ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» грудня 2018 року

м. Харків

справа № 640/13094/17-ц

провадження № 22ц/818/1060/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Асавалюк О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 липня 2018 року в складі судді Ніколаєнко І.В.,

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування збитків, спричинених дорожньо-транспортною пригодою.

Позовна заява мотивована тим, що 18 червня 2017 року близько 19:30 за адресою: м. Харків, вулиця Валентинівська № 2-А, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, яким керував ОСОБА_2

Зазначив, що факт вчинення дорожньо-транспортної пригоди підтверджується рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2017 року, протоколами про адміністративне правопорушення, серія БР № 194219 від 21 червня 2017 року, БР № 194220 від 21 червня 2017 року, схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 21 червня 2017 року, письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 21 червня 2017 року, рапортом інспектора УПП у м. Харкові від 19 червня 2017 року.

Вказав, що він є власником будівлі та прилеглої території, на якій сталася дорожньо-транспортна пригода.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди йому заподіяно майнову та моральну шкоду, а саме зламано належні йому три декоративних дерева - туї.

Відповідно до рахунку від 06 липня 2017 року вартість трьох туй становить 11 200,00 грн., а згідно рахунку від 03 серпня 2017 року вартість робіт з посадки туй становить 9185,00 грн., таким чином вартість матеріального збитку, завданого йому внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди становить 20 385,00 грн.

Вважав, що через неправомірні дії відповідача йому завдано моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 3000,00 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на його користь матеріальну шкоду, спричинену дорожньо-транспортною пригодою, в розмірі 20 385,00 грн., моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн. та судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 липня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справ і як доводи апеляційної скарги виклав позовні вимоги.

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області Овсяннікової А.І. від 21 серпня 2018 року апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області Овсяннікової А.І. від 10 вересня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Згідно з пунктом 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року № 452/2017 постановлено ліквідувати Апеляційний суд Харківської області та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

На підставі Указу Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 судді, які здійснювали правосуддя в Апеляційному суді Харківської області переведені до новоутвореного Харківського апеляційного суду.

03 жовтня 2018 року повідомлення про початок роботи Харківського апеляційного суду оприлюднено в газеті «Голос України» № 185 (6940).

03 жовтня 2018 року справу передано до Харківського апеляційного суду.

18 жовтня 2018 року за допомогою автоматизованого розподілу справ між суддями на суддю судової палати з розгляду цивільних справ Бурлака І.В. розподілено цивільну справу № 640/13094/17-ц (22ц/818/1060/18) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування збитків, спричинених дорожньо-транспортною пригодою.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 жовтня 2018 року у складі колегії суддів Бурлака І.В., Кіся П.В., Яцини В.Б. призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

20 вересня 2018 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому зазначив, що позивач не довів спричинення йому майнової та моральної шкоди відповідачами.

В судове засідання учасники справи не з'явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. Клопотання про відкладення розгляду справи не надходило.

Клопотання ОСОБА_1 від 09 серпня 2018 року та 07 грудня 2018 року залишено без задоволення на підставі статті 367 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Приписами статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 1 статті 1166 ЦК України закріплено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України закріплено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Із наданих до апеляційної інстанції копій документів вбачається, що дійсно 18 червня 2017 року близько 19:30 по вулиці Валентинівській № 2А сталася дорожньо- транспортна пригода за участю автомобіля Daewoo Lanos. Керував автомобілем ОСОБА_2, який не впевнився в безпечності руху та допустив наїзд на декоративні дерева (туї). Проте, в цих копіях не зазначено ані кількість зламаних дерев, не надано їх характеристику, приблизну вартість тощо, що унеможливлює зробити висновок щодо спричинення саме діями ОСОБА_2 майнової та моральної шкоди ОСОБА_1

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови ОСОБА_1 в задоволенні позову, оскільки позивач документально не підтвердив факт спричинення йому ОСОБА_2 шкоди як майнової, так і моральної.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на наявність в матеріалах справи рахунків на оплату дерев та робіт, що є підставою, на його думку, для відшкодування шкоди є безпідставними.

У відповідності до статтей 76-81 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, виходячи з наведених норм права та обставин справи, суд першої інстанції правильно зазначив, що ці рахунки свідчать про придбання ОСОБА_1 дерев та проведення у зв'язку з цим робіт, однак, не підтверджують спричинення саме ОСОБА_2 йому шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відмовляючи повністю в задоволенні позову, суд першої інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до незгоди з рішенням суду.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 13 грудня 2018 року.