ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 листопада 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 739/407/18

Головуючий у першій інстанції - Іващенко А.І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/51/18

Чернігівський апеляційний суд у складі

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 4 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

місце ухвалення рішення суду - м. Новгород-Сіверський,

дата складання повного тексту судового рішення - 04 травня 2018 року.

У С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, у якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача на утримання їх дитини, дочки ОСОБА_4, у розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до 1/6 частини доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. Заявлені вимоги мотивував тим, що він не працює, при цьому сплачує аліменти на дитину від іншого шлюбу - сина ОСОБА_5, у розмірі 1/4 частини доходу.

Рішенням від 04 травня 2018 року Новгород-Сіверський районний суд у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не дотримано вимог ст. 192 СК України щодо встановлення обставин, наявність яких передбачає зміну розміру аліментів.

Позивач вказує, що районний суд не врахував, як підставу для зменшення розміру аліментів, його вкрай тяжкий матеріальний стан та сплату аліментів ще на одну дитину.

Звертає увагу на те, що оскільки він не працює, йому виконавчою службою нараховуються аліменти у розмірі 1/4 частини від середньомісячної заробітної плати по регіону, що з травня 2018 року становить 2005 грн. Тобто щомісячно йому нараховуються аліменти на утримання двох дітей у загальному розмірі 4010 грн, які на даний час перевищують встановлені законодавством розміри мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму.

Також зазначає, що він має заборгованість по сплаті аліментів у сумі майже 25000 грн, у зв'язку з чим ОСОБА_3 зверталась до суду з позовом про стягнення з нього пені за несвоєчасну сплату аліментів, і за фактом несплати аліментів 11 червня 2018 року щодо нього був складений протокол про адміністративне правопорушення.

Заявник посилається на те, що єдиним видом доходу у 2018 році є отримання 3150 грн орендної плати за земельну ділянку.

У наданому відзиві ОСОБА_3 вважає судове рішення законним, а доводи апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими.

На думку відповідача, позиція ОСОБА_2 зводиться лише до того, щоб ухилитися від виконання батьківських обов'язків щодо матеріального утримання дочки. Просить врахувати, що позивач, незважаючи на винесену щодо нього заборону, неправомірно виїхав за межі України, з приводу чого вона зверталась до СВ Глухівського ВП ГУНП в Сумській області.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів суттєвої зміни його матеріального стану з часу винесення судового рішення про стягнення аліментів на утримання дочки. Також платником аліментів не було надано і доказів зміни стану здоров'я.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено і не оспорюється, що сторони являються батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Заочним рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 16 жовтня 2012 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 серпня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 3). Вказане рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 13 листопада 2012 року.

Нарахування ОСОБА_2 стягнутих судом аліментів підтверджується довідкою-розрахунком нарахування та сплати аліментів, згідно з якою станом на 01 лютого 2018 року заборгованість по виконавчому документу становила 11287,07 грн (а.с. 4).

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 24 вересня 2009 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 липня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5). На виконання вказаного рішення 05 жовтня 2009 року був виданий виконавчий лист, який був звернутий до виконання (а.с. 6).

Звернувшись до суду з вимогою про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_2 вказав, що підставою для цього є те, що на час звернення з позовом він не працює та сплачує аліменти ще на одну дитину від іншого шлюбу.

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 192 СК України та роз'яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, законодавцем чітко встановлена наявність конкретних підстав для зміни розміру аліментів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, у повній мірі проаналізувавши вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь відповідача на утримання неповнолітньої дочки, з 1/4 частини доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/6 частини заробітку, але не менше 50 % вказаного прожиткового мінімуму.

Так, позовна заява містить посилання про наявність законних, на думку позивача, підстав для стягнення аліментів у меншому, ніж визначено судовим рішенням, розмірі.

Проте апеляційний суд вважає, що позивачем не надано належних у контексті положень ст.ст. 76-80 ЦПК України доказів, які б підтверджували, як цього вимагають приписи ст. 192 СК України, зміни з часу визначення розміру аліментів у його матеріальному стані, які повинні враховуватись судом при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 також є батьком неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

Колегія суддів не вважає стягнення з позивача аліментів на утримання ще однієї неповнолітньої дитини тією обставиною, яка свідчить про погіршення його матеріального становища, з огляду на те, що на час розгляду у жовтні 2012 року справи про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 вже було наявне та виконувалось виконавчою службою рішення Лебединського районного суду Сумської області від 24 вересня 2009 року про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5, отже про існування аліментних зобов'язань ОСОБА_2 було відомо з 2009 року і зазначена ним у даному позові ця обставина, як підстава для зменшення розміру аліментів, правомірно не була врахована судом першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин.

Посилання на те, що позивач не працює, апеляційний суд також не вважає підставою для зміни розміру аліментів у бік їх зменшення, оскільки жодних доказів того, що на час вирішення питання про визначення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 ОСОБА_2 працював, а отже його матеріальний стан зазнав зміни, суду першої інстанції надано не було. Позивач є працездатним і не позбавлений можливості працевлаштуватись у майбутньому. Крім цього, як вбачається з довідки-розрахунку нарахування та сплати аліментів, ОСОБА_2 до вересня 2017 року перебував на обліку у Глухівському МРЦЗ і отримував допомогу по безробіттю, проте мав заборгованість зі сплати аліментів.

Позивачем до апеляційної скарги на підтвердження її доводів щодо скрутного матеріального стану додана довідка ТОВ «Слобідський шлях» про доходи ОСОБА_2, отримані останнім у 2018 році за здачу в оренду земельної ділянки, проте вказаний доказ не береться до уваги колегією суддів при вирішенні даного спору, оскільки він не був предметом дослідження у суді першої інстанції, а у апеляційній скарзі відсутні посилання на те, що вказаний доказ не був наданий до суду першої інстанції з причин, які об'єктивно не залежали від позивача.

На думку апеляційного суду, не може вважатись погіршенням матеріального стану ОСОБА_2 наявність у нього заборгованості по сплаті аліментів, що виникла вже після винесення судового рішення, яким визначено розмір аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, і не може бути підставою для скасування судового рішення, оскільки обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття чітко визначений ст. 180 СК України, і законодавцем передбачена можливість, а не обов'язковість задоволення судом вимоги про зменшення розміру аліментів. Крім цього, апеляційний суд враховує пріоритетність інтересів дитини в частині забезпечення її гармонійного розвитку.

Беручи до уваги наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 4 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2018 року.

Головуючий Судді: