Провадження № 2/521/1724/18
«05» квітня 2018 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді - Целуха А.П.,
при секретарі судового засідання - Корнієнко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
У серпні 2017року ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_2про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 12 лютого 2016 об 11 годині 50 хвилин, в м. Одесі на перехресті Адміральського проспекту - вул. Суднобудівна трапилось зіткнення автомобіля «Фольцваген», д/н НОМЕР_1, під керуванням відповідача, який здійснював рух по Адміральському проспекту з боку вул. Палубна в напрямку вул. Фонтанська дорога, який не витримав безпечної швидкості руху та дистанції та допустив зіткнення з автомобілем «Черрі», д/н НОМЕР_2 під керуванням позивача, яка здійснювала рух в прямому попутному напрямку. Вказувала, що ОСОБА_2 порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету міністрів України № 13.06 від 10 жовтня 2001 року. Зазначала, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні ушкодження, а позивач отримала тілесні ушкодження
Вказувала, що постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2017 року матеріали адміністративного провадження у відношенні відповідача було закрито у зв'язку із закінченням строку притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.
Зазначала, що страхова компанія відмовила їй у відшкодованні витрат з ремонту автомобіля мотивуючі відмову тим, що виплати здійснюються тільки протягом року.
Стверджувала, що через дорожньо - транспортну пригоду, пошкодження її автомобілю відповідачкем, в неї виникли психотравматичні фактори, що стали джерелом негативних емоцій і переживань та призвели до погіршення здоров'я, конфліктів в сім'ї та вплинули на реалізацію її намірів та ділові стосунки, а при цьому особа, винна у заподіянні матеріальних збитків і у втраті її автомобілем товарного вигляду, не вжила жодних заходів до того, щоб у добровільному порядку відшкодувати ці збитки хоча б частково.
Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду клопотання, згідно якого просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно ч.1ст. 223 ЦПК України, у порядку ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
За наявності умов, передбачених ч.1ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що 12 лютого 2016 об 11 годині 50 хвилин, в м. Одесі на перехресті Адміральського проспекту - вул. Суднобудівна трапилось зіткнення автомобіля «Фольцваген», д/н НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, який здійснював рух по Адміральському проспекту з боку вул. Палубна в напрямку вул. Фонтанська дорога, який не витримав безпечної швидкості руху та дистанції та допустив зіткнення з автомобілем «Черрі», д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1, яка здійснювала рух в прямому попутному напрямку.
ОСОБА_2 порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету міністрів України № 13.06 від 10 жовтня 2001 року. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні ушкодження, а позивач отримала тілесні ушкодження .
Матеріали адміністративного провадження у відношенні відповідача було закрито у зв'язку із закінченням строку притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.
Зазначені обставини встановлені постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2017 року, постановою про закриття кримінального провадження від 09 грудня 2016 року.
Встановлено, що протиправність дій відповідача підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2017 року, якою матеріали адміністративного провадження було закрито за нереабілітуючих обставин, у зв'язкуіз закінченням строку притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.
Згідно ч. 5, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Тому, суд при винесенні рішення не з'ясовує обставин справи, які підтверджують вину відповідача у спричиненні механічних пошкоджень автомобілю позивача та наявність у неї тілесних ушкоджень.
Висновком судово-медичної експертизи № 1554 від 12 липня 2016 року, встановлено, у ОСОБА_1 були виявлені наступні тілесні ушкодження: черепно- мозкова травма в формі струсу головного мозку, забій м'яких тканин правої скроневої ділянки, забій шийного відділу хребта. Черпено-мозкова травма (в єдиний комплекс якої входять струс головного мозку, забій м'яких тканин правої скроневої ділянки), забій шийного відділу хребта спричинили короткочасний розлад здоров'я строком понад 5, але не більше як 21 день і за цією ознакою згідно п 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджений Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, тому що згідно «Методичних рекомендацій до трактування та експертної оцінки діагнозу струсу головного мозку» - струс головного мозку є найбільш легкою формою черепно-мозкової травми, яка характеризується нетривалими функціональними порушеннями, які нормалізуються після травми на першому або другому тижні. Встановлення причино-наслідкового зв'язку між перенесеною черепно-мозковою травмою та наявними у мене розладом адаптації, помірно вираженою змішаною тривожною та депресивною реакцією можливе в рамках проведення комісійної експертизи.
Висновком експерта №181 від 17 листопада 2016 року, встановлено, що перебіг черепно- мозкової травми у ОСОБА_1 відбувався на фоні залишкових явищ раніше перенесеної ЧМТ (2014), супутньої хронічної патології, що малась до ДТП: остеохондроз шийного та грудного відділів хребта з м'язові-тонічними проявами та больовим синдромом, хронічної головної болі (за даними медичної документації, головна біль турбує з 2002 року, з 2011 року відмічається посилення головної болі), та ситуаційно тривожно- депресивної реакції, які спричинили подовження звичайних строків лікування ЧМТ (понад 3 тижнів). Однак лікування залишкових явищ раніше депресивної ЧМТ (2014 р), хронічної патології та ситуаційної реакції не враховується при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Тому судово-медична експертна комісія вважає, що спричинена повторна ЧМТ (в єдиний комплекс якої входять струс головного мозку, забій м'яких тканин правої скроневої ділянки), забій шийного відділу хребта спричинили короткочасний розлад здоров'я строком понад 5, але не більше як 21 день і за цією ознакою згідно п 2.3.3, 4.6 і«Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджений Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Встановленим судом обставинам, відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним Кодексом України.
Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
У пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, судам роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.
Відповідно до ч.2 ст. 1166 ЦК України, обов`язок доказування того, що шкода завдана не з вини відповідача лежить на відповідачеві.
Згідно із ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а ч.2 ст.1192 ЦК передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК ).
Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК Україниморальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Врахувавши вимоги розумності та справедливості, суд відзначає глибину душевних страждань позивача внаслідок пошкодження автомобіля та необхідності докладати зусилля для відновлення автомобілю і захисту порушених прав. На підставі викладного суд стягує з відповідача моральну шкоду у розмірі 600,00грн.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 640 грн.
Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень.
Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд.
Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
Судовий збір по справі складає 640,00 грн., які повністю сплачено позивачем при зверненні до суду, та які підлягають стягненню з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 13, 76-80, 81, 223, 247, 274-275, 280-281 ЦПК України,суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди- задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1,на користь ОСОБА_1 витрати на лікування в сумі 8700 (вісім тисяч сімсот) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1,на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 600 (шістсот) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1,на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1ст. 354 ЦПК України.
Повний текст рішення складений 05 квітня 2018року.
ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ