КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1613/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Кушнір С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 15 серпня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківський прав,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась у суд із позовом до ОСОБА_3, в якому просила позбавити останнього батьківський справ відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Позов обґрунтовано тим, що сторони є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Посилаючись на те, що відповідно до рішення Деснянського районного суду м.Києва від 05 червня 2014 року ОСОБА_3 повинен сплачувати на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1 000 грн. щомісячно, проте відповідач покладені на нього обов'язки не виконує, кошти не сплачує, а також не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, підготовку до самостійного життя, у зв'язку з чим утворилися умови, які шкодять інтересам дитини, а всі питання щодо виховання дитини та її матеріального забезпечення, позивач як матір вирішує самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача, просила позов задовольнити.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15 серпня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідач до 2017 року ніяким чином не піклувався про сина, не проявляв заінтересованості в його подальшій долі, не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не надавав дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяв засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створював умов для отримання ним освіти, що в сукупності створило умови, які шкодять інтересам дитини та можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками.

Посилаючись на необґрунтованість неврахування районним судом наявного у справі висновку № 156 від 28 листопада 2017 року психологічного обстеження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також відповідей з поліції про факти нанесення тілесних ушкоджень позивачу та її батьку, утриманням сина, а також того, що на момент винесення рішення відповідач уже не був зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 де обстежувалися умови проживання, що вказує на фактичне проживання відповідача за іншою адресою, де не створені умови для проживання дитини, ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_2 та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, ОСОБА_3, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2010 року. Від шлюбу мають спільну дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5)

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05 червня 2014 pоку шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з 13 лютого 2014 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.6).

Згідно характеристики Навчально-виховного комплексу «Діамант» № 172 від 09 жовтня 2015 pоку, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, виховується в старшій групі № 10 «Дзвоник» НВК «Діамант». Садочок відвідує з вересня 2014 року. Дитина не має хронічних захворювань і дошкільний заклад відвідує регулярно. За час перебування в дитячому закладі дитина зарекомендувала себе з позитивної сторони. Участь у вихованні здебільшого приймає мама та бабуся. За весь час перебування дитини у закладі, батько відвідував групу декілька разів (а.с.7).

З даних характеристики Житлово-будівельного кооперативу «Зв'язківець-З» №31 від 14 вересня 2015 року та довідки форми № 3убачається, що ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_4 (а.с.8).

Згідно акту мешканців будинку № АДРЕСА_5 затвердженого головою правління ЖБК «Зв'язківець-З» 24 листопада 2016 року, малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає за вказаною адресою без реєстрації з травня 2013 року (а.с.12).

Відповідно до довідки від 24 листопада 2016 року малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з січня 2014 року перебуває на обліку в Комунальному комерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Деснянського району м. Києва. Відвідує клініку разом з мамою або бабусею (а.с.15).

З довідки КМП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Деснянського району м. Києва від 08 листопада 2017 року убачається, що батько ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, приходив до клініки та цікавився станом здоров'я дитини (а.с.43).

Як убачається з характеристики, виданої 28 листопада 2016 року директором Спеціалізованої школи І ступеня № 322 з поглибленим вивченням англійської мови Деснянського району м. Києва, малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчається в школі № 322 в першому класі. Має хороший фізичний і розумовий розвиток, середній рівень навчальних досягнень з усіх предметів. Хлопчика до школи приводить та забирає мати, яка постійно підтримує зв'язок зі школою, учителем, батьківським комітетом, систематично відвідує батьківські збори. Вона цікавиться не лише навчанням сина, а і його морально-психологічним станом. Між матір'ю та сином спостерігаються близькі довірливі стосунки (а.с.14).

Встановлено, що відповідно до розпорядження № 323 від 12 червня 2017 року Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, визначено порядок спілкування батька, ОСОБА_3, з малолітнім, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до встановленого графіку, а саме: перші та треті вихідні місяця з 19-00 год. п'ятниці до 19-00 год. неділі; десять днів у липні місяці для спільного відпочинку (а.с.35).

З акту обстеження умов проживання від 28 квітня 2017 року, проведеного працівниками служби у справах дітей Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації за адресою місця реєстрації відповідача ОСОБА_3: АДРЕСА_1, убачається, що умови проживання створені, в квартирі чисто, охайно, житло мебльоване, є достатньо побутової техніки. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: є окрема кімната (9 кв.м.), спальне місце, іграшки, меблі. За цією адресою зареєстровані та проживають: батько дитини - ОСОБА_3, та бабуся дитини - ОСОБА_5 Батько та бабуся дитини скаржаться на перешкоди у побаченнях з малолітнім ОСОБА_4 з боку матері дитини (а.с.53).

Також з матеріалів справи убачається, що 04 листопада 2016 року ОСОБА_2 надавала згоду на тимчасовий виїзд її малолітньому сину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Арабської Республіки Єгипет у період з 04 листопада 2016 року по 04 грудня 2016 року у супроводі його батька - ОСОБА_3 (а.с.44).

Відповідну згоду на виїзд дитини за кордон з метою відпочинку до Турецької Республіки в період з 25 липня 2017 року по 25 серпня 2017 року у супроводі його матері ОСОБА_2, надавав і відповідач (а.с.51).

З долучених до справи фотографій убачається, що відповідач приймає активну участь у вихованні сина, проводить з ним час та спільно відпочиває (а.с.60-78, 160-163).

Матеріалами справи свідчать про наявність між сторонами конфліктів, спорів, пов'язаних з їх участю у вихованні малолітнього сина.

Так, у грудні 2014 року ОСОБА_2, зверталась до Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві з заявою щодо того, що батько дитини намагався самовільно забрати сина ОСОБА_6 з дитячого садочку «Діамант» (а.с.9).

У серпні 2015 року також позивачем були подані заяви до Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві про те, що зі ОСОБА_3 виник конфлікт, у зв'язку з тим, що батько дитини приїхав провідати сина, який на той час хворів та хотів забрати дитину до себе до дому, але ОСОБА_2 не дозволила цього

зробити (а.с.10-11).

Відповідачем ОСОБА_3 також у липні 2016 року було подано заяву до Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві про те, що мати дитини, ОСОБА_2, чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином (а.с.58).

Згідно довідки Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» № 379357 від 23 травня 2017 року, відповідач ОСОБА_3 під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває (а.с.52).

Відповідно до довідки Київського міського психоневрологічного диспансеру №5 від 18 травня 2017 року № 148, ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває.

Як вбачається з сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду серії 12ЯЯУ № 320912 від 27 липня 2018 року, у ОСОБА_3 ознак наркологічних захворювань не виявлено (а.с.158).

З характеристики від сусідів за адресою: АДРЕСА_2, убачається, що ОСОБА_3 проживає за даною адресою , починаючи з 1994 року. За час проживання не створював труднощів і не був помічений в конфліктах з сусідами. Сусіди відгукуються про нього позитивно, характеризуючи його як важливого, товариського і добру людину, яка підтримує хороші відносини з сусідами та бере участь у справах (а.с.59).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню ВП № 53945024, головним державним виконавцем Солом'янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, у ОСОБА_3. заборгованість по сплаті аліментів станом на 27 липня 2018 року відсутня (а.с.159).

З пояснень допитаних судом свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 убачається, що відповідач ОСОБА_3 піклується про свого сина ОСОБА_4, приймає активну участь у його вихованні (а.с.144-148).

Відповідно до висновку № 102/03/31-5726 від 30 червня 2017 року органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, батько дитини, ОСОБА_3, виконує свої обов'язки у повному обсязі, приймає активну участь у вихованні та навчанні сина, турбується про дитину, піклується про його життя та стан здоров'я. Крім того, у даному висновку зазначено, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначив, що він любить тата, бажає з ним спілкуватись та хоче проводити з ним час. З урахуванням інтересів дитини, орган опіки та піклування вважав недоцільно позбавляти батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.37-39).

З огляду на викладені обставини, а також матеріли справи, у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав до задоволення позову.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Конвенцією про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст.3). Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9). Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (ст. 12).

Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

В справі не міститься доказів наявності встановлених ст. 164 СК України підстав до позбавлення відповідача батьківських прав.

Позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження факту свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків та його винної поведінки, й навпаки, відповідачем доведено, що він не втратив інтересу до дитини, має бажання та можливості утримувати та виховувати малолітнього.

За таких обставин, позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо сина ОСОБА_6 буде суперечити інтересам дитини.

При цьому, колегія суддів враховує й пояснення ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції про те, що дитина бажає спілкування з батьком, чекає зустрічей з ним.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів визнає безпідставними, такими що не ґрунтуються на матеріалах справи доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 ухиляється від утримання сина, не займається його вихованням, не піклується про його духовний і фізичний розвиток.

Не є підставою до задоволення позову й неодноразове звернення сторін до органу поліції, остільки відповідно до справи, причиною таких звернень були конфлікти, пов'язані з участю батька у вихованні дитини.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника з висновками суду першої інстанцій щодо їх оцінки.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: