АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач у суді апеляційної інстанції -
№ 22-ц/796/1677/2018 Борисова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2018 року місто Київ

справа № 753/887/17

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б,

за участю секретаря судового засідання - ВолошинаВ.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві та за апеляційною скаргою відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 листопада 2017 року, ухвалене під головуванням судді Даниленко В.В., у справі за позовом ОСОБА_4 до Лівобережного об'єднання управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління пенсійного фонду України у місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив стягнути з Державного бюджету 115200 грн. за завдану йому моральну шкоду Управлінням пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що постановою Дарницького районного суду міста Києва від 09.12.2015 року було визнано протиправними дії Управління пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва щодо відмови в призначенні йому додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Вказував, що протиправні дії Управління пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києвазавдали йому моральної шкоди, він зазнав значних душевних і моральних страждань, які виразилися у погіршенні стану здоров'я та самопочуття, змінився його ритм життя, він змушений стояти у чергах в пенсійному фонді, у виконавчій службі, звертатися до адвокатів для захисту своїх прав.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13.11.2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету на користь ОСОБА_4 8000 грн. за завдану моральну шкоду.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилалося на те, що судом не прийнято до уваги вимоги ч.2 ст.23 ЦК України, за змістом яких саме позивач має довести, що він зазнав душевних страждань або приниження честі та гідності, без доведення зазначених обставин не існує моральної шкоди.

Вказувало, що посилання суду лише на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 09.12.2015 року як на підставу для задоволення позову є хибним, оскільки в цій постанові відсутні посилання, що позивач зазнав душевних страждань.

Зазначало, що постанова Дарницького районного суду міста Києва від 09.12.2015 року виконана, кошти за рішенням суду нараховані, однак невиплата нарахованих ОСОБА_4 за рішенням суду коштів не є наслідком невиконання чи неналежного виконання рішення суду Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві, оскільки відсутнє фінансування цих витрат Кабінетом Міністрів України за рахунок коштів державного бюджету. А тому, вважає, що відсутні винні дії з боку Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо невиплати нарахованих коштів.

Посилалося на те, що позивач в позові не надав розрахунку моральної шкоди відповідно до вимог ч.3 ст.23 ЦК України та посилання позивача на практику Європейського суду з прав людини є безпідставними, оскільки вона не позбавляє його обов'язку доказування.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування та порушення норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилався на те, що шкода, завдана державним органом відшкодовується за рахунок коштів, передбачених для цього органу, а останній зобов'язаний вжити всіх заходів, щоб забезпечити відповідні асигнування на цю мету, а тому вважає, щоу даному випадку, шкода повинна стягуватися з рахунків тієї організації, яка завдала таку шкоду.

Вказував, що відповідно до пунктів 36-38 постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011року № 845 «Про затвердження порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» виконання зазначених судових рішень про стягнення шкоди у разі задоволення позовних вимог здійснюється з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади за бюджетною програмою 3504030 при цьому обов'язковим відповідачем у справах про відшкодування шкоди, має бути Державна казначейська служба України.

Зазначав, що з огляду на встановлений механізм виконання судових рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників (бюджетних установ), рішення суду в частині стягнення шкоди є незаконним та не обґрунтованим оскільки суд не дослідив той факт, що позивач звернувся до неналежного відповідача.

В поданому на апеляційну скаргу відповідача Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві відзиві позивач ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на їх безпідставність, необґрунтованість та бездоказовість. Вказував, що відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України саме відповідач (апелянт) має довести, що його дії не завдали позивачеві моральної шкоди. Однак, апелянт не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що дії відповідача не завдали позивачу моральної шкоди. Зазначав, що Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві не надало також доказів того, що постанова Дарницького районного суду міста Києва від 09.12.2015 року виконана.

В поданому позивачем ОСОБА_4 відзиві на апеляційну скаргу відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві останній вказував, що апеляційна скарга є безпідставна, необґрунтована, бездоказова та суперечить нормам чинного законодавства та практиці національних судів. Зазначав, що згідно з ч.1 ст.352 ЦПК України відповідач не вказав, які його права, свободи та інтереси порушені. Посилався на те, що відповідно до положень п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві не мало права подавати дану апеляційну скаргу, оскільки судом першої інстанції не вирішувалися питання про його права, свободи та обов'язки, так як апелянт є виконавцем рішення суду щодо відшкодування шкоди за рахунок держави. Вказував, що саме відповідач повинен спростувати презумцію спричинення позивачу моральної шкоди.

У порядку п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з п.3 Розділу XIIПрикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_4 проти апеляційних скарг заперечував та просив рішення суду першої інстанції у справі залишити без змін.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Від Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві надійшло клопотання, в якому просили відкласти розгляд справи, у зв'язку з зайнятістю представників Управління у інших судових справах.

Колегія суддів відхиляє клопотання про відкладення розгляду справи та вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачів.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення позивача ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарги підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що постановою Дарницького районного суду міста Києва від 09.12.2015 року:

визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва щодо відмови в призначенні додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю;

зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва здійснити нарахування та виплату ОСОБА_4 недоотриману суму додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст.51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком з 12.05.2015 року з урахуванням виплачених коштів.

Вказана постанова суду набрала законної сили.

Відповідно до положень ст.124 Конституції України, ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом».

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вина Лівобережного об'єднаного Управління пенсійного фонду України в місті Києвівстановлена рішеннями суду, а тому, не потребує повторного доказування.

Як вбачається з матеріалів справи на даний час постанова Дарницького районного суду міста Києва від 09.12.2015 року у повному обсязі не виконана.

Згідно з ст.3 ЦПК України, у редакції кодексу 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, відповідно до ст.11 ЦПК України у редакції кодексу 2004 року суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ст.15 ЦПК України у редакції кодексу 2004 року суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Таким чином, поняття сторін у цивільному судочинстві пов'язане з поняттям суб'єктів спору про право, яке віднесено законом до юрисдикції загального суду.

Частина 1 ст.30 ЦПК України у редакції кодексу 2004 року визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідачем є особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав.

На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб'єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб'єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов'язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов'язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов'язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред'явленим позовом за наявності даних про те, що обов'язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Частиною 1 ст.33 ЦПК України у редакції кодексу 2004 року визначено, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка мала відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Саме позивач, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 за захистом свого порушеного права звернувся до суду із позовом, у якому відповідачами вказав: Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головне управління пенсійного фонду України у місті Києві та Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві.

У ході розгляду справи судом першої інстанції клопотань чи заяв щодо заміни відповідача у даній справі, залучення співвідповідачем Державної казначейської служби України позивачем не заявлялося, а відповідно судом і не вирішувалося.

Відповідно до норм законодавства обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу (ст.1174 ЦК України) та не на орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування (ст.1173 ЦК України), незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Виконання рішень про стягнення коштів з державного бюджету здійснюється Державною Казначейською службою України у відповідності до вимог Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 року.

Пунктом 3 Порядку визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Згідно з п.п.41, 42 Порядку орган Казначейства здійснює безспірне списання коштів місцевих бюджетів для відшкодування шкоди, заподіяної:

фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування;

органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування у сфері нормотворчої діяльності.

У разі здійснення безспірного списання коштів місцевих бюджетів згідно з пунктом 41 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Додатком № 3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено розподіл видатків Державного бюджету України на 2017 рік, які закріплені за Державною казначейською службою України, в тому числі по коду програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 3504030 - відшкодування шкоди.

Отже, стягнення зазначеної шкоди у разі задоволення позовних вимог здійснюється з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади за бюджетною програмою 3504030 при цьому обов'язковим відповідачем у справах про відшкодування шкоди, має бути Державна казначейська служба України.

Ухвалюючи рішення про задоволення частково позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що з огляду на встановлений механізм виконання судових рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (бюджетних установ), стягнення моральної шкоди у разі задоволення позовних вимог здійснюється з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, яка не є стороною по справі.

Отже, зазначене свідчить про істотне порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке потягло за собою ухвалення незаконного рішення.

Тобто, позов пред'явлено до співвідповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, який не займається виконанням рішень про стягнення коштів з державного бюджету.

А тому, пред'явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений права на звернення до суду із позовною заявою до належного відповідача.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та про ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційних скарг відповідачів щодо необґрунтування позивачем ОСОБА_4 моральної шкоди та її розміру, колегія суддів не бере до уваги, оскільки справа розглянута за участю неналежного відповідача.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві та апеляційну скаргу відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Лівобережного об'єднання управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління пенсійного фонду України у місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 квітня 2018 року.

Головуючий

Судді