ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/698/18 Номер провадження 22-ц/814/126/18Головуючий у 1-й інстанції Даценко В.М. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 серпня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Вказував, що 12 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №500328643, згідно умов якого останній отримав кредит в сумі 20 000 грн. Зазначав, що на підставі договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги за вказаним кредитним договором. Стверджував, що боржник прострочив виконання зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 53 080, 22 грн, яку просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача.

Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 серпня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити. Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо недоведеності факту набуття позивачем права вимоги за кредитним договором, оскільки вказана обставина не оспорювалась сторонами і не спростована відповідачем по справі.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, з підстав, передбачених ст. 376 ч. 1 п. 3, 4 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 12 грудня 2012 року ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір № 5000 грн. згідно умов якого останній отримав кредит в сумі 20 000 грн

30 вересня 2014 між ПАТ «Альфа Банк» та було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого останньому перейшло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 (п.1.1. договору).

10 жовтня 2016 між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016 - 1 ДМГ/ЄАПБ у відповідності до якого останньому перейшло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1-1 (п.2.1. договору).

Пунктом 12730 додатку № 1-1 до договору факторингу № 2016 - 1 ДМГ/ЄАПБ визначено ОСОБА_2 з сумою заборгованості - 53 080 грн 22 коп.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, ОСОБА_2 за договором № 500328643 від 12 грудня 2012 року, залишок заборгованості станом на 10 жовтня 2016 року за кредитом становить 18 754, 25 грн., сума відсотків за користування кредитом - 5, 90 грн. комісії- 20 870, 08 грн., штрафам - 13 450 грн., а загальна заборгованість 53 080, 22 грн. /а.с. 29/.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено, що він набув право вимоги за кредитним договором № 500328643 від 12 грудня 2012 року.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані його позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із вимогами статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Із договорів факторингу від 30 вересня 2014 року і 10 жовтня 2016 року вбачається, що право вимоги за кредитним договором, укладеними із ОСОБА_2 було передано від ПАТ «Альфа-Банк» до ТОВ «Дата Майнінг Груп», а від останнього до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 76, частини першої статті 77 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем на підтвердження обґрунтованості позовних вимог подано суду витяг із додатку № 1-1 до Договору факторингу № 2016-1 ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016, а також розрахунок заборгованості.

Зазначені обставини не оспорені сторонами по справі і не спростовані належними та допустимими доказами, а тому висновок місцевого суду про недоведеність позовних вимог, на думку колегії суддів, суперечить вимогам процесуального законодавства до надання юридичної оцінки доказів по справі.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем доведено право вимоги до відповідача за кредитним договором № 500328643 від 12 грудня 2012 року, а також факт невиконання ОСОБА_2 зобов'язань за цим договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги і скасування оскаржуваного рішення, ухваливши нове рішення про задоволення позову.

Беручи до уваги положення ч. 13 ст. 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вирішує питання стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, які були сплачені при подачі позову і апеляційної скарги, а саме: при подачі в позову - 1 600 грн. /а.с. 4/ і при подачі апеляційної скарги у розмірі 2 400 грн. /а.с. 87/, що в загальному розмірі становить 4 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381, 384 ЦПК України, апеляційній суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити.

Заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 серпня 2018 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 500328643 від 12 грудня 2012 року у розмірі 53 080, 22 грн. (п'ятдесят три тисячі вісімдесят гривень двадцять дві копійки).

Стгянути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 4 000 грн. (чотири тисячі гривень) в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач /підпис/ Ю. В. Дряниця

Судді: /підпис/ Л. І. Пилипчук

/підпис/ О. В. Чумак

Згідно з оригіналом:

Суддя Полтавського апеляційного суду Ю. В. Дряниця