Справа № 495/7065/18
З а о ч н е р і ш е н н я
03 грудня 2018 року м. Білгород-Дністровський
Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого - одноособово судді Боярського О.О.,
при секретарі - Рачицькій І.А.,
справа №495/7065/18
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» про визнання договору недійсним, -
Позивач ОСОБА_1 у серпні місяці 2018 року звернулась до Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», в якій просила:
- визнати недійсним іпотечний договір від 20.03.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В., зареєстрований в реєстрі за № 537, ОСОБА_1та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК»;
- виключити квартиру під АДРЕСА_1 загальною площею 35,5 кв.м., що належить ОСОБА_1(паспорт серії НОМЕР_2 виданий Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 14.08.1996 року, ідентифікаційний код - НОМЕР_1) з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, з Державного реєстру іпотек щодо суб'єкта та скасувати обтяження щодо квартиру під АДРЕСА_1 загальною площею 35,5 кв.м., запис в реєстрі № 20.
Позивач вважає, що визнання недійсним кредитного договору, повинно визнавати недійсним договір іпотеки від 20.03.2007 р., оскільки цей договір є похідним від кредитного договору, який є головним. Просить суд позовну заяву задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою суду від 14.08.2018 року вказану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
12.11.2018 року на електронну пошту суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 15.11.2018 року відзив надійшов поштою.
12.11.2018 року позивачем було подано до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та заяву про визнання пропуску нею строків позовної давності поважними, просила поновити їй строк позовної давності.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, надала до суду заяву, в якій зазначає, що підтримує заявлені позовні вимоги, просить слухати справу за її відсутністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач - ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, причини неявки визнані судом неповажними, і тому неявка відповідача не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 280 ЦПК України.
Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно пункту 1.4 Договору, кредит надається Позичальнику для його особистих потреб (безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконання обов'язків найма нового працівника).
Відповідно до пункту 1.5 Договору, кредит надається шляхом зарахування Банком коштів на поточних рахунок Позичальника НОМЕР_3 у Банку для подальшого використання за цільовим призначенням.
Пунктом 1.6 Договору, сторони погодили наступну черговість погашення заборгованості Позичальника за цим договором:
-прострочені комісії;
-прострочені проценти;
-прострочена сума основного боргу;
-строкова сума основного боргу;
-штрафні санкції за договором.
Згідно пункту 2.1 Договору, в забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за даним Договором Банком приймається: застава однокімнатна квартира під АДРЕСА_1
Пунктом 4.8 Договору передбачено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за цим договором, застрахувати за власний рахунок предмет застави на користь Банку. Позичальник зобов'язується не пізніше дати закінчення договору страхування майна, наданого Банку у заставу здійснювати подальше щорічне страхування предмету застави на користь Банку в рекомендованій Банком страхової компанії строком не менше, ніж на один календарний рік. Договір страхування предмету застави має передбачати виплати страхового відшкодування в межах заборгованості Позичальника за даним договором на користь Банка.
Пунктом 5.4 Договору, передбачено, що у випадку порушення Позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій строком більше ніж на один місяць та/або інших умов Договору та/або у випадку порушення Позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем та/або гарантом умов укладення з Банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за цим договором, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 Договору.
Пунктом 7.1 Договору, за порушення Позичальником термінів погашення будь-яких грошових зобов'язань, передбачених Договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частин) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню в наступному порядку, а саме:
-в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні;
-в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми прострочення платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті.
-пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, і розраховується за методом «факт/360» (метод «факт/360» передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір встановлений чинним законодавством України на момент нарахування.
Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі не цільового використання кредиту Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 5 процентів від суми не цільового використання.
Пунктом 7.6 Договору передбачено, що відповідно до вимог ст. 611 ЦК України Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф (неустойку) у сумі 500 грн. за порушення зобов'язань (в тому числі і за порушення термінів виконання зобов'язань) встановлених п.п. 4.3, 4.4, 4.5, 4.7 Договору.
Пунктом 9.9 Договору передбачено, що Банк самостійно веде облік і здійснює розрахунки заборгованості Позичальника відповідно до вимог НБУ та умов Договору.
Згідно пункту 9.13 Договору, підписання даного договору Позичальником свідчить про те, що: всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням даного Договору Позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідач не надав разом із Відзивом копію підписаного Позивачем інформаційного листа на виконання п. 9.13 Договору та п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідач у Відзиві посилався на те, що п.п. 7.1, 7.2 Договору передбачають відповідальність за різні види порушень виконання зобов'язань. Пунктом 7.6 Договору передбачено сплату штрафу за порушення зобов'язань п.п 4.3., 4.4, 4.5, 4.7 Договру.
В якості забезпечення зобов'язань 20.03.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку банку було надано однокімнатну квартиру під АДРЕСА_1 Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В., зареєстрований в реєстрі за № 537. 20.03.2007 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В., накладено заборону відчуження квартири, зареєстрована в реєстрі за № 4665892.
Вирішуючи по суті правову природу спірних правовідносин з врахуванням наданих сторонами доказів, визначаючи наявність чи відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.
З огляду на це, судом надається правова оцінка тим доказам, які стосуються предмету доказування та містяться у матеріалах справи.
Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 20.05.1991 Закон України № 1023 - XII (Закон набрав чинності 01.10.1991 Закон України № 1024 - XII), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.
За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15 -рп/2011 роз'яснено, що положення пунктів 22, 23 статей 1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів» треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Правила надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджені Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 № 168 (надалі - Правила) були чинні на момент звернення Позивачки до Банку у липні місяці 2007 року відносно надання інформації.

Пунктом 1.3 Правил, Банки зобов'язані забезпечувати виконання цих Правил: у разі поширення інформації про послуги з надання кредитів споживачам; під час укладення кредитних договорів зі споживачами; у разі усних чи письмових звернень споживачів.

Пунктом 3.2 Правил, кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Пунктами 3.3; 3.4 Правил, передбачено, що банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту. Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.

Згідно пункту 3.8 Правил, у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач.

В пункті 3.6 Правил вказано, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору).

Згідно ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Як вбачається зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В силу ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом було встановлено, що умови споживчого кредитного договору № 0 укладеного 20.03.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 є несправедливими виходячи із наступного. Договір про надання споживчого кредиту № 0 не містить повного та вичерпного графіку погашення кредиту та орієнтовної сукупної вартості кредиту. Додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 (графік погашення кредиту) не включає в себе: реальної процентної ставки (у процентах річних), яка дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту; ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням відповідно до п. 1.5 Договору, супутні послуги та інші фінансові зобов'язання споживача, які пов'язані з погашенням кредиту, їх в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором.

Пунктами п.п. 1.2.2, 1.6 Договору, передбачено сплату Позичальником на користь Банку простроченої комісії (якщо буде мати місце прострочення), строкової комісії. Договір не містить вичерпний та повний перелік послуг за які Позичальник має сплатити на користь Банку, проте міститься умова про черговість погашення Заборгованості.

Під час укладення кредитного договору, банк не провів розрахунки сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, не вирахував валютні ризики, що зумовило дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду Споживача. В результаті така інформація не була належним чином, у письмовій формі, доведена Банком до Позичальника за приписами ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Пунктом 7.1 Договору, встановлено, що за порушення термінів погашення будь-яких грошових зобов'язань, передбачених Договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частин) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню в наступному порядку, а саме:

-в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні;

-в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми прострочення платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті.

-пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, і розраховується за методом «факт/360» (метод «факт/360» передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір встановлений чинним законодавством України на момент нарахування.

У договорі пункт 7.6 викладено наступним чином, відповідно до вимог ст. 611 ЦК України Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф (неустойку) у сумі 500 грн. за порушення зобов'язань (в тому числі і за порушення термінів виконання зобов'язань) встановлених п.п. 4.3, 4.4, 4.5, 4.7 Договору.

Має місце одночасне застосування Банком до Позичальника за одне й те саме порушення подвійної цивільно - правової відповідальності, що є порушенням ст. 61 Конституції України. Банк не надав інформації, яка б спростовувала викладений п. 7.6 Договору в частині відповідальності Позичальника тільки за порушення зобов'язань викладених у п.п. 4.3, 4.4, 4.5, 4.7. В першій частині пункту 7.6 Договору міститься обов'язок сплатити Банку штраф (неустойку) у сумі 500 грн. за порушення зобов'язань…(в тому числі…).

В постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15 викладено, що цивільно - правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, в силу законодавчо закріплених норм, які було порушено під час укладення договору про надання споживчого кредиту № 0, договір від 20.03.2007 укладений між ОСОБА_1та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» слід визнати недійсним.

Як вбачається з ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

У зв'язку із обґрунтованістю позовної вимоги щодо визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 0 від 20.03.2007 укладеного між ОСОБА_1та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», який є головним, похідний договір іпотеки від 20.03.2007, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай Світланою Володимирівною, зареєстрований № 537, укладений між ОСОБА_1 та АКІБ«УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» - має бути визнаний недійсним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: « 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у ст. 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ст. 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними.

Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Наявність іпотечного застереження перешкоджає ОСОБА_1у реалізації правомочностей власника.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним способом судового захисту є виключення квартири під АДРЕСА_1, загальною площею 35,5 кв.м., що належить ОСОБА_1(паспорт серії НОМЕР_2 виданий Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 14.08.1996 року, ідентифікаційний код - НОМЕР_1) з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, з Державного реєстру іпотек щодо суб'єкта та скасувати обтяження щодо квартиру під АДРЕСА_1, загальною площею 35,5 кв.м., запис в реєстрі № 20.

Щодо обчислення строків давності суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) чи недобросовісної його реклами, суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг).

Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець, виготівник, виконавець зобов'язані своєчасно надавати споживачеві необхідну достовірну інформацію про товар (роботи, послуги) у доступній наочній формі, яка б забезпечувала можливість компетентного вибору.

У даному випадку ОСОБА_1 є споживачем фінансових послуг, не має спеціальних знань у сфері споживчого кредитування. Відповідачем не було надано до суду доказів, що Позивач під час підписання договору про надання споживчого кредиту № 0 20.03.2007 була письмово ознайомлена із інформаційним листом відносно: кредитних умов; мети для якої споживчий кредит може бути витрачений; тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Позивач була не обізнана, що один із пунктів 7.1 Договору є несправедливою умовою, яка суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, у разі порушення термінів повернення кредиту (всієї суми або його частин) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій, встановлювався обов'язок сплачувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу. Пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, і розраховується за методом «факт/360» (метод «факт/360» передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), що в цілому перевищує вартість наданих кредитних послуг.

Суд вважає, що строк загальної позовної давності було пропущено Позивачем з поважних причин і підлягає поновленню.

Споживачем права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду від 06.03.2018 по справі № 487/7824/15-ц.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини 4 статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов?язків на шкоду споживача.

Таким чином, з врахуванням встановлених обставин та наведених вимог закону, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 6, 16, 203, 215, 549, 628, 638, 1048, 1054 ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263 - 265, 268, 280-289 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» про визнання договору недійсним - задовольнити.

Визнати поважною причину пропуску строку звернення до суду та поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду.

Визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0від 20.03.2007 року укладений між ОСОБА_1та АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК».

Визнати недійсним іпотечний договір від 20.03.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В., зареєстрований в реєстрі за № 537, ОСОБА_1та АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК».

Виключити квартиру під АДРЕСА_1, загальною площею 35,5 кв.м., що належить ОСОБА_1(паспорт серії НОМЕР_2 виданий Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 14.08.1996 року, ідентифікаційний код - НОМЕР_1) з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, з Державного реєстру іпотек щодо суб'єкта та скасувати обтяження щодо квартиру під АДРЕСА_1, загальною площею 35,5 кв.м., запис в реєстрі № 20.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги до або через Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: О.О.Боярський