано дозволив позивачам вивозити дитину у м. Лубни або в інше місце, що може суттєво вплинути на графік навчання дитини та спортивну підготовку, колегія суддів не приймає до уваги.

Оскаржуване рішення суду не містить вказівки на те, що спілкування позивачів з дитиною у визначений судом час буде відбуватись за межами м. Києва, суд не вирішував питання про те, де саме будуть відбуватись зустрічі позивачів з дитиною. Крім того, посилаючись на наявність графіка шкільних занять та спортивних тренувань дитини, який начебто буде порушено у встановленому судом порядку, ОСОБА_1 не надала суду такий графік.

Враховуючи встановлені обставини справи, практику Європейського суду з прав людини, а також те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб'єктивних обставин спору, а вже потім права батьків, колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції способом та порядком участі позивачів у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини та не знаходить підстав для зміни рішення суду, шляхом встановлення графіка спілкування позивачів з дитиною, запропонованого відповідачем.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2018 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.