ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м. Суми

Справа №576/1146/17

Номер провадження 22-ц/788/640/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

у присутності :

позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 03 березня 2018 року, ухвалену під головуванням судді Мазур С.А. в приміщенні Глухівського міськрайонного суду Сумської області

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Глухівського медичного училища Комунального закладу Сумської обласної ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу -

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Глухівського медичного училища Комунального закладу Сумської обласної ради (далі Глухівське медичне училище КЗСМР) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 02 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними накази директора Глухівського медичного училища КЗСМР від 12 грудня 2016 року №108-К, від 03 травня 2017 року №37-к. Поновлено ОСОБА_1 на посаді викладача Глухівського медичного училища КЗСМР. Стягнуто з Глухівського медичного училища КЗСМР на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 грудня 2017 року по 02 листопада 2016 року по 02 листопада 2017 року в сумі 12768,69 грн. з відрахуванням обовязкових платежів і зборів. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з Глухівського медичного училища КЗСМР до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2560 грн.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 12 грудня 2017 року апеляційну скаргу Глухівського медичного училища КЗСМР задоволено частково та змінено рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Стягнуто з Глухівського медичного училища КЗСМР на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 грудня 2016 року по 02 листопада 2017 року в розмірі 10692,74 грн. В іншій оскаржуваній частині рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 02 листопада 2017 року залишено без змін.

12 січня 2018 року позивач звернулася до місцевого суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у даній цивільній справі, а саме щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвоката ОСОБА_2

Ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 03 березня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилючись на необгрунтованість постановленої ухвали, просить ухвалу суду скасувати та постановити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати на правничу допомогу адвоката ОСОБА_2

У доводах апеляційної скарги зазначає, що надані документи на підтвердження судових витрат повязаних з розглядом справи (витрати на правничу допомогу) відповідають вимогам Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні». Вказує, що судом не були застосовані приписи даних Законів та не було враховано, що обрахувати витрачений на правову допомогу час, адвокат має реальну можливість лише після ухвалення судом рішення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи по суті ОСОБА_1 не надала належних доказів понесених нею судових витрат, відтак суд ухвалив рішення на підставі наявних в справі документів і не вирішував питання про стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду і вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону.

Відповідно до ст.79 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час ухвалення рішення місцевого суду) судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи до яких , зокрема, відносяться і витрати на правову допомогу.

Також ч.1 ст.84 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час ухвалення рішення місцевого суду) передбачено, що витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків давання безоплатної правової допомоги.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами на час ухвалення рішення та перегляду його судом апеляційної інстанції визначався ст.88 ЦПК України, якою було передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року (п.41) було розяснено, що якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі ст.220 ЦПК України має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання.

Проте якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

Згідно ст. 133 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року) судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи (витрати: на професійну правничу допомогу (що включає в себе, в тому числі, участь в судових засіданнях)); повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду).

В силу положень ст. 137 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) витрати, пов'язані з оплатою професійної правничої допомоги адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача.

При цьому розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), тобто склад та розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі.

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 17.09.2016 року укладено договір №15 між ОСОБА_1 (клієнт) та ОСОБА_2 (адвокатом) про надання правової допомоги клієнту в тому числі представництво інтересів в судах.

Пунктом 4.2. названого договору передбачено, що у разі надання адвокатом правової допомоги, на вимогу клієнта, адвокат має право на оплату такої правової допомоги на підставі окремого рахунку, за тарифами вказаними у додатку № 1 до цього договору (а.с. 11-13).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу повязаних з розглядом справи, 12 січня 2018 року позивачем було надано звіт про витрати на правову допомогу та квитанцію про оплату правової допомоги адвоката ОСОБА_2 у сумі 3520 грн. (а.с.164-165).

Однак, жодних заяв чи клопотань щодо стягнення таких витрат до суду першої інстанції позивач в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України (2004р.) або ч.8 ст. 141 ЦПК України (2017р.) не надавала і місцевим судом відповідно дане питання не розглядалося.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що під час розгляду справи по суті ОСОБА_1 докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавала, з заявою про компенсацію витрат на правничу допомогу не зверталася, відтак під час ухвалення судового рішення дані витрати не були стягнуті.

На підставі наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо наявності підстав для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, при цьому викладені в апеляційній скарзі доводи зазначений висновок суду не спростовують, тому ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону та обставинам справи і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, cуд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 03 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складене 26 квітня 2018 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т. А. Левченко

ОСОБА_4