Справа № 163/815/18 Головуючий у 1 інстанції: Чишій С.С.
Провадження № 22-ц/802/156/18 Категорія: 59 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Русинчука М.М., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до АТ КБ «Приватбанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню за апеляційною скаргою відповідача АТ КБ «Приватбанк» на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 03 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

10 травня 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з даним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що на час звернення Банку до нотаріуса сплив строк позовної давності за кредитним договором, оскільки строк повернення кредиту договором встановлено до 10.10.2012 року. Про порушення зобов'язань позивачем по сплаті за кредитним договором Банк дізнався з моменту публікації оголошення у газеті «Голос України» про визнання банкрутом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, тобто з 01.12.2009 року. Перебіг строку позовної давності за вимогами по кредитному договору настав з часу виникнення зобов'язань за кредитним договором, тобто з часу винесення постанови господарського суду Волинської області від 18.11.2009 року про визнання ОСОБА_2 банкрутом. Вважає, що виконавчий напис вчинений з порушенням строку давності, оскільки за ним проводиться стягнення строком 9 років 9 місяців та 8 днів, а саме - з 19.10.2007 року по 27.07.2017 року. Також, вказує, що вимоги за кредитним договором № 39/к є фактично задоволеними у ході справи про банкрутство фізичної особи підприємця ОСОБА_2.

Просив постановити рішення про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 9582, вчинений 06.10.2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про стягнення з позивача заборгованості в сумі 2 999 540,11 гривень за кредитним договором № 39/к від 19.10.2007 року, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ Приватбанк».

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 03 вересня 2018 року позов задоволено.

Ухвалено визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 06.10.2017 року за реєстровим номером 9582, про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» коштів в сумі 2 999 540 гривень 11 копійок, які визначено боргом ОСОБА_2 за кредитним договором № 39/к від 19.10.2007 року.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» в користь ОСОБА_2 704,80 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що рішення прийняте без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи без належної оцінки доказів по справі та, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач ОСОБА_2 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, зокрема, що вимоги за договором № 39/к від 19.10.2007 року є фактично погашеними та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду- без змін.

Заслухавши представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача до задоволення не підлягає з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.10.2017 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. виконавчим написом, зареєстрованим в реєстрі за № 9582, запропонувала стягнути готівкові кошти в сумі 2 999 540,11 гривень з ОСОБА_2, які є його боргом за кредитним договором № 39/к від 19.10.2009 року укладеним між ним та ПАТ КБ «Приватбанк». У виконавчому написі зазначено, що строк, за який проводиться стягнення, становить 9 років 9 місяців та 8 днів, а саме - з 19.10.2007 року по 27.07.2017 року. Датою набрання чинності виконавчого напису вказано дату його реєстрації в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, тобто 06.10.2017 року.

За заявою ПАТ КБ «Приватбанк» від 28.12.2017 року головним державним виконавцем Любомльського РВ ДВС 22.01.2018 року було відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого напису № 9582.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цими актами є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок), постанова Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" (надалі - Перелік документів).

Згідно з ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Відповідно до п. 2 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (Пункт 3.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку).

Таким чином, за змістом вказаних норм заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені наведеним вище Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а дії нотаріуса при вчиненні виконавчого напису мають бути спрямовані на перевірку безспірності заборгованості.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Виконавчий напис був вчинений нотаріусом на підставі кредитного договору № 39/к від 19.10.2007 року, який був предметом розгляду в межах розгляду справи № 1/90-Б за заявою суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 про визнання банкрутом.

Так в межах справи про банкрутство фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 № 1/90-Б банк звернувся до суду із вимогою про визнання його кредитором у справі про банкрутство, надав як докази, зокрема кредитний договір № 39/к від 19.10.2007 року, розрахунок процентів по даному договору, пені та штрафів, тобто фактично звернувся до суду з вимогою про дострокове погашення кредиту за даним договором.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 03.03.2010 року суд ухвалив визнати грошові вимоги кредиторів, в тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», та затвердити реєстр вимог кредиторів.

Таким чином банк звернувся до позичальника з вимогою про дострокове погашення кредитного договору, що в свою чергу виключає нарахування процентів, штрафів, пені за кредитним договором з моменту пред'явлення вимоги.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в справі №310/11534/13-ц від 04.07.2018 року.

Крім того, в межах справи про банкрутство банк отримував часткове погашення заборгованості за кредитним договором № 39/к від 19.10.2007 року, що також свідчить, що заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором не може вважатися безспірною.

Виходячи з викладеного, давши правову оцінку обставинам справи та наданим сторонами доказам, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що у нотаріуса були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису, а тому обґрунтовано визнав оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довів, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням закону, а також, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису перевіряє безспірність заборгованості лише по наданих банком документах не заслуговують на увагу з огляду на таке.

З урахуванням приписів статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Така правовова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс 17.

Саме при вирішенні даного спору судом встановлено, що заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором є спірною.

Покликання відповідача в апеляційній скарзі щодо вчинення виконавчого напису нотаріусом в межах строку позовної давності, оскільки при укладенні кредитного договору сторонами збільшено позовну давність до 5 років є безпідставними, тому що стягнення за оспорюваним виконавчим написом проводиться строком 9 років 9 місяців та 8 днів, а саме - з 19.10.2007 року по 27.07.2017 року.

Разом з тим, судом встановлено, що на час вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріусом з дня виникнення права вимоги банку до боржника ОСОБА_2 за кредитним договором минуло більше трьох років, що відповідно до вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріусом.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а є власним суб'єктивним тлумаченням норм права та обставин справи представником відповідача.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача АТ КБ «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 03 вересня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді