КОПІЯ
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/47/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.

розглянув в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 686/23520/17 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Фреш» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Фреш», про стягнення компенсації за порушення авторських прав.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду ОСОБА_4 зазначала, що в 2011 році вона створила картину під назвою «Созерцатель», при створенні якої нею було вкладено творчу працю, любов, натхнення, переживання та інші емоції, що підтверджуються підписом позивача на картині, як це передбачено ч. 1 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права». Позивачка зазначає, що 06.09.2017 року в магазині «Носорог», господарську діяльність в якому здійснює ФОП ОСОБА_5 за адресою м. Хмельницький, вул. Камянецька, 38 здійснюється розповсюдження наступного товару: «Зошит офісний», штрих код - 818; ОСОБА_1: Т-А4-SK-32KL/60g-16332, на лицевій стороні якого протиправно використано твір позивача, а саме: частину картини під назвою «Созерцатель» (2011р.). А тому позивач просила суд захистити порушені відповідачем її авторські права на твір образотворчого мистецтва картину «Созерцатель» шляхом стягнення з ФОП ОСОБА_5 компенсації в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Протокольною ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ТОВ «Компанія Фреш».

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію у сумі 16 000 грн. за порушення авторського права, судові витрати в сумі 640 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн., а всього 26640 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ТОВ «Компанія «Фреш» оскаржило його в апеляційному порядку і просить це рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Апелянт зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про порушення прав позивача саме ФОП ОСОБА_5, оскільки в матеріалах справи відсутні докази здійснення ним підприємницької діяльності за адресою м. Хмельницький, Камянецька, 38. Крім іншого апелянт також зазначає, що всупереч Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» позивачем не було надано розрахункового документа, що підтвердив би факт реалізації та передання йому контрафактного товару і суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність факту порушення прав позивача. Апелянт не погоджується із висновком суду щодо задоволення в повному обсязі заяви про компенсацію витрат на правничу допомогу, оскільки такий висновок суперечить ст. 137 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_6 вказував, що саме ФОП ОСОБА_5 здійснює свою підприємницьку діяльність за адресою м. Хмельницький, вул. Камянецька, 38 у магазині «Носорог», що підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку. Крім того, представник зазначає, що розмір компенсації визначається судом виходячи із позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50000 мінімальних заробітних плат, які встановлені законом на час ухвалення рішення по справі. Сторона позивача погоджується із висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу та вважає ці доводи апеляційної скарги необґрунтованими. У звязку із чим просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Разом з тим, представник позивача просить стягнути з ФОП ОСОБА_5 10000 грн. витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 06 вересня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «Компанія «Фреш» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «Компанія «Фреш» про стягнення компенсації за порушення авторських прав знято з апеляційного розгляду та направлено справу до Хмельницького міськрайонного суду для вирішення питання про розгляд заяви відповідача про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 17 жовтня 2018 року заяву ФОП ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27 квітня 2018 року залишено без задоволення.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 26 листопада 2018 року справу за апеляційною скаргою ТОВ «Компанія Фреш» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «Компанія «Фреш» про стягнення компенсації за порушення авторських прав призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в 2011 році ОСОБА_4 створила твір образотворчого мистецтва - картину «Созерцатель» і 12 вересня 2017 року зареєструвала авторське право на зазначений твір, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію авторського права №73811 (а.с. 11).

Однак ФОП ОСОБА_7, реалізовуючи товар, а саме: «Зошит офісний», штрих код - 818; артикул: Т-А4-SK-32KL/60g-16332, на лицевій стороні якого знаходиться частина картини під назвою «Созерцатель» (2011 р.), автором якої є ОСОБА_4 без згоди останньої, порушив авторські права позивачки. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи (а.с. 13-15).

В силу ч. 1 ст. 437 ЦК України та ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» авторське право виникає з моменту створення твору. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

За змістом ст. ст. 440, 441 ЦК України та ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» до майнових прав автора належить виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами, а саме: дозволяти або забороняти, зокрема, розповсюдження творів шляхом продажу, відчуження іншим способом, а також подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права», порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є: вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав.

Як слідує із положень п. 9 ч. 3 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами надає йому право дозволяти або забороняти подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлено, що автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

Вибір способу захисту порушеного права належить позивачу - суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав.

За змістом положень ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», у разі порушення авторського права і (або) суміжних прав можливим є одночасне застосування кількох передбачених зазначеною статтею способів цивільно-правового захисту таких прав.

Відповідно до підпунктів «а», «г» абзацу 2 ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право, зокрема: вимагати визнання та поновлення своїх прав, у тому числі забороняти дії, що порушують авторське право і (або) суміжні права чи створюють загрозу їх порушення; подавати позови до суду про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Суд має право постановити рішення чи ухвалу про: виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу (підпункти «г» абзацу першого частини другої статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права»).

В абз. 9 ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» зазначено, що при визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пп. «г» п. 2 ст. 52 Закону №3792-XIIмежах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Статтею 445 ЦК України передбачено право автора на плату за використання його твору, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншим законом.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 8 Закону України № 3792-XII Закону України «Про авторське право і суміжні права» об'єктами авторського права є твори образотворчого мистецтва.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що кожен твір є окремим об'єктом авторського права, який належить конкретному суб'єкту. Кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського права та/або суміжних прав становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у виді стягнення компенсації. Кожний суб'єкт авторського права при порушенні цього права, в тому числі на один твір, має право на компенсацію.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_4 згоди ФОП ОСОБА_5 на використання та розповсюдження товарів із зображенням твору образотворчого мистецтва, авторські права на який належать їй, не надавала, а відповідач, здійснивши продаж товару із зображенням, автором якого є позивач, порушив її авторські права, тому позивачка має право на компенсацію.

Цей висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 року (справа №3-994гс15).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно виходив із доведеності порушення відповідачем виключних майнових авторських прав ОСОБА_4 на твір образотворчого мистецтва, а саме: частини твору «Созерцатель», що отримує правову охорону нарівні з твором, за відсутності у відповідача правової підстави на використання твору або його окремих частин та при відсутності доказів іншого авторства. Та, враховуючи приписи пункту 3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VII, застосувавши розрахункову величину у розмірі 1 600 грн. і з урахуванням загальних засад цивільного законодавства принципу розумності та справедливості, суд першої інстанції вірно стягнув із відповідача ФОП ОСОБА_5 компенсацію за порушення майнових авторських прав позивача ОСОБА_4 у розмірі 16 000 грн.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про недоведеність тотожності малюнку, відтвореного на проданому товару з картиною «Созерцатель» та використання відповідачем твору ОСОБА_4, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки факт розповсюдження відповідачем ФОП ОСОБА_5 контрафактної продукції підтверджується матеріалами справи, а саме товарним чеком від 06.09.2017 року і копією обкладинки придбаного зошита, відповідно до яких підтверджується реалізація Зошита Мандарин офісний на скобі МП, штрих код - 818; артикул: Т-А4-SK-32KL/60g-16332, на лицевій стороні якого знаходиться частина картини під назвою «Созерцатель». ( т. 1 а.с. 13 15). І ці доводи апеляції зводяться до незгоди апелянта із оцінкою доказів судом першої інстанції.

Разом з тим, згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач ФОП ОСОБА_5 був повідомлений про наявність справи у суді та про судове засідання на 26.01.2018 року, отримавши судове повідомлення (т. 1 а.с. 91), однак до суду не зявився, про причини неявки суд не повідомляв, будь яких заперечень та доказів по предявленим позовним вимогам не надавав і вподальшому зазначеною справою не цікавився.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції неспівмірно визначив розмір компенсації за спричинені збитки, оскільки розмір збитків не може бути більшим за 13 грн. 61 коп. (загальна сума вартості придбаних товарів відповідно до чеків) є безпідставними, адже стягнення з відповідача судом компенсації в розмірі 1600 грн. узгоджується з положеннями ст. 445 ЦК України, положеннями Закону України «Про авторське право і суміжні права» та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VII.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що визначений судом розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню із відповідача не відповідає вимогам ст. 137 ЦПК України спростовуються наступним.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси позивача ОСОБА_4 здійснював адвокат ОСОБА_6 (серія свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю № ХМ000084 від 12.07.2017 року, ордер серії КВ № 700681 на підставі договору про надання правової допомоги від 27.09.2018 року). 27.09.2017 року між ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_8 та Адвокатським обєднанням «Фіделіум» в особі голови обєднання адвоката ОСОБА_9 та адвоката об'єднання ОСОБА_6 було укладено додатковий договір до договору про надання правової допомоги № 07-09/17 щодо гонорару адвокатського об'єднання в розмірі 10 000 грн. Крім того, представником позивача був наданий акт виконаних робіт (наданих послуг) від 25.01.2018 року, а також квитанція до прибуткового касового ордеру №12 від 25.01.2018 року про сплату ОСОБА_4 10 000 грн. згідно договору про надання правової допомоги №07-09/17-ц від 27.09.2017 року.

Вирішуючи клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу, надану позивачу в суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000 грн. колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Встановлено, що під час перегляду цивільної справи у суді апеляційної інстанції від апелянта чи відповідача ФОП ОСОБА_5 не надходило клопотань про зменшення витрат на правничу допомогу та не надавалися докази неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що надавалася позивачу, а також не надходило будь-яких пояснень відносно цього клопотання.

З огляду на те, що справа в суді апеляційної інстанції розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження і представник позивача не приймав участь в судових засіданнях, а лише надавав консультації, формував та узгоджував правову позицію по справі і підготував та подав відзив на апеляційну скаргу, що підтверджується матеріалами справи ( т. 2 а. с. 38 39, 63 66), тому колегія суддів вважає, що підлягає до часткового задоволення клопотання представника позивача про відшкодування витрат на правову допомогу пропорційно фактично виконаній роботі на відповідній стадії судового процесу в сумі 6666, 70 грн. (10000 : 3 x 2).

Судова колегія вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Фреш» залишити без задоволення.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27 квітня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Фреш» (, місцезнаходження м. Дніпро, вул. Молодогвардійська, 6, корпус 29, прим. 212) на користь ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: 61039, м. Харків, вул. Курахівська, 6) витрати на правову допомогу в розмірі 6666 (шість тисяч шістсот шістдесят шість) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного ОСОБА_8 протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 грудня 2018 року.

Судді: (підпис) ОСОБА_1

(підпис) ОСОБА_2

(підпис) ОСОБА_3

Згідно з оригіналом

Суддя А.П. Корніюк