Справа № 368/258/17
провадження № 2-п/368/3/17
Рішення

Іменем України

"02" квітня 2018 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

за участю секретаря судового засідання Гребеневич А.І.

з участю представника позивача Бригинець А.А.

з участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

представник позивача просить суд стягнути з відповідача - ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "Приватбанк": заборгованість у розмірі 58 774 грн. 28 коп. за кредитним договором № б/н від 12.05.2010 року, яка складається з наступного: 5 941,60 грн. - заборгованість за кредитом; 46 363,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 193,99 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2 774,97 грн. - штраф (процентна складова) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн., посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12.05.2009 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 8 100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 3.2, п. 3.3 умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 умов та правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 "Правил користування платіжною карткою".

Одночасно пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9. умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 6.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно п. 6.6 умов надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 6.7 умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 8.6 умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання заданим договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до п. 4.6 "Правил користування платіжною карткою". Боржник доручає списувати з будь - якого рахунку відкритого в банку в часності з карт рахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань.

Відповідно до п. 6.4 "Умов та правил надання банківських послуг" за незгодою зі зміною правил та/або "Тарифів Банку", які викладені на банківському сайті позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.

На підставі п. 5.3 "Умов та правил надання банківських послуг", банк має право на зміну тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Згідно п. 4.6 "Умов та правил надання банківських послуг" клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.

Відповідно до п. 5.7 "Правил користування платіжною карткою", банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором.

Згідно п. 5.2 "Умов та правил надання банківських послуг" у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим договором.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.01.2017 року має заборгованість - 58 774,28 грн., яка складається з наступного: 5941,60 грн. - заборгованість за кредитом; 46 363,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3193,99 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2774,97 грн. - штраф (процентна складова).

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ "Приватбанк".

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Пунктом 9.12 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору.

Щодо строків позовної давності, вважають що банком при зверненні до суду не пропущені строки позовної давності, звертають увагу суду, що відповідно до розрахунку заборгованості та виписки по рахунку відповідачем здійснено останній платіж в рахунок погашення заборгованості 08.05.2014 р., в свою чергу прострочений платіж у клієнта виник з 31.03.2014 р., банком до суду подано позовна заява 23.02.2017 р., тобто позовна заява подана до суду в межах строку позовної давності. Крім того вважають подання заяви про застосування строків позовної давності представником відповідача до суду, визнанням отримання кредитних коштів ОСОБА_3

Підстави нарахування пені є наступне. Згідно ст. 627 ЦК України свобода договору включає вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. У відповідності зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплати неустойки.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 1 ст. 624 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному обсязі, незалежно від відшкодування збитків. Умовами договору встановлено, що у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі передбаченому Тарифами, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Згідно з Наказом N СП-2013-6500941 від 28.01.2013 р. внесено зміни в частині нарахування неустойки в розмірі 50 грн. у разі не уплати щомісячного платежу на суму від 100 грн.

Згідно з Наказом N СП-2013-6776448 від 19.09.2013 г. внесено зміни в частині нарахування неустойки в розмірі 100 грн. у разі не сплати щомісячного платежу на суму від 100 грн. другий місяць поспіль.

Позивачем до матеріалів справи додано копію анкети-заяви та підписану довідку про умови кредитування, згідно з якою відповідачка погодилася з умовами та правилами надання банківських послуг, зобов'язалася слідкувати зі змінами до умов та правил банківських послуг, в анкеті-заяві зазначила бажаний розмір кредитного ліміті та своїм підписом підтвердила що ознайомилася з довідкою про умови кредитування. Банком до матеріалів справи додана виписка по руху коштів, з якої вбачається що відповідачка користалася кредитними коштами та здійснювала погашення. Отже, відповідач прийняла умови, які були запропоновані банком. Крім того, згідно з відзиву, який наданий представником відповідача, факт користування кредитними коштами не заперечується.

Відповідно до ст. 642 ЦК України, особа яка одержала пропозицію укласти договір, вчинила дію, то пропозицію слід вважати прийнятою, так як фактичні дії вказують на прийняття пропозиції. Позивач скористався кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку, згідно якої позивачка здійснювала погашення за наданим договором, отже позивач погодився з умовами та правилами надання банківських послуг. Виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів. Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджено переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.2012 р. № 578/5.

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п. 21 Постанови ПВССУ № 5 від 30.03.2012 р. "Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин" договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами).

Стосовно тверджень відповідача, щодо не підписання умов та правил надання банківських послуг вважають, що посилання на постанову суду, яка зазначена в відзиві на позовну заяву не підлягає до застосуванню до спірних правовідносин, оскільки встановлює обов'язковість підпису позичальника під умовами та правилами надання банківських послуг у тому випадку, коли сторони досягли домовленості щодо продовження строку позовної давності, оскільки цього вимагає закон ( ч. 1 ст. 259 ЦК України), а не при розрахунках за договором, дана позиція висловлена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду по справі № 686/9135/16-ц від 08.11.2017 р.

Додатково звертають увагу суду, що згідно Постанови НБУ від 17.12.2003р. «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» п. 2.2. Ідентифікація клієнта не є обов'язковою, якщо клієнт вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України. Активація картки здійснюється тільки за допомогою контактного телефону клієнта шляхом відправки коду авторизації, а відповідно карта не може бути активована без згоди / відома Клієнта.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, вважають, що підстави викладені у відзиві на позовну заяву є не обгрунтовними та недоведеними, у зв'язку з чим просять позовні вимоги банку задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності щодо позовних вимог Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити повністю, з наступних підстав. Позовна заява позивача є безпідставною, необґрунтованою та суперечить закону та не підлягає задоволенню. Мотивуючи свій позов позивач зазначив, що 12.05.2010 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач відповідно до договору зобов'язувався повернути позивачу наданий кредит з відсотками. У зв'язку з порушеннями відповідачем зобов'язань щодо повернення кредиту виникла заборгованість в сумі 58 774,28 гривень. Згідно позовної заяви заборгованість за кредитом становить: заборгованість за кредитом - 5941,60 гривень; заборгованість за відсотками - 46363,72 гривень; заборгованість за пенею та комісією -3193,99 гривень; штраф (фіксована частина) - 500 гривень; штраф (процентна частина) - 2774,97 гривень. Відповідно до розрахунків заборгованості за кредитним договором наданих позивачем заборгованість у відповідача виникла з 12.05.2010 р. по 28.02.2017 р. Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Виходячи з ст. ст. 257, 258 Цивільного кодексу України строк позовної давності щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за пенею та комісією, заборгованості за штрафом, оскільки як було зазначено заборгованість за вказаними сумами виникла поза межами строку позовної давності встановленої ст. ст. 257, 258 Цивільного кодексу України. Позивач дізнався про порушення свого права з моменту виникнення заборгованості за кредитом з момент виникнення заборгованості. Позовна заява була подана позивачем до Кагарлицького районного суду Київської області у лютому 2017 року, тобто після закінчення трирічного (лютий 2016 року) та річного (лютий 2014 року) строку позовної давності. Згідно ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, з підстав визначених ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за пенею та комісією, заборгованості за штрафом задоволенню не підлягають. Крім цього, положення договору щодо встановлення штрафу у фіксованій сумі не відповідає вимогам ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Також, слід звернути увагу суду на те, що позивачем не надано доказів зняття відповідачем коштів у сумі 5941,60 гривень. Згідно ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 5 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч. 2 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Необхідно зазначити, що позивачем не надано жодного доказу того, що відповідач дійсно отримала кредит та зняла з картки кошти в сумі 5941,60 гривень. В матеріалах справи відсутній будь-який документ, який свідчить про зняття відповідачем коштів. А отже, позивачем не доведено порушення його права та обставин, на які він посилається в своєму позові. Відповідно до ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Як стверджує позивач 12.05.2010 р. відповідач підписавши заяву, погодилася з тим, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. За вказаним договором, як вказує позивач, позичальнику встановлювався кредитний ліміт на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом. Також, як стверджує позивач відповідач користувався кредитними коштами з використанням кредитної картки. Наразі позивачем не доведено підтвердження на виконання якого кредитного договору та на яких умовах банком відкрито кредитний рахунок, надані кошти, оформлено і видано відповідачу платіжну картку та по якому із договорів здійснено їх пере випуск. Позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, як підставу позову вказує кредитний договір б/н від 12.05.2010 року, відповідно до якого, як зазначає, кошти надавалися зі сплатою відсотків. Позивачем не надано належних доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником пам'ятки клієнта, умов та правил надання банківських послуг і тарифів, щоб у сукупності із заявою, свідчило про укладений у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг. Вказана позиція взаємоузгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у справі №6-16цс15. Так, Верховний Суд України у вказаному рішенні вказав, що згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо вони не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Хоча вказана правова позиція Верховного Суду України, висловлена у справі №6- 16цс15, безпосередньо пов'язується зі спором щодо права сторін збільшити строк позовної давності, остання підлягає застосуванню в межах розгляду даної справи, оскільки визначає умови та порядок укладання між сторонами договору. При цьому, що під час розрахунку заборгованості позивачем застосовуються зовсім інші умови, а ніж ті, які визначені в тарифах, що надані до матеріалів справи.

Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі заяви відповідача ОСОБА_3 від 12 травня 2009 року № б/н Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» останній було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 400,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом /а.с. 7-8/.

17 січня 2011 року відповідачем ОСОБА_3 було подано заяву, згідно якої вона просила надати їй платіжну картку «Універсальна», додавши довідку про свої доходи № 010 від 12.01.2011 р.

Згідно довідки, виданої ПАТ КБ «Приватбанк» встановлено як відбувалася зміна умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_3, а саме: зміна кредитного ліміту відбувалося в частині збільшення кредиту - 17.01.2011 р., 24.02.2011 р., 19.03.2011 р. та 23.04.2011 р. та в частині зниження кредитного ліміту - 28.10.2011 р. та 15.12.2011 р.

Відповідачка умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконувала і станом на 31 січня 2017 року її заборгованість, згідно розрахунку позивача, склала 58 774,28 грн., яка складається з: 5941,60 грн. заборгованість за кредитом, 46 363,72 грн. заборгованість за відсотками, 3193,99 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 умов: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 277,97 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4. Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці ( поле MONTH).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за кредитом, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Судом встановлено, що відповідачу була видана картка, номер якої НОМЕР_2, строком на чотири роки, строк дії платіжної картки закінчився 31.01.2013 року.

Після закінчення строку дії картки нову картку, номер якої НОМЕР_3, з новим строком дії позивачу було видано, а саме: 12.02.2013 р., строк дії якої до 31.07.2016 р.

Згідно даних по платіжній картці з № НОМЕР_2 - останнє внесення суми датовано 17 січня 2013 року, тобто під час дії платіжної карти.

Згідно даних по платіжній картці з НОМЕР_3, то останнє внесення суми датовано 08.05.2014 р.

Отже, вимоги позивача стосується картки, номер якої є НОМЕР_2.

За змістом п.1.4 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів здійснення

операцій з їх використанням, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 30.04.2010 №223, в редакції, що була чинною станом на час виникнення спірних правовідносин, спеціальний платіжний засіб - платіжна картка, мобільний платіжний інструмент, інший платіжний інструмент, що виконує функцію засобу ідентифікації, за допомогою якого держатель цього інструменту здійснює платіжні операції з рахунку платника або банку, а також інші операції, установлені договором.

Відповідно до п.2.3 вказаного Положення, спеціальний платіжний засіб є власністю емітента і може передаватись у власність або надаватися в користування клієнту відповідно до умов договору, на підставі якого надається та

використовується спеціальний платіжний засіб.

Відповідно до п.2.4 вказаного Положення, договір укладається в письмовій формі. Емітент зобов'язаний під час видачі спеціального платіжного засобу надати клієнту договір, правила використання спеціального платіжного засобу і тарифи банку.

Відповідно до п. 3.3 вказаного Положення, емітент визначає у внутрішньобанківських правилах та в договорах порядок кредитування користувачів у межах обраної кредитної схеми.

Кредитування користувачів для здійснення платіжних операцій з використанням спеціальних платіжних засобів проводиться шляхом зарахування коштів на їх банківські рахунки. Емітент, якщо це передбачено кредитним договором, має право здійснювати кредитування споживачів у гривнях для здійснення платіжних операцій з використанням спеціальних платіжних засобів без зарахування коштів на їх банківські рахунки, відображаючи такі операції за рахунками банку для обліку кредитів.

Кредитна лінія під операції зі спеціальними платіжними засобами відкривається банком на визначений термін і в межах установленого договором ліміту заборгованості або граничної суми кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під спеціальні платіжні засоби, установлюється договором.

Користувач на власний розсуд або відповідно до умов кредитного договору, якщо кредит має цільовий характер, частково або в повному обсязі використовує кредит протягом строку дії кредитного договору і зобов'язаний повернути кредит та проценти за користування ним на умовах, установлених кредитним договором.

Банк зобов'язаний після виконання взаємних зобов'язань або в разі розірвання чи закінчення терміну дії договору на вимогу користувача видати йому довідку про повернення спеціального платіжного засобу, крім випадків передавання його користувачу у власність, кредиту та процентів за користування ним. Банк має право не видавати користувачу довідку, якщо з ним був укладений додатковий договір, один примірник якого надано користувачу, у якому викладені умови припинення

дії основного договору (кредитного договору) та виконання взаємних зобов'язань щодо підтвердження повернення користувачем кредиту і процентів за користування ним, спеціального платіжного засобу, якщо він не передавався користувачу у власність.

Таким чином, у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком і клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання.

Позивачем не надано суду доказів, що після закінчення строку дії кредитної лінії та закриття попередньої кредитної картки з відповідачем було переукладено кредитний договір на тих самих умовах, що і попередній договір.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

31 січня 2018 року представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності ( а.с. 220-221).

Відповідно до ч. 1ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як зазначено у ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За змістом ч. 1ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За правилом ч. 1ст. 264 цього Кодексу перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

За змістом ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 06 листопада 2013 року( справа № 6-116 цс13), 19 березня 2014 року( справа № 6-20 цс 14), 18 червня 2014 року ( справа № 6-61цс 14), 29 червня 2016 року ( № 6-1188 цс 16).

За змістом п.2.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг карта діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні карти, включно. Згідно п.2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг в зв'язку закінченням строку дії діюча відповідна карта продовжується банком на новий строк шляхом надання клієнту карти з новим строком дії за зверненням клієнта в банк згідно діючим тарифам. За змістом п.2.1.1.12.4, 2.1.1.12.5 Умов та правил надання банківських послуг строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці ( поле МОNТН).

Як зазначено у довідці, наданої позивачем, відповідачу 12 травня 2013 року була видана кредитна картка НОМЕР_5, термін дії якої січень 2013 року. Саме з цього карткового рахунку суду надано позивачем виписку, відповідно до якої відповідачем здійснено останній платіж 17.01.2013 року на погашення заборгованості за наданим кредитом.

Таким чином, судом встановлено, що строк дії картки, яка видана на ім'я ОСОБА_3, закінчився 31 січня 2013 року, останній платіж відповідачем здійснено 17.01.2013 року.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Враховуючи визначений змістом кредитного договору кінцевий строк виконання зобов'язань 31.01.2013 року, тобто останній день місяця, указаного на картці, початок перебігу строку позовної давності почався з 01.02.2013 року. Оскільки між сторонами кредитного договору не збільшено строк позовної давності, то застосуванню підлягає ст. 257 ЦК України, якою встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Позовна заява до суду здана на пошту 23.02.2017 року, що підтверджено відбитком поштового штемпеля на конверті, у якому вона надійшла до суду, тобто з пропуском строку позовної давності, що відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Позивачем клопотання про поновлення строку позовної давності не заявлено, причин пропуску строку позовної давності позивачем не зазначено.

Суд встановив фактичні обставини, з якими законодавець пов'язує вирішення спору - строку дії картки, порядку погашення кредиту за договором та строку внесення останнього платежу за ним, оскільки зазначені обставини входять до предмета доказування у справі.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд з дотриманням вимог ЦПК України, повно, всебічно та об'єктивно з'ясувавши всі обставини справи та дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в зв'язку із спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.. 99 Конституції України, ЦК України, ст.ст. 4, 76-89, 141, 258, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимогах Публічному акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до апеляційного суду Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (, рах. № 3111, МФО № 305299), юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Набережна Грушевського, 1Д.

Відповідач - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України серії НОМЕР_4, виданий 18 вересня 2003 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1, зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): 09201, АДРЕСА_1.

Повний текст судового рішення складено 06.04.2018 р.

Суддя І.І. Шевченко