КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 756/14222/16-ц Головуючий у 1-й інстанції суддя: Луценко О.М.

06 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 липня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О., ПАТ КБ «ПриватБанк» та просила визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31677187 від 03.10.2016, прийнятим приватним нотаріусом КМНО Швецем Р.О. про державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ« Приват Банк» на однокімнату квартиру АДРЕСА_1; скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 16696482 про державну реєстрацію за ПАТ «Приват Банк» право власності на вказану квартиру, що здійснена 28.09.2016 приватним нотаріусом КМНО Швецем Р.О.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 липня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення судом норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповне з'ясування усіх фактичних обставин, що мають значення для справи, не сприяння судом повному і всебічному з'ясуванню обставин.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1093/2018
В обґрунтування своїх доводів вказує, що наявне рішення суду від 22.11.2011, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру, яке набрало законної сили, а тому Банк втратив можливість на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Посилається на ненадання правової оцінки в оскаржуваному рішенні повідомлення ПАТ КБ« Приват Банк»від 04.05.2016 адресованого позивачу. Зазначає, що позивач ніякої письмової вимоги про усунення порушення від іпотекодержателя не отримувала та не попереджалася належним чином про ймовірність переходу майна у власність Банку у випадку не усунення порушення.

Вказує, що повноваження нотаріусів на вчинення реєстраційних дій у Державному реєстрі пов'язується законодавцем із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном, однак приватний нотаріус КМНО Швець Р.О. не вчиняв жодної нотаріальної дії з об'єктом нерухомості позивача.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав до суду клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі.

Придувалов В.В. адвокат ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи та подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні, не надавши доказів на підтвердження даної обставини.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, дійшов до висновку про недоведеність позовних вимог належними і допустимими доказами.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 16 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № К2S4G8, відповідно до якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_1 кредит в сумі 558 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних строком до 11 листопада 2027 року на придбання у власність квартири АДРЕСА_1 (а. с. 11-14).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 16 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № К2S4G8.

Відповідно до договору іпотеки № К2S4G8 від 16 листопада 2007 року ОСОБА_1 передала в іпотеку ПАТ КБ «ПриватБанк» квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 15-17).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 листопада 2011року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № К2S4G8 від 16 листопада 2007 року в розмірі 632 388,60 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 48-49).

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01 березня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором К2S4G8 від 16 листопада 2007 року в розмірі 647 363,33 грн. та судові витрати в розмірі 1820,00грн. (а. с. 54-55).

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 червня 2015 року виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла (а. с. 56-57).

03 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. на підставі договору іпотеки прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31677187, відповідно до якого вирішено провести державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк». На підставі вищезазначеного рішення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №16696482.

ОСОБА_1 зазначила, що правочин зі звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом набуття у власність та перереєстрація права власності, що оформлено рішенням приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31677187 від 03.10.2016, відбувались з порушенням умов договору іпотеки, вимог законодавства України, чим порушено майнові права позивача та право власності на предмет іпотеки, а рішення нотаріуса про реєстрацію є незаконним.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернулася до суду із відповідним позовом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Пунктом 4.1. іпотечного договору від 16 листопада 2007 року передбачено, що іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання основного зобов'язання, вони не будуть виконані (виконані належним чином).

Пунктом 4.3. іпотечного договору визначено, що даний пункт договору є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки, на підставі цього договору, зокрема, шляхом прийняття предмета іпотеки у власність в порядку визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому, це застереження визначається сторонами як договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Встановлено, що ОСОБА_1 неналежним чином виконувала умови кредитного договору, у зв'язку із чим утворилася заборгованість, а положеннями іпотечного договору передбачене право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки шляхом його прийняття у свою власність на підставі цього договору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ШвецяР.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 жовтня 2016 року, про державну реєстрацію права власності за ПАТ «ПриватБанк» на однокімнату квартиру АДРЕСА_1 та скасування запису про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ПАТ КБ «ПриватБанк».

Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_1 щодо неотримання повідомлення про усунення порушень кредитного договору та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 була ознайомлена про наявність заборгованості за кредитним договором та про звернення банком стягнення на предмет іпотеки. Жодних дій на усунення порушень умов кредитного договору позивач не вчинила.

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 01 липня 2016 року ОСОБА_1 підтвердила, що вона повідомлена про наявність заборгованості за кредитним договором від 16 листопада 2007 року № К2S4G8 та вказала, що вона не має можливості погасити борг, проти звернення стягнення на предмет іпотеки не заперечує (а. с. 59).

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, ОСОБА_1 не довела порушення її прав при реалізації ПАТ КБ «ПриватБанк» свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» втратив можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку після ухвалення Оболонським районним судом м. Києва рішення від 22 листопада 2011 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу.

Право іпотеки припиняється після завершения процедури звернення стягнення на предмет іпотеки.

Наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо воно не виконане, не позбавляє іпотекодержателя реалізувати своє право на звернення стягнення у інший спосіб, передбачений Законом.

Також є безпідставними посилання апелянта на відсутність у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. повноважень на вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо квартири, оскільки таке право передбачено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

За наведеного, висновки суду першої інстанції прийняті з повним дослідженням обставин справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з якими погоджується і колегія суддів.

Отже, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.,

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 08.11.2018.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.І.Шахова