ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/339/18 Справа № 176/3250/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Павловська І.А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2018 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

21 жовтня 2014 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувсь до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованість за кредитним договором №б/н від 01 грудня 2011 року на загальну суму 38618 грн. 93 коп. та судові витрати у розмірі 386 грн. 19 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 01 грудня 2011 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 30 200,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання, щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості розмір якої, станом на 24 вересня 2014 року, складає 38618,93 грн. , з яких заборгованість за кредитом 29182,87 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 6520,87 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 600,00 грн., фіксована частина штрафу 500,00 грн., процентна складова штрафу 1815,19 грн.), яку відповідач добровільно не погашає. Оскільки відповідач не виконує взятих на себе зобовязань, позивач просить стягнути із ОСОБА_2 на свою користь зазначену суму заборгованості (а.с.3-4).

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2017 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволенні частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 "ПриватБанк", адреса знаходження місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 50, , рахунок № 3111 МФО № 305299, заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.12.2011 року у розмірі 36303,74 грн., що складається з : заборгованості за кредитом 29182,87 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 6520,87 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 600,00 грн.

Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.106-108).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні даних позовних вимог (а.с. 113-114).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд 1 інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконував умови договору, у звязку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника, при цьому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів, у звязку із тим, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Однак із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Так, згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. ст. 526, 530, 610 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 01 грудня 2011 року ОСОБА_2 підписала Анкету-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», шляхом отримання банківських послуг кредитної картки (а.с.7).

У вказаній анкеті - заяві міститься інформація про те, що ОСОБА_2 ознайомилася та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.

Відповідно до довідки про умови кредитування, за несвоєчасну сплату заборгованості ОСОБА_2 зобов'язалася сплати пеню, яка складається з базової процентної ставки по договору, яка нараховується за кожен день прострочки та 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць.

Пунктом 1.1.5.22, 1.1.5.23 Умов та Правил, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення у розмірі 0,01% від суми простроченого платежу, проте не більше 0,1 % від суми переводу, в тому числі заборгованості відповідно до п. 1.1.5.25 Умов та Правил за кожний день прострочки, у випадку несвоєчасної оплати послуг, в розмірі 0,1 % від суми заборгованості, проте не вище подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня за кожен день прострочки.

Згідно пунктів 1.1.5.20, 1.1.5.32 та 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. по кредитним карткам, відкритим в валюті USD) + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів й комісій.

У звязку із тим, що відповідач взяті на себе зобовязання не виконує виникла заборгованість за кредитним договором №б/н від 01 грудня 2011 року, яка станом на 24 вересня 2014 року, становить 38618,93 грн., що складається з: заборгованості за кредитом 29182,87 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 6520,87 грн.; заборгованості по комісії та пені 600,00 грн.; фіксована частина штрафу 500,00 грн.; процентна складова штрафу 1815,19 грн. (а.с.6).

Апелянт в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що судом 1 інстанції не в повному обсязі встановлені фактичні обставини справи, а саме те, що позивач не надав доказів того, що він видав саме відповідачу платіжну кату і кредит у розмірі 30200,00 грн., також, не надав доказів того, що Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, були підписанні відповідачем.

Враховуючи заперечення відповідача, для зясування обставин справи судом апеляційної інстанції було визнано явку представника позивача в судове засідання обовязковою та зобовязано надати оригінал кредитної справи ОСОБА_2 за кредитним договором б/н від 01 грудня 2011 року укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, у звязку із чим цивільна справа неодноразово відкладалася.

Згідно положень статті 57 ЦПК України (2004 року), доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України (2004 року), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Однак представником позивача так і не направлено, ані не надано в судовому засіданні оригінал кредитної справи ОСОБА_2 за кредитним договором б/н від 01 грудня 2011 року укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , у звязку із чим цивільна справа неодноразово відкладалася, а отже апеляційний суд позбавлений можливості перевірити правові підстави звернення до суду з позовом та відповідність й узгодженість нарахованої суми заборгованості матеріалам справи і вимогам закону.

Отже, позивач не скористався наданими йому правами, не спростував доводи апеляційної скарги, та не обґрунтував свої позовні вимоги, не надав суду доказів на їх підтвердження, оскільки згідно із ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч., ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити правові підстави звернення до суду позивача з даним позовом та обґрунтованість і відповідність нарахованої заборгованості умовам договору, її розмір, складові частини та період за який вона нарахована.

На підставі наведеного колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати на підставі ст.376 ЦПК України та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банку у звязку з їх недоведеністю.

Керуючись ст. ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2017 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: