Справа № 462/2808/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2018 року Залізничний районний суд міста Львова

в складі:

головуючого-судді Ліуша А.І.,

з участю секретаря Трипалюк А.Б.,

представника позивача Водолазського Д.Д.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення коштів, покликаючись на те, що відповідач звернувся до позивача в пошуках роботи 11 лютого 2016 року та йому надано статус безробітного. Перебуваючи на обліку відповідач отримував допомогу по безробіттю та соціальні послуги, зокрема, він був направлений на професійне навчання з компенсацією вартості проїзду з 20 квітня 2016 року по 23 червня 2016 року, з метою подальшого працевлаштування. 31 серпня 2016 року відповідачу видано направлення на працевлаштування у ПП «Деос-Охорона», однак він не відвідав роботодавця, не подав у встановлений строк відповіді роботодавця, що вважається його відмовою. Вартість професійного навчання відповідача становить 1795,86 грн., компенсація витрат на проїзд становить 352,00 грн. Просить стягнути з відповідача 2147,86 грн. вартості навчання та компенсації за проїзд.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, давши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов категорично заперечив, пояснив, що 31 серпня 2016 року йому видано направлення на працевлаштування у ПП «Деос-Охорона». Він прибув до роботодавця за адресою, вказаною у направленні, однак довідався, що за такою адресою відсутнє ПП «Деос-Охорона», про що повідомив 07 вересня 2016 року спеціаліста Львівського міського центру зайнятості, однак відсутність відмітки роботодавця була трактована як відмова від роботи. Просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач 27 лютого 2018 року та 05 червня 2018 року заявив клопотання про виклик свідків, які судом були задоволені.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 надано Львівським міським центром зайнятості статус безробітного з 11 лютого 2016 року.

20 квітня 2016 року Львівським міським центром зайнятості на підставі укладеного договору про професійне навчання безробітного №00003 від 19 квітня 2016 року направлено ОСОБА_2 у СТК «Львівська політехніка» ТСО України за професією охоронник з 20 квітня 2016 року по 23 червня 2016 року.

31 серпня 2016 року Львівським міським центром зайнятості видано відповідачу ОСОБА_2 направлення на працевлаштування №0023008 на робоче місце охоронника у ПП «Деос Охорона».

Згідно з п. 3.1.1 договору про професійне навчання безробітного №00003 від 19 квітня 2016 року у разі припинення професійного навчання без поважних причин або відмови працювати за одержаною професією безробітний відшкодовує територіальному органу, який уклав з ним договір на професійне навчання, суму витрат на професійне навчання, проїзд до місця розташування навчального закладу та у зворотному напрямку, проживання у період навчання.

Відповідно до абз. 2 п. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у разі припинення професійної підготовки або підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості без поважних причин або відмови працювати за одержаною професією (спеціальністю) застрахованих осіб стягується сума витрат на професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації.

Як вбачається із журналу відвідування центру зайнятості 07 вересня 2016 року відповідач ОСОБА_2 відмовився від роботи у ПП «Деос Охорона» після навчання за направленням служби зайнятості, внаслідок чого йому припинено виплату допомоги по безробіттю.

Відповідно до акта до особової справи №00065 ОСОБА_2 від 07 вересня 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 засвідчили, що ОСОБА_2 відмовився від підпису про ознайомлення із прийнятим рішенням щодо припинення виплати йому допомоги з безробіття у зв'язку іх двохразовою відмовою від підходящої роботи.

Однак, згідно заперечень ОСОБА_2, викладених у данному журналі, відповідач не відвідав роботодавця у зв'язку з його відсутністю за адресою, зазначеною у направленні на працевлаштування від 31 серпня 2016 року.

У відповідності до направлення на працевлаштування №0023008 від 31 серпня 2016 року ОСОБА_2 направлено у ПП «Деос Охорона» на вул. Зеленій, 149 у м. Львові, однак як вбачається із пояснень відповідача, наданих у судовому засіданні, роботодавець ПП «Деос Охорона» не знаходиться за данною адресою, а представник позивача не надав жодних заперечень та належних доказів щодо перебування роботодавця за адресою, зазначеною у направленні.

Крім того, суд відхиляє покликання представника позивача на те, що спеціалістом Львівського міського центру зайнятості зазначено у направлення на працевлаштування №0023008 від 31 серпня 2016 року також іншу адресу ПП «Деос Охорона», а саме: вул. Червоної Калини, 35, оскільки дана адреса зазначена на такому направленні ручкою, без зазначення дати її вказання, особи, яка здійснила такий надпис.

А також, безпосередньо у судовому засіданні, за згодою сторін судом оглянуто офіційний інтернет сайт ПП «Деос Охорона», з якого чітко вбачається, що фактичним місцезнаходженням даного підприємства є м. Львів, вул. Зелена, 238, яка у направленні на працевлаштування №0023008 від 31 серпня 2016 року не була зазначена та не була повідомлена відповідачу ОСОБА_2 спеціалістом Львівського міського центру зайнятості.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі дворазової відмови від пропонування підходящої роботи, а для безробітного, який вперше шукає роботу та не має професії (спеціальності), дворазової відмови від пропонування проходження професійного навчання.

Згідно витягу із наказів про прийняті рішення по особі: ОСОБА_2 наказом №НТ160907 від 07 вересня 2016 року припинено виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_2 та припинено реєстрацію безробітного ОСОБА_2 у зв'язку із відмовою від двох пропозицій підходящої роботи.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснили, що справді засвідчили відмову ОСОБА_2 від підпису про ознайомлення із прийнятим рішенням щодо припинення виплати йому допомоги з безробіття у зв'язку із дворазовою відмовою від підходящої роботи, однак від якої роботи він відмовлявся та чи відмовлявся ствердити не можуть, оскільки їм нічого про це невідомо. Даний акт складено зі слів ОСОБА_3

Оцінюючи покази свідків, суд надає їм віри, оскільки вони знаходяться у об'єктивному взаємозв'язку з іншими матеріалами справи, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами.

Окрім того, представником позивача не надано суду жодних пояснень та обґрунтувань від якої саме підходящої роботи відповідач ОСОБА_2 відмовився двічі та чим стверджується його відмова двічі.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні повідомила, що видала направлення на працевлаштування у ПП «Деос Охорона», який ОСОБА_2 повинен був опрацювати дане направлення, однак з'явився 07 вересня 2016 року у Львівський міський центр зайнятості без відповіді роботодавця про прийняте рішення, внаслідок чого нею внесено відомості про відмову відповідача від роботи та вподальшому прийнято рішення про припинення виплати допомоги по безробіттю.

Суд не бере до уваги показання даного свідка, оскільки дані пояснення не містять жодних відомостей щодо адреси ПП «Деос Охорона», яка зазначена у направленні на працевлаштування №0023008 від 31 серпня 2016 року, достовірної адреси ПП «Деос Охорона», та того, чи міг відповідач ОСОБА_2 влаштуватись ОСОБА_2 звернутись до роботодавця ПП «Деос Охорона» з метою працевлаштування за такою адресою.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, олнак представником позивача не надано суду жодних доказів, що відповідач ОСОБА_2 вдруге відмовився від підходящої роботи, що він відмовився від роботи у ПП «Деос Охорона», а також, що ПП «Деос Охорона» знаходилось за адресою, вказаною у направленні та відповідач міг звернутись до роботодавця ПП «Деос Охорона» за такою адресою.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що представником позивача не надано суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, які не знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 12, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

у задоволенні позову Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Залізничний районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 листопада 2018 року.

Суддя: /підпис/ А.І. Ліуш

Копія вірна.

Суддя: А.І. Ліуш