Єдиний унікальний номер 233/2174/17 Номер провадження 22-ц/4804/78/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 листопада 2018 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Будулуци М.С., Санікової О.С.,

за участю секретаря Самойленко Г.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області в залі судових засідань №4 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 липня 2018 року, постановленого судом у складі головуючого судді Мартиненко В.С. у місті Костянтинівці Донецької області (повний текст судового рішення складений 20 липня 2018 року), у справі номер 233/2174/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про звернення стягнення на заставне майно,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2017 року ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_5 про звернення стягнення на заставне майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 13.07.2007 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №5507226, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 102094,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути кредит у строк не пізніше 13.07.2014 року.

22.12.2009 року між ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_5 укладено додаткову угоду №8462723 до кредитного договору №5507226 від 13.07.2007 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо додаткового надання траншу кредиту у розмірі 643509,78 гривень, що еквівалентно частині заборгованості за кредитом в іноземній валюті (першим траншем кредиту) в розмірі 80388,48 доларів США. Виключне цільове призначення другого траншу кредиту - погашення частини заборгованості позичальника за раніше наданим першим траншем кредиту. За користування другим траншем кредиту процентна ставка встановлена у розмірі 19,00 % річних, строк кредиту - до 22.06.2014 року.

13.07.2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором від 13.07.2007 року №5507226 укладений договір застави транспортного засобу №5535844 - транспортного засобу: тип: легковий універсал, марка Mercedes-Benz НОМЕР_3, рік випуску 2007, колір чорний, номер кузову НОМЕР_4, двигун V=2987 CUB.CM, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідач свої обов'язки з поетапного повернення заборгованості за кредитним договором не виконав, в зв'язку з чим 15.02.2013 року позивач направив на адресу відповідача

вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості, яку він отримав 12.03.2013 року.

Станом на 29.03.2017 року у відповідача виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 500988,98 грн., проценти на прострочену заборгованість в розмірі 597343,19 грн., а всього - 1148332,17 грн.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08.09.2017 року залучено до участі у цивільній справі за позовом ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на заставне майно в якості співвідповідача ОСОБА_2

Уточнивши 2 жовтня 2017 року позовні вимоги, ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» просив суд:

- в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №5507226 від 13.07.2007 року у сумі 1148332,17 грн. звернути стягнення на предмет застави - транспортний засіб: тип: легковий універсал, марка Mercedes-Benz НОМЕР_3, рік випуску 2007, колір чорний, номер кузову НОМЕР_4, двигун V=2987 CUB.CM, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_2;

- встановити спосіб звернення стягнення на предмет застави - продаж ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» предмету застави за договором застави транспортного засобу №5535844 від 13.07.2007 року, а саме: транспортний засіб: тип: легковий універсал, марка Mercedes-Benz НОМЕР_3, рік випуску 2007, колір чорний, номер кузову НОМЕР_4, двигун V=2987 CUB.CM, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_2;

- встановити початкову ціну предмета застави за договором застави транспортного засобу №5535844 від 13.07.2007 року, що підлягає визначенню незалежним суб'єктом оціночної діяльності на момент такого продажу, обраним ПАТ «Перший Український Міжнародний банк»;

- передати в управління ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» предмет застави - транспортний засіб: тип: легковий універсал, марка Mercedes-Benz НОМЕР_3, рік випуску 2007, колір чорний, номер кузову НОМЕР_4, двигун V=2987 CUB.CM, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_2;

- надати повноваження ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» в тому числі, але не виключно, на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а саме: легковий універсал, марка Mercedes-Benz НОМЕР_3, рік випуску 2007, колір чорний, номер кузову НОМЕР_4, двигун V=2987 CUB.CM, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_2;

- судові витрати, понесені позивачем по справі віднести на рахунок відповідачів.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 липня 2018 року в задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про звернення стягнення на заставне майно - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодився позивач ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 липня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню.

Позивач посилається на постанову судової палати у цивільних справах Верховного Суду України №6-7цс13 від 03.04.2013 року та вважає, що зобов'язання відповідачів перед позивачем є спільними та виникли з одних правовідносин.

Рішенням Пролетарського районного суду міста Донецька від 07.02.2014 року стягнуто на користь банку заборгованість за спірним кредитом, 05.05.2014 року виданий виконавчий лист на виконання цього рішення. Проте, у позивача відсутня інформація щодо відкриття виконавчого

провадження за зазначеним вище виконавчим листом. Відповідачем ОСОБА_5 рішення суду

не виконано, заборгованість перед банком не погашена.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині визначення процентів за користування кредитом після ухвалення 07.02.2014 року рішення про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 550988,98 грн. та процентів за користування кредитом в розмірі 177699,08 грн., позивач посилається на постанову Верховного Суду України від 25.05.2016 року по справі №6-157цс16 та зазначає, що кредитор має право стягнути з боржника або поручителя проценти та штрафні санкції в сумах та за ставками передбаченими кредитним договором за час прострочення виконання рішення.

30.06.2016 року позивач звертався до Дзержинського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_5 про звернення стягнення на заставне майно, позовна заява повернута йому судом у зв'язку з порушенням підсудності.

20.09.2016 року ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» стало відомо про те, що 10.09.2015 року предмет застави без його відома був перереєстрований на нового власника - ОСОБА_7, який продав автомобіль іншій особі. Останній власник заставного майна - автомобіля ОСОБА_2

Тому вважає, що строк позовної давності ним не пропущений.

За таких обставин, при ухваленні рішення судом першої інстанції не встановлено фактичні обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх позовних вимог, суд не встановив в достатньому обсязі обставини, що мають значення для справи, не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, що є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

В відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» ОСОБА_5 просив апеляційний суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Зазначив, що кредитний договір припинив свою дію з дати направлення йому вимоги про дострокове погашення кредиту, а саме з 15.02.2013 року.

Пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. Позивач 15 лютого 2013 року направив відповідачу вимогу про дострокове повернення кредиту, відповідач отримав вимогу 12 березня 2013 року, протягом 30 днів мав повернути кредит, і з 12 квітня 2013 року виникла прострочена заборгованість. І з цього часу почався перебіг позовної давності.

Позивач звернувся до суду з позовом в квітні 2017 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, оскільки строк позовної давності сплив 12 квітня 2016 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» ОСОБА_2 вважає, що апеляційна скарга позивача є безпідставною та необґрунтованою. Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів в розмірі 419644,11 грн. - законно та обґрунтовано.

Зазначає, що, оскільки вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором задоволені в повному обсязі, тому позивач не вправі заявляти вимогу про повторне задоволення своїх вимог про стягнення заборгованості за договором у будь-якій формі, в тому числі і зверненням стягнення на заставне майно в рахунок вже стягнутої заборгованості.

Позивач мав звернутись з виконавчим листом до відповідної виконавчої служби і в межах виконавчого провадження реалізувати своє право на стягнення суми заборгованості.

Пред'явивши вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання, тому перебіг позовної давності за вимогами банку почався з наступного дня після одержання такої вимоги, як передбачено ст. 1050 ЦК України.

Строк позовної давності сплив в 2016 році, тому суд першої інстанції правильно ухвалив

рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник позивача адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції доводи апеляційної скарги не визнав, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідача ОСОБА_5

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників позивача та відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 13.07.2007 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №5507226, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 102094,00 доларів США, цільове призначення - придбання транспортного засобу марки Mercedes-Benz, номер кузову НОМЕР_4 (а.с. 8-12, том 1).

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором №5507226 від 13.07.2007 року сторонами укладено договір застави транспортного засобу від 13.07.2007 року №5535844, відповідно до якого предметом застави є транспортний засіб: тип: легковий універсал, марка Mercedes-Benz НОМЕР_3, рік випуску 2007, номер кузову НОМЕР_4, колір чорний, двигун V=2987 CUB.CM, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 17-21, том 1).

Відповідно до договору від 22.12.2009 року про внесення змін та доповнень №8462761 до договору застави транспортного засобу №5535844 від 13.07.2007 року, сторони дійшли згоди щодо додаткового надання другого траншу кредиту у розмірі 643509,78 гривень, що еквівалентно частині заборгованості за кредитом в іноземній валюті (першим траншем кредиту) в розмірі 80388,48 доларів США, за курсом 8,005 UAH за 1 USD, з цільовим призначенням - погашення частини заборгованості позичальника за раніше наданим першим траншем кредиту. Відповідно до розділу ІІ додаткової угоди за користування другим траншем кредиту процентна ставка становить 19,00 % річних, виходячи з 360 днів у році та нараховується щоденно. У разі порушення зобов'язань з повернення другого траншу кредиту, нарахування процентів на заборгованість за основною сумою другого траншу кредиту, яку не було своєчасно повернуто, здійснюється щоденно на суму такої заборгованості за ставкою - 19,00%, за винятком випадку, коли банком прийнято рішення про застосування процентної ставки на прострочену заборгованість в розмірі стандартної процентної ставки. В розділі V додаткової угоди сторони передбачили зміни до кредитного договору, в тому числі змінено графік повернення першого траншу кредиту та сплати процентів за користування ним (а.с. 22-24, том 1).

З вимоги про дострокове повернення суми кредиту та процентів за користування кредитом від 11.02.2013 року вбачається, що ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» вимагає від ОСОБА_5 дострокового повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом в загальному розмірі 711157,85 грн., з яких 287252,08 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 152960,84 грн. - прострочена заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом. Також відповідачу запропоновано протягом 30 календарних днів усунуту порушення кредитного договору погасивши прострочену заборгованість з повернення кредиту та сплати процентів, та уникнути дострокового повернення всієї суми кредиту (а.с. 26, том 1).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_5 отримав вказану вимогу банку - 12.03.2013 року (а.с. 28, том 1).

Рішенням Пролетарського районного суду міста Донецька від 07.02.2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20.03.2014 року, та набрало законної сили 20.03.2014 року, стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором №5507226 від 13.07.2007 року зі змінами та доповненнями в загальній сумі 842455,02 грн., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 550988,98 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 177699,08 грн., пеня в розмірі 51331, 86 грн., штраф в сумі 6435, 10 грн. та штраф в сумі 56000,00 грн. (а.с.124-131, том 2).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Такий висновок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, та відповідає фактичним обставинам справи.

Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 587 ЦК України особа, яка володіє предметом застави, зобов'язана, якщо інше не встановлено договором: 1) вживати заходів, необхідних для збереження предмета застави; 2) утримувати предмет застави належним чином; 3) негайно повідомляти другу сторону договору застави про виникнення загрози знищення або

пошкодження предмета застави.

Відповідно до частини першої статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. ст. 19, 20 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно з пунктом 7.10 договору застави транспортного засобу №5535844 від 30.07.2007 року цей договір, за умови його підписання сторонами, набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та припиняє чинність у разі настання однієї з наступних подій:1) припинення основного зобов'язання; 2) набуття заставодержателем на підставах, передбачених чинним законодавством України та цим договором, права власності на предмет застави; 3) розірвання цього договору за угодою сторін, що посвідчена нотаріально; 4) в інших випадках, передбачених чинним законодавством. Відомості про припинення застави підлягають державній реєстрації у порядку, встановленому чинним законодавством України.

Згідно з пунктом 6.9 договір №5507226 від 13.07.2007 року укладений між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», та ОСОБА_5 набув чинності з моменту його підписання сторонами та діє до моменту виконання сторонами взятих на себе зобов'язань згідно цього договору в повному обсязі, а згідно з пунктом 1.4 - кредит надається позичальникові строком по 13.07.2013 року. Протягом цього строку позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірах, в порядку та строки, визначені цим договором.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач ОСОБА_5 не виконав зобов'язання належним чином та не повернув кредит. Тому утворилася заборгованість у відповідному розмірі. З вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом позивач звернувся до ОСОБА_5 в лютому 2013 року, ця вимога була отримана відповідачем 12.03.2013 року. Рішенням Пролетарського районного суду міста Донецька від 07.02.2014 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором №5507226 від 13.07.2007 року зі змінами та доповненнями в загальному розмірі 842455,02 грн., з яких: заборгованість за кредитом становить 550988,98 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 177699,08 грн., пеня - 51331, 86 грн., штраф - 6435, 10 грн. та штраф в сумі 56000,00 грн. Нарахування позивачем процентів за користування кредитом з 17.04.2013 року є необґрунтованим.

Звернувшись в суд з позовом про дострокове стягнення з ОСОБА_5 суми заборгованості за кредитним договором, позивач змінив строк виконання зобов'язання щодо повернення всієї суми кредиту з нарахованими відсотками, комісією та пенею.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми

заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Такий висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо стягнення з боржника процентів та штрафних санкції в сумах та за ставками передбаченими кредитним договором за час прострочення виконання рішення є безпідставними.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо строку позовної давності, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що вимога про дострокове повернення суми кредиту та процентів за користування кредитом заявлена позивачем 11.02.2013 року, рішенням Пролетарського районного суду міста Донецька від 07.02.2014 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 842455,02 грн. З позовом про звернення стягнення на заставне майно позивач звернувся в квітні 2017 року, тобто поза межами строку позовної давності. Відповідач подав письмову заяву про застосування позовної давності.

Апеляційній суд, виходячи з наведеного вище, вважає, що суд першої інстанції правильно ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову через сплив позовної давності.

Тому доводи в цій частині також є безпідставними. Посилання позивача на необізнаність щодо предмету застави не впливає на правильність висновків суду першої інстанції.

Відтак апеляційний суд прийшов до висновку, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Приведені в апеляційні скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Отже, підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» залишити без задоволення, рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 липня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 8 листопада 2018 року.

Суддя: