Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2018 р.

м. Київ

справа № 759/4055/18

провадження № 2/755/4568/18

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Ламбуцької Т.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 борг за договорами позики у сумі 3 000,00 доларів США, що за курсом НБУ складає 77 760,00 грн., та 23 500,00 грн., а всього на загальну суму 101 260,00 грн., з підстав порушення відповідачем умов Договорів в частині своєчасного погашення заборгованості. В порушення договірних зобов'язань та на неодноразові звернення позивача відповідач у визначений договором строк борг позивачу не повернула, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

10 вересня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач не скористалась процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 10 вересня 2018 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов'язки, які покладаються на них за договором.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно вимог ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 15.05.2016 року ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 грошову позику у розмірі 3 000,00 доларів США, терміном до 01.07.2016 року. (а.с. 4)

30.06.2016 року ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 грошову позику у розмірі 23 500,00 грн., терміном до 15.07.2016 року. (а.с. 5)

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

В порядку ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як убачається з матеріалів справи, на час звернення з позовом до суду відповідач не виконала взяті на себе за договорами позики зобов'язання, грошові кошти у розмірі 3 000,00 доларів США, що за курсом НБУ на день звернення з позовом до суду становить 77 760,00 грн., та грошові кошти у розмірі 23 500,00 грн. позивачу не повернула.

Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою підлягають до задоволення, та присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики від 15.05.2016 року у розмірі 3 000,00 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 77 760,00 грн., та суму боргу за договором позики від 30.06.2016 року у розмірі 23 500,00 грн., а всього на загальну суму 101 260,00 грн.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 012,60 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 526, 530, 610, 625, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, суму боргу за договором позики від 15.05.2016 року у розмірі 3 000,00 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 77 760,00 грн., суму боргу за договором позики від 30.06.2016 року у розмірі 23 500,00 грн., а також судовий збір у розмірі 1 012,60 грн., а всього на загальну суму 102 272 (сто дві тисячі двісті сімдесят дві) гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення складено 09 листопада 2018 року.

Суддя: В.І. Галаган