УХВАЛА
17 вересня 2018 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі
головуючого судді Стефанишин С.Л.,
за участю секретаря Ніколайчук А.В.,
розглянувши в порядку ст. 153 Цивільного процесуального Кодексу України в м. Хмельницькому заяву ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про стягнення боргу, процентів та 3 % річних, -
В провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області знаходиться вищевказана цивільна справа.
Окрім того, ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом;
- накладення арешту на належну відповідачу ОСОБА_3 частку в розмірі ? квартири № 64 в будинку № 71/1 по ОСОБА_4 в м. Хмельницькому;
- накладення арешту на частку відповідача ОСОБА_3 у статутному капіталі та майні ТзОВ «Моторз»;
- заборони відповідачу ОСОБА_3 відчужувати чи передавати безоплатно третім особам належні йому корпоративні права у ТзОВ «Моторз».
Свої вимоги мотивує тим, що відповідач не виконав належним чином взяте на себе зобовязання по поверненню коштів, добровільно повертати кошти е бажає, спілкування уникає. При цьому, зазначає, що за останні декілька років відповідач відчужив належне йому майно з метою унеможливлення звернення на нього стягнення. Також, вказує, що відповідач є єдиним засновником та учасником ТОВ «Моторз» та володіє 100 % статутного капіталу товариства, та йому належить на праві власності ? квартири № 64 по ОСОБА_4, 71/1, у м. Хмельницькому. У звязку із цим, з метою забезпечення реального захисту заявника, просить вжити перелічені заходи забезпечення позову, які будуть ефективними та достатніми у даному випадку.
Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.
Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.
Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Так, як вбачається із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна ОСОБА_3 належить на праві приватної спільної часткової власності ? частка квартири № 64 в будинку № 71/1 по ОСОБА_4 в м. Хмельницькому.
Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у п. 4 постанови Пленуму від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Окрім того, при розгляді заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи, що на даний час існує спір та існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення, зважаючи на фактичні обставини справи, суд вважає необхідним задовольнити заяву про забезпечення позову частково, оскільки існують достатні підстави вважати, що існує реальна можливість здійснити будь-які дії по відчуженню майна, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому (у разі задоволення позову), а тому є всі підстави для вжиття заявлених заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на ? частку квартири № 64 в будинку № 71/1 по ОСОБА_4 в м. Хмельницькому, яка належить на праві приватної спільної часткової власності відповідачу ОСОБА_5
Окрім того, заявник просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на частку відповідача ОСОБА_3 у статутному капіталі та майні ТзОВ «Моторз» та заборони відповідачу ОСОБА_3 відчужувати чи передавати безоплатно третім особам належні йому корпоративні права у ТзОВ «Моторз».
Так, згідно п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 150 ЦК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання.
Однак, у звязку із тим, що матеріали справи не містять доказів, що обгрунтовують позицію щодо накладення на частку у статутному капіталі та майні, а також заброну відповідачу відчужувати чи передавати безоплатно третім особам належні йому корпоративні права саме в межах суми заявлених позовних вимог, тому неможливо вирішити питання про співмірність запропонованих заявником заходів забезпечення позову заявленим вимогам, оскільки не додано доказів вартості майна, на яке просить накласти арешт заявник.
При цьому відповідно до п.п. 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків. Суд не повинен вживати таких заходів забезпечення позову, які пов'язані із втручанням у внутрішню діяльність господарських товариств.
Так, за змістом ч. 1, 2 ст. 167 ГК України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Законом можуть бути встановлені обмеження певним особам щодо володіння корпоративними правами та/або їх здійснення.
З урахуванням вищевикладеного, вбачається, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на частку відповідача ОСОБА_3 у статутному капіталі та майні ТзОВ «Моторз» та заборони відповідачу ОСОБА_3 відчужувати чи передавати безоплатно третім особам належні йому корпоративні права у ТзОВ «Моторз» фактично є втручанням в управління господарським товариством, а також обмеженням конституційних прав учасника на розпорядження його власністю та здійснення його корпоративних прав. А тому корпоративні права боржника, які належать йому як засновнику або учаснику господарського товариства, не можуть бути об'єктом заборони або реалізації на виконання рішення суду.
У звязку із вищевикладеним, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову та враховує при цьому, що ОСОБА_1 предявив позов на суму 11 365,71 доларів США у гривневому еквіваленті станом на день прийняття судом рішення у справі, тому накладення арешту на частку квартири, суд вважає достатнім заходом забезпечення позову на вищевказану суму, не порушуючи при цьому принципу співмірності, закріпленого ч. 3 ст. 152 ЦПК України.
На підставі вище викладеного та керуючись ст. 151-153 ЦПК України, суд,
Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.
В іншій частині відмовити.
На підставі ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Ухвалу направити на виконання до Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Суддя С. Стефанишин