ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1547/18 Справа № 202/5444/17 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л.П. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (на теперішній час Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк"), треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Індустріальний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 21.02.2017 року приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. був вчинений виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 872 859 грн. 10 коп. Вважає, що виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, так як він вчинений з порушенням закону, а саме: нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не враховано, що зазначена у виконавчому написі від 21.02.2017 року заборгованість вже була неодноразово предметом судового розгляду. Крім цього, вважає, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не дотримався вимог ст. ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки виконавчий напис вчинено на підставі кредитного договору, який не може вважатися доказом безспірної заборгованості боржника перед стягувачем та поза межами строків позовної давності, так як строк за який проводиться стягнення на підставі виконавчого напису - 10 років 9 місяців 21 день, а саме з 15.03.2006 року по 21.02.2017 року.

У зв'язку з чим просив визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 21.02.2017 року та зареєстрований в реєстрі №1373 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 872859 грн. 10 коп. на користь ПАТ КБ «Приватбанк» таким, що не підлягає виконанню та просив суд стягнути судовий збір.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 21 лютого 2017 року та зареєстрований в реєстрі за №1372 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 872 859 грн. 10 коп. на користь ПАТ КБ«Приватбанк» таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто із ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.03.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № DNHDAN00222397, відповідно до якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит в строк з 15.03.2006 року по 14.03.2011 року в розмірі 8298 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,56 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 160,46 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNHDAN00222397 від 15.03.2006 року в сумі 45799,22 грн. звернено стягнення на предмет застави, а саме автомобіль ВАЗ, модель: 210930-20, який належить ОСОБА_1. Рішення набрало чинності.

21 лютого 2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., за реєстровим № 1373, було вчинено виконавчий напис, яким стягнуто з ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 872859 грн. 10 коп., які складаються з наступного: 3377,20 доларів США - заборгованість за кредитом, 8392, 93 доларів США - заборгованість по відсоткам, 366,30 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 20451, 88 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, що становить 32588,31 доларів США, які є його боргом за кредитним договором № DNHDAN00222397 від 15.03.2006 року, укладеним між ним та ПАТ КБ «Приватбанк». Витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису становлять 3000,00 грн. Отже, всього, з урахуванням витрат, пов'язаних з вчиненням виконавчого напису стягнуто 872859 грн.10 коп. Строк за який провадиться стягнення - десять років дев'ять місяців двадцять один день, а саме з 15.03.2006 року по 05.01.2017 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції правильно виходив з того, що суду не надано доказів на підтвердження того, що письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором позивач отримував, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред'явленої до стягнення. Крім того, вчиняючи 21.02.2017 року виконавчий напис, нотаріус не звернув уваги на те, що з дня виникнення права вимоги банку стосовно зобов'язань з погашення відсотків минуло більше трьох років загальної позовної давності, а по пені минуло більше одного року спеціальної давності. Дані строки банк на день вчинення виконавчого напису частково пропустив.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" про те, що нотаріусом було вчинено оскаржуваний виконавчий напис згідно вимог ЗУ "Про нотаріат" та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Зокрема, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядається по суті спір щодо розміру цієї заборгованості (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 4 березня 2015 року в справі № 6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі № 6-141цс14).

Проте не свідчить про наявність спору щодо заборгованості лише та обставина, що у виконавчому написі зазначена більша сума заборгованості, ніж у повідомленні, надісланому стягувачем боржнику в процедурі звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 травня 2015 року в справі № 6-158цс15).

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених неювимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

Л.О. Каратаєва

І.Ю. Ткаченко