Справа № 311/3196/18
Провадження № 2/311/1230/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 листопада 2018 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

Головуючого судді: Сидоренко Ю.В.,

при секретарі: Осінцевій Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И В :

12 вересня 2018 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначають, що їм на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.03.2015 року по 2/3 частки та 1/3 частки відповідно належить житловий будинок №10 по вул.Шкільна в м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області. Крім власників за даною адресою також зареєстровані його донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та його племінник ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на протязі тривалого часу в даному будинку не проживають, комунальні послуги не сплачують, участі в утриманні будинку не приймають. Відповідачі виїхали з міста більше пяти років тому, жодних відомостей від них не надходило, їх місце знаходження позивачем невідомо. В добровільному порядку відповідачі з реєстрації не знімаються, що створює позивачам перешкоди у користуванні власністю та розпорядженні на власний розсуд. У зв?язку з чим, вони вимушені звернутися до суду з даним позовом, в якому позивачі просять визнати відповідачів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: вул.Шкільна буд.10 в м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 26 вересня 2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження, з викликом сторін (а.с.17).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте суду надано письмову заяву, в якій позивач просить розглянути справу у його відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на задоволенні позову за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с.21).

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте суду надано письмову заяву, в якій позивач просить розглянути справу у її відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на задоволенні позову за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с.24).

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 повторно не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування), що підтверджується поштовими конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «інші причини» (а.с.23,35), та судова повістка про виклик до суду вручалася через органи місцевого самоврядування (а.с.33-34), також належне сповіщення відповідача здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.37-39). Проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відгуку та заперечень на позов суду не представлено.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 повторно не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування), що підтверджується поштовими конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «інші причини» (а.с.22,36), та судова повістка про виклик до суду вручалася через органи місцевого самоврядування (а.с.31-32), також належне сповіщення відповідача здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.37-39). Проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відгуку та заперечень на позов суду не представлено.

Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, позивачу по справі, на праві приватної власності належить 2/3 частки житлового будинку № 10 по вул.Шкільна буд.10 в м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії НАМ № 678913 від 04.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 номер в реєстрі 316 та копія вказаного Свідоцтва як правовстановлюючого документа міститься в матеріалах справи (а.с.7).

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №34476651 від 04.03.2015 року, виданого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, житловий будинок № 10 вул.Шкільна буд.10 в м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області належить ОСОБА_1 в розмірі 2/3 частки, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НАМ № 678913 від 04.03.2015 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.8).

ОСОБА_2, позивачу по справі, на праві приватної власності належить 1/3 частки житлового будинку № 10 по вул.Шкільна буд.10 в м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, в розмірі 1/3 частки Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії НАС № 040780 від 28.10.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 номер в реєстрі 1311 та копія вказаного Свідоцтва як правовстановлюючого документа міститься в матеріалах справи (а.с.9).

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №46490270 від 28.10.2018 року, виданого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, житловий будинок № 10 вул.Шкільна буд.10 в м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом НАС № 040780 від 28.10.2015 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.10).

З ОСОБА_5 перевірки реєстрації та проживання від 10.09.2018 року, складеного депутатом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області ОСОБА_6 за підписом сусідів: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, підпис яких засвідчено секретарем Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області ОСОБА_11, вбачається, що за адресою м.Дніпрорудне вул.Шкільна буд.10 зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_12 та ОСОБА_3 не проживають за вказаною адресою з 2013 року (а.с.26).

Згідно довідки про склад сімї від 14.06.2018 року за вих.№ 1976, виданої Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області, за адресою: м.Дніпрорудне вул.Шкільна буд.10, зареєстровані наймач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, сестра ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, племінник ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Виходячи з положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України щодо обов'язку доказування, обов'язок довести свої заперечення щодо наявності поважних причин відсутності на спірній житловій площі покладено на відповідача.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Права власника житлового приміщення визначені в статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до приписів ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 107, 116, 156 ЖК України).

Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.

Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Згідно розяснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо).

Згідно положень п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється серед іншого, на підставі судового рішення ,яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення .про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою.

Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі 6-57цс11, зазначено, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов?язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком № 10 по вул.Шкільна буд.10 в м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, 2/3 частки якого належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НАМ № 678913 від 04.03.2015 року та 1/3 частка якого належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НАС № 040780 від 28.10.2015 року, з тих підстав, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спірному будинку тривалий час (понад пять років) і по теперішній час не проживають, що вбачається з ОСОБА_5 перевірки реєстрації та проживання від 10.09.2018 року, складеного депутатом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області ОСОБА_6, участі в утриманні даного житлового будинку відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Т.В. не приймають, комунальні послуги не сплачують, та, будучи зареєстрованими у вищевказаному будинку, який належить позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної власності, але не проживаючи у ньому, відповідачі чинять позивачам, як власникам, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю. Крім того, на теперішній час позивачі не можуть у повному обсязі реалізувати своє право на розпорядження приватною власністю, оскільки у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідачі не бажають. Будь-яких підстав для збереження за відповідачами вказаного вище житлового приміщення судом не встановлено. Крім того, викладені у позові доводи позивачів про відсутність відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у спірному житловому будинку тривалий час, з 2013 року, без поважних причин підтверджені належними та допустимими доказами, які містяться у справі, відповідачами під час розгляду справи не оспорені, відзив на позов ним не поданий, тому існують правові підстави, передбачені ст.ст.71,107 ЖК України, ст.405 ЦК України для задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування жилим приміщенням житловим будинком № 10 по вул.Шкільна буд.10 в м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами.

Керуючись ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст.41,47 Конституції України, ст.ст.317,319,386,391,405 Цивільного Кодексу України, ст.71,107,156,163 Житлового кодексу України, Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", ст.ст.9, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_7, громадянина ОСОБА_13 Федерації, зареєстрований та мешкає за адресою: вул.Шкільна буд.10 м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1), ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_8, громадянки України, зареєстрована та фактично мешкає за адресою: вул.Шкільна буд.10 м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) до ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9), ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням житловим будинком № 10 по вулиці Шкільна в місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням житловим будинком № 10 по вулиці Шкільна в місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області.

Заочне рішення може бути переглянуто Василівським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Запорізького апеляційного суду через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_14