Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2425/18 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 59 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову

у цивільній справі № 2952425/18 за позовом ОСОБА_3 до міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» про визнання неправомірним рішення від 02.12.2016 року

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 07.06.2018, постановлену під головуванням судді Перекупки І.Г. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

28.02.2018 ОСОБА_3 подав заяву про забезпечення позову, у якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони будівництва багатоквартирних житлових будинків на відстані 6 (шість) метрів від стін гаражів кооперативу міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» на земельній ділянці площею 1,2646 га., кадастровий номер НОМЕР_1 до розгляду позову по суті (а.с. 1-2).

В обгрунтування заяви зазначав, що він є членом громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок», власником гаража НОМЕР_2. Оскільки нелегітимний, на його думку, голова названої громадської організації ОСОБА_4 прийняв неправомірне, як він вважає, рішення у формі листа від 02 грудня 2016 року, в якому дав згоду на будівництво багатоквартирних житлових будинків на відстані 6 (шість) метрів від стін гаражів кооперативу на земельній ділянці площею 1,2646 га., кадастровий номер НОМЕР_1, чим порушив норми ДБН, а також права та інтереси позивача і інших співвласників ГК «Світанок», він має намір подати до суду відповідний позов. У зв'язку із наведеним ОСОБА_3 просив задовольнити його заяву, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 07.06.2018 у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовлено.

У подані апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначену ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду в іншому складі суду. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції порушені строки розгляду заяви про забезпечення позову, передбачені положеннями ч.1 ст.153 ЦПК України та всупереч положенням ч. 3 ст. 151 ЦПК України суд не викликав заявника для надання пояснень або надання додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову або для з'ясування питань, пов'язаних із зустрічним забезпеченням.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах, визначених положеннями ст. 367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов'язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому, відповідно до статей 149, 150 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження можливих труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивачем не наведено достатніх підстав для застосування заходів забезпечення позову, заходи до забезпечення позову не співмірні із вимогами, які заявник лише мав заявити. Разом з тим, відсутність відомостей та обґрунтованих доводів позивача щодо підстав для вжиття заходів забезпечення позову на даній стадії судового розгляду справи позбавляє суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того, судом зазначено щодо можливості застосування положень статей 143-148 ЦПК України у разі зловживання процесуальними правами учасником судового процесу.

Так, з матеріалів заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову вбачається, що останній має намір подати до суду позов до міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» про визнання рішення у формі листа від 02 грудня 2016 року незаконним. Заявник вказав, що Головою правління міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» ОСОБА_4, який визначив себе у неправомірний спосіб керівником зазначеного кооперативу, прийнято рішення від 02.12.2016, яке викладене у листі щодо здійснення будівництва на земельній ділянці площею 1,2646 га. із кадастровим номером НОМЕР_1. Зазначив, що цим рішенням порушуються його права члена громадської організації і власника гаража, оскільки будівництво на відстані 6 метрів заборонено та не допускається відповідно до п.7.50 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень», а вказаний у листі від 02.12.2016 року кадастровий номер земельної ділянки площею 1,2646 га. НОМЕР_1 відсутній у Публічній кадастровій карті, тобто його не існує взагалі.

У зв'язку із наведеним, користуючись правом, передбаченим ч. 2 с. 150 ЦПК України ОСОБА_3 звернувся із заявою про забезпечення майбутнього позову. Проте, як вбачається із тексту заяви, заявник не зазначає, які саме його особисті права та інтереси порушуються внаслідок подання керівником міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» ОСОБА_4 згаданої заяви без зазначення адресата та з інформацією щодо неіснуючої земельної ділянки, як про це вказує сам заявник, та які правові наслідки це має в контексті порушення його прав. Також заявник не зазначив щодо кого захід забезпечення майбутнього позову слід застосувати та доцільність його вжиття.

Крім того, ОСОБА_3 не вказано, яким чином невжиття заходів, вказаних у його заяві, може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі подання позовної заяви та задоволення вимог, викладених у ній.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що суд першої інстанції не викликав заявника у судове засідання згідно положень ч. 3 ст. 153 ЦПК України не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з'ясування питань, пов'язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Із матеріалів справи вбачається, що розгляд заяви ОСОБА_3 призначено до розгляду у судовому засіданні 29.05.2018 0 10-40 год в каб. 2Б4, про що повідомлено сторін по справі судовими повістками (а.с. 26). Крім того, звертаючись до суду із апеляційною скаргою на ухвалу суду, ОСОБА_5 надав оригінали судових повісток із зазначенням місця, дати та часу розгляду, що свідчить про його обізнаність про слухання справи (а.с. 54-55).

Посилання ОСОБА_5 у його апеляційній скарзі, що розгляд його заяви призначено на 09.07.2018 року спростовуються матеріалами справи, а саме листом Богунського районного суду м. Житомира від 17.05.2018, в якому зазначено, що у попередніх судових повістках допущено помилку в написанні дати і часу розгляду справи та зазначено правильні дані (а.с. 26).

Разом із тим, у судове засідання ОСОБА_3 не з'явився та оскаржувана ухвала постановлена за його відсутності (а.с. 36-37).

Виходячи із наведених обставин, суд розглянув заяву про забезпечення позову за наявними у матеріалах справи документами.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, нових доказів, які б могли стати підставою скасування ухвали суду, ОСОБА_3 не надав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням норм процесуального законодавства, тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,375, 81-384,390,391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 07.06.2018 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього часу протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Судді