Постанова

Іменем України

02 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 185/3577/17

провадження № 61-4386ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЧервинськоїМ. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_5а,

представники публічного акціонерного товариства комерційного банку«ПриватБанк»: Раєвський Володимир Володимирович, Сокуренко Євген Сергійович,

третя особа - ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В. від 13 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 рокуОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), ОСОБА_5, у якому просив визнати недійсним кредитний договір від 20 грудня 2007 року, укладений між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Позовна заява мотивована тим, що між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір від 20грудня 2007 року, який порушує його цивільні права з огляду на вимоги статті 65 СК України, оскільки указаний правочин виходить за межі дрібного побутового тастосується майна, набутого під час шлюбу, власниками якого є він та ОСОБА_5 Посилаючись на те, що ОСОБА_5 має відповідати за указаним кредитним договором перед банком усім своїм майном, яке є спільним майном подружжя, у зв'язку з чим вважаючи, що неотримання його згоди під час укладення спірного правочину порушено право та норми цивільного законодавства, ОСОБА_4 просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2017 року позов задоволено. Визнано недійним укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_5 кредитний договір від 20грудня 2007 року.Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 уклали спірний кредитний договір без згоди її чоловіка - ОСОБА_4, що є підставою для визнання кредитного договору від 20 грудня 2007 року недійсним.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що порушення цивільних прав та інтересів позивача при укладанні спірного правочину відсутні, оскільки кредитний договір не створює обов'язку щодо розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю подружжя.

У січні 2018 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що укладаючи кредитний договір, ПАТ КБ «ПриватБанк» повинно було ознайомити його, як чоловіка ОСОБА_5, яка є позичальником, з усіма правами та обов'язками, що виникли в результаті його укладення.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

07 лютого 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд встановив, що між ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір від 20грудня 2007 року, за умовами якого банк надав ОСОБА_5 кредит у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 50 400 дол. США строком до 20 грудня 2017 року, а позичальник зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами, комісії, неустойки у строки та в порядку, встановленікредитним договором.

Того ж дня між сторонами було укладено договір застави майнових прав, за умовами якого у забезпечення зобов'язань за кредитним договором від 20 грудня 2007 року заставодавець ОСОБА_5 передаєу заставу ПАТ КБ «ПриватБанк» майнові права на квартиру № 21 на вул. Героїв Сталінграду, 110 у м. Дніпрі.

Крім того, 20 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_4було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За статтею 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

У пункті 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з того, що положення статті 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, яке є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, виходив з того, що кредитний договір не є розпорядженням майном подружжя, а тому для його укладення ОСОБА_5 не потрібна була письмова згода іншого подружжя відповідно до положень статті 65 СК України, дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання правочину недійсним.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є Червинська
Судді:В. М. Коротун
В. П. Курило