Справа № 496/1286/18
Провадження № 2/496/959/18
09 листопада 2018 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Пендюри Л.О.
за участю секретаря Богдан Ю.В.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа державний нотаріус Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом та визначення додаткового строку для подання заяв про прийняття спадщини,
Позивач звернувся до суду з позовом, уточнивши який, просить:
-визначити йому додатковий строк тривалістю шість місяців, від дня набрання законної сили рішенням суду, для подання заяв про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, померлого 26.02.2008 року та ОСОБА_5, померлої 15.06.2014 року.
Свої вимоги мотивує тим, що 26.02.2008 року помер ОСОБА_4 Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 5,4369 га., розташовану в с. Дослідне Біляївського району Одеської області, колишнє КСП «Дослідне», ділянка (пай) № 6, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 15.06.2014 року померла ОСОБА_5 Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 5,4369 га, розташовану в с. Дослідне Біляївського району Одеської області, колишнє КСП «Дослідне», ділянка (пай) № 5, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 17.05.2007 року склали на його імя заповіти, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6. Про смерть ОСОБА_5 та ОСОБА_4 він дізнався лише в грудні 2017 року. Після цього він, як спадкоємець за заповітами, звернувся до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для отримання свідоцтв про право на спадщину за заповітами, але листами № 222/02-14 та № 223/02-14 від 24.01.2018 року йому було відмовлено, так як він пропустив строк для прийняття спадщини та не надав доказів про фактичне прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, померлого 26.02.2008 року та ОСОБА_5, померлої 15.06.2014 року, у звязку з чим йому було рекомендовано звернутися до суду з питання встановлення факту прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого 26.02.2008 року, та ОСОБА_5, померлої 15.06.2014 року. Крім того, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.12.2017 року йому стало відомо, що 15.10.2016 рокудержавним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_2 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказані земельні ділянки. Позивач вказує, що він зареєстрований та проживає в м. Одесі. Про смерть спадкодавців він не знав, так як не перебував з померлими в родинних відносинах. Його син займається фехтуванням, виступає на чемпіонатах Європи та світу, у звязку з чим він постійно їздить з сином на тривалий час за кордон на збори, тренування та чемпіонати. Останній раз був відсутній на території України з червня 2015 року по червень 2017 року, у звязку з тим, що перебував з сином в Ізраїлі. Про наявність заповітів знали всі родичі померлих, але приховали від нього факт смерті спадкодавців. Разом з тим, державний нотаріус Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_3, яка видала відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, при зверненні останнього до нотаріальної контори та при заведенні спадкових справ не перевірила наявність заповіту шляхом направлення запиту іншому нотаріусу, яким було посвідчено заповіт, та не вжила заходи, передбачені ст. 63 ЗУ «Про нотаріат» щодо його (позивача) сповіщення. Посилаючись на те, що відповідачем було пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини, встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, який він повинен був поновити через суд, так як не був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцями, на відсутність у спадкових справах документів, які підтверджують факт родинних відносин між відповідачем та померлим ОСОБА_4, між матірю відповідача ОСОБА_5 та її батьком ОСОБА_4, а також на те, що наявні у спадкових справах копії державних актів на земельні ділянки (паї) не завірені нотаріусом (відсутній штам «згідно з оригіналом») через відсутність у відповідача їх оригіналів, оскільки вони знаходяться у нього (позивача), а видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, позивач вважає, що нотаріус взагалі не мала права видавати відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому вони мають бути визнані недійсним. Враховуючи те, що про смерть спадкодавців він дізнався лише в кінці 2017 року, просить визначити йому додатковий строк тривалістю шість місяців для подання заяв про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, померлого 26.02.2008 року, та ОСОБА_5, померлої 15.06.2014 року.
Позивач та його представник в судове засідання не зявились, але подали до суду заяву, в якій вказали, що на задоволенні позовних вимог наполягають, проти ухвалення заочного рішення не заперечують та просять справу розглянути у їх відсутність.
Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча був повідомлений належним чином про день слухання справи, про що свідчать поштові повідомлення про отримання судових повісток, повідомлення про причини неявки від нього не надходило, а тому враховуючи заяву позивача та його представника, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України.
Третя особа держаний нотаріус Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, але направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що 26.02.2008 року помер ОСОБА_4, згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 141607 (а.с.26).
Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 5,4369 га, розташовану в с. Дослідне Біляївського району Одеської області, колишнє КСП «Дослідне», ділянка (пай) № 6, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що свідчить державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 006361 від 22.08.2002 року, та акт про передачу та прийом земельної частки (паю) в натурі від 26.07.2002 року (а.с.22, 23).
15.06.2014 року померла ОСОБА_5, згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 482137 (а.с.21).
Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 5,4369 га, розташовану в с. Дослідне Біляївського району Одеської області, колишнє КСП «Дослідне», ділянка (пай) № 5, призначену для ведення товарного сільскогосподарського виробництва, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 006360 від 22.08.2002 року, та акту про передачу та прийом земельної частки (паю) в натурі від 26.07.2002 року (а.с.18, 19).
17.05.2007 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким заповів ОСОБА_1 земельну ділянку площею 5,4369 га, розташовану за адресою: Україна, територія Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області, с. Дослідне, колишнє КСП «Дослідне», ділянка №6, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 2405 (а.с.24).
Цього ж дня, ОСОБА_5 також склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_1 земельну ділянку площею 5,4369 га, розташовану за адресою: Україна, територія Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області, с. Дослідне, колишнє КСП «Дослідне», ділянка №5, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 2407 (а.с.20).
Таким чином, відповідно до заповітів від 17.05.2007 року, які не змінені і не відмінені, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5, згідно ст. 1223 ЦК України.
Позивач, як спадкоємець за заповітами, звернувся до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для отримання свідоцтв про право на спадщину за заповітами, але листами № 222/02-14 та № 223/02-14 від 24.01.2018 року йому було відмовлено, так як він пропустив строк для прийняття спадщини та не надав доказів про фактичне прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, померлого 26.02.2008 року та ОСОБА_5, померлої 15.06.2014 року, у звязку з чим йому було рекомендовано звернутися до суду з питання встановлення факту прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого 26.02.2008 року, та ОСОБА_5, померлої 15.06.2014 року (а.с.27, 28).
Позивач вказує, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.12.2017 року йому стало відомо, що 15.10.2016 рокудержавним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_2 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказані земельні ділянки (а.с.29-31).
Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Згідно ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.
Частинами 1, 2 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.
У відповідності до ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Статтею 63 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобовязана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.
Відповідно до п. п. 1.2., 1.12, 2.2, 2.3, 2.4, 3.2, 3.21, 3.22, 4.2, 4.14, 4.15, 4.18 глави 10, ІІ розділу Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при зверненні спадкоємця у звязку з відкриттям спадщини нотаріус зясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України. Якщо спадкодавець мав декілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту. У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та розяснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус розяснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання позивача на день смерті спадкодавців було зареєстровано за однією адресою хоча б з одним із спадкодавців. Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтверджені цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.
Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Як розяснено у п. п. 16, 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спорів у звязку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК та враховувати, що заповідач, зокрема, має право: призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин; без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
В порушення вказаних вимог, державний нотаріус Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_3, яка видала відповідачу ОСОБА_2 вищевказані свідоцтва про право на спадщину за законом, не перевірила наявність заповітів, що спричинило порушення вимог ст. 63 ЗУ «Про нотаріат» щодо сповіщення позивача.
Крім того, з матеріалів спадкових справ № 590/2016 до майна ОСОБА_4, померлого 26.02.2008 року, та № 587/2016 до майна ОСОБА_5, померлої 15.06.2014 року вбачається, що відповідачем було пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини, встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, так як він не був зареєстрований за однією адресою ані з ОСОБА_4, ані з ОСОБА_5, про що свідчить відмітка у його паспорті від 12.01.2004 року, а також відповідь на запит суду про реєстрацію місця проживання відповідача.
Довідки Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області, які містяться у спадкових справах, про реєстрацію місця проживання відповідача разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд до уваги не приймає, оскільки факт постійного проживання спадкоємця по день смерті зі спадкодавцем не може підтверджуватися відповідними доказами. Такий факт згідно чинного законодавства підтверджується паспортом спадкоємця з відміткою про реєстрацію його місця проживання зі спадкодавцем, або довідкою органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця день по смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.
Судом також встановлено, що в матеріалах спадкової справи № 590/2016 року відсутні документи, які підтверджують факт родинних відносин між відповідачем та померлим ОСОБА_4, а саме відсутні документи, які б підтверджували, що відповідач являється онуком померлого. Немає підтверджень і того, що його мати ОСОБА_5 була донькою ОСОБА_4
В матеріалах спадкової справи № 587/2016 року міститься інформаційна довідка зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) в якій є інформація про наявність заповіту від 17.05.2007 року, яким ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_1 земельну ділянку площею 5,4369 га, розташовану за адресою: територія Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області, с. Дослідне, колишнє КСП «Дослідне», ділянка № 5. Заповіт чинний. Однак, державним нотаріусом його не було витребувано шляхом направлення запиту та не вжито заходів, передбачених ст. 63 ЗУ «Про нотаріат» щодо сповіщення позивача.
В матеріалах спадкових справ містяться копії державних актів на земельні ділянки (паї), які не завірені нотаріусом (відсутній штам «згідно з оригіналом»), в той час як на інших копіях документах, наданих відповідачем, вказаний штамп стоїть.
Позивач у своєму позові вказує, що відповідач не міг надати нотаріусу оригінали державних актів, оскільки вони у нього відсутні і знаходяться у позивача.
Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Через відсутність у відповідача оригіналів державних актів, нотаріус не мала права видавати йому свідоцтва про право на спадщину за законом.
Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих на імя відповідача, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Частиною 3 ст. 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Як розяснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину.
В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що суди переважно правильно вирішують питання поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини та визнають поважними: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій службі в Збройних Силах України тощо.
Позивач своєчасно не звернувся до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, оскільки зареєстрований та проживає в місті Одеса. Його син ОСОБА_7 займається фехтуванням, виступає на чемпіонатах Європи та світу. Позивач постійно їздить з сином на тривалий час за кордон на збори, тренування та чемпіонати. Останній раз позивач був відсутній на території України з червня 2015 року по червень 2017 року, у звязку з тим, що перебував з сином в Ізраїлі. До цього він також часто перебував за кордоном з сином, що підтверджується відповіддю на запит суду Головного центру обробки спеціальної інформації Прикордонної служби України № 0.184-3817/0/15-18 від 02.10.2018 року. Про смерть спадкодавців позивач дізнався не одразу, так як не перебував з померлими в родинних відносинах. Про наявність заповітів знали всі родичі померлих, однак приховали від позивача факт смерті спадкодавців, хоча обіцяли його повідомити. Лише у грудні 2017 року знайомий позивача ОСОБА_8 повідомив йому про смерть ОСОБА_4М та ОСОБА_5
В заявах ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 2007 року вказано, що вони не входять до складу осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині в разі смерті ОСОБА_5 та не заперечують проти відчуження нею свого майна на користь третіх осіб чи здійснення будь-яких інших правочинів щодо майна (а.с.35, 36).
Поважними причинами пропуску строку для прийняття позивачем спадщини є його тривале перебування за межами України, а також приховування від нього факту смерті спадкодавців їхніми родичами, а тому суд вважає можливим позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяв про прийняття спадщини задовольнити і визначити йому додатковий строк на прийняття спадщини в шість місяців.
Керуючись ст. ст. 1233, 1235, 1247, 1261, 1268, 1270, 1272, 1301 ЦК України, ст. 63 ЗУ «Про нотаріат», ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа державний нотаріус Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом та визначення додаткового строку для подання заяв про прийняття спадщини - задовольнити.
Визначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) додатковий строк тривалістю шість місяців, для подання заяв про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, померлого 26.02.2008 року, та ОСОБА_5, померлої 15.06.2014 року.
Строк відраховувати з дня набрання рішенням законної сили.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачкою протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 09.11.2018 року.
Суддя Л.О. Пендюра