ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1417/18 Справа № 187/771/17 Суддя у 1-й інстанції - Іщенко І.М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційна організація "Город на озере" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

31 липня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому зазначив, що відповідач є власником житлового будинку № 47-а-1-6 по вулиці Котеджна у с. Єлизаветівка Петриківського району, загальною площею 222,1 кв.м. на підставі договору купівлі - продажу від 27.02.2007 року. 01 червня 2013 року між сторонами був укладений договір про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території і установлена щомісячна оплата послуг в розмірі 555,25 грн., але відповідач добровільно не сплачує комунальні послуги, що свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань. Просить стягнути 16 413 грн. 32 коп. - суму заборгованості, а також 3% річних в період з 01.01.2014 року по 30.06.2017 рік, що складає 450 грн. 49 коп., а всього 16 863 грн., та судові витрати в розмірі 800 грн., понесені при подачі позовної заяви до суду. (а.с. 2-4).

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційна організація "Город на озере" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за житлово-комунальні послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території в розмірі 16 413 грн. 32 коп., яка складається із щомісячної заборгованості в розмірі 555 грн. 25 коп. за період з 31.07.2014 року по 30.06.2017 року за адресою вул. Котеджна будинок № 47а-1-6 в селі Єлизаветівка Петриківського району Дніпропетровської області, а також судові витрати в розмірі 800 грн., а всього 17 213 грн. 32 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна організація «Город на озере»

В іншій частині позовних вимог - відмовлено (а.с.103-107).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, фактично просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих вимог (а.с.110-113) .

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що апелянт фактично в своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції в цих межах. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом - не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що відповідно договору купівлі-продажу від 27.02.2008 року відповідач ОСОБА_2 придбав у ТОВ « Екомаркет Плюс» житловий будинок за № 47а-1-6 по вул. Котовського в с. Єлизаветвка Петриківського району Дніпропетровської області, загальною площею 222 кв.м. (а.с.14).

01 червня 2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ЖЄО «Город на озере» був укладений договір про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території по вищевказаній адресі, де сторони домовились про розмір щомісячної плати за вказані послуги в розмірі 555, 25 грн., що підтверджується підписом сторін у договорі і не заперечувалось в суді сторонами (а.с.60).

Відповідно до п.11. зазначеного договору ОСОБА_2 зобов'язався оплачувати послуги в установлені цим договором строк та розмірі (а.с.61).

Відповідно до ст.20 договору термін дії договору діяв до 31 грудня 2013 року і вважався щороку продовженим у разі коли за місяць до закінчення цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду (а.с.60).

Зазначений договір між сторонами не розривався і не переглядався, відповідач за місяць до закінчення строку договору, а саме в період з 31.11.2013 року по 31.12.2013 року до позивача із такими заявами не звертався, що не заперечувалось сторонами в суді, а тому договір продовжує діяти до цього часу і сторонами повинні виконуватись взяті на себе зобов'язання.

Однак, відповідач ОСОБА_2 з 11 вересня 2014 року не виконував належним чином свої зобов'язання, посилаючись на його одноособове звернення до позивача про відмову від комунальних послуг по обслуговуванню житлового будинку, що підтверджується його заявою (а.с.41) та підтвердила в суді його представник ОСОБА_3

Відповідно розрахунку заборгованості у відповідача за надання зазначених послуг за адресою Котеджна (Котовського) 47а-1-6 мається борг в розмірі 16 413,32 грн., за період з 31 червня 2014 року по 30 червня 2017 року із розрахунку щомісячного нарахування в розмірі 555 грн.25 коп., відповідно до умов договору (а.с.88-89).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за оплату житлово - комунальних послуг у розмірі 16413,32 грн., суд 1 інстанції виходив з того, що відповідач не виконував взятті на себе зобов'язання по сплаті житлово - комунальних послуг відповідно укладеного договору, що порушує права та законні інтереси позивача, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за обслуговування житлового будинку ОСОБА_2 на користь ТОВ ЖЄО « Город на озере» підлягають задоволенню.

Крім того суд 1 інстанції дійшов до висновку, що підстав для застосування позовної давності не має, оскільки відповідно до ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлена законодавством тривалістю три роки, яку позивач не пропустив, так як заборгованість у ОСОБА_2 рахується з 31.07.2014 року, а позов до суду позивачем був поданий 31.07.2017 року (а.с.1).

Вказані висновки суду 1 інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги вносяться щомісячно та в строки, установлені договором.

Згідно ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін.

Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальних послуг зобов'язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, а також має право готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором та звертатись до суду в разі порушення умов договору.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно розрахунку боргу у відповідача за надання зазначених послуг за адресою Котеджна (Котовського) 47а-1-6 мається заборгованість в розмірі 16 413,32 грн., яка складається з нарахувань з 31 червня 2014 року по 30 червня 2017 року із розрахунку щомісячного боргу в розмірі 555 грн.25 коп., відповідно договору (а.с.88-89).

Сума зазначеної заборгованості відповідачем не спростована, контррозрахунок не наданий.

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, суд 1 інстанції в достатньо повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг та ухвалив обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог, яке відповідає вимогам закону.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд 1 інстанції безпідставно стягнув суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, договір, укладений між сторонами є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсним не визнаний, в передбачений договором порядок, він не розривався і не переглядався, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України, є правомірним і повинен виконуватися, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору.

За змістом ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи не вбачається, що існуюче зобов'язання між сторонами було виконано, або припинено іншим шляхом, передбаченим ст. ст. 600-609 ЦК України.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої заперечення проти позову та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід в оскаржуваній частині залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року в оскаржуваній частині- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: