КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/986/2018 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ігнатченко Н.В., Олійника В.І., Кулішенка Ю.М., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 2 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про відшкодування майнової шкоди,

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому просив стягнути з останнього на свою користь 7 253,28 грн. майнової шкоди.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1. Влітку 2017 року проводячи у вказаній квартирі ремонт, позивач вирішив замінити вікна у квартирі на енергозберігаючі. Йому стало відомо, що держава фінансує програму відшкодування частини коштів із впровадження енергоефективного обладнання, так звані «Теплі кредити». Згідно з інформацією відповідача, яка є у вільному доступі, умови для отримання компенсації за «Теплими кредитами» є наступні. Звернутися у звичайний магазин, який здійснює співробітництво із банком за цією програмою (має термінал для розрахунку картками ПАТ КБ «ПриватБанк»). Головною вимогою до позичальника є наявність картки ПАТ КБ «ПриватБанк». Обрати товар, на який розповсюджується компенсація від держави. При оплаті обрати сервіс «оплату частинами». Банк самостійно формує відповідні реєстри та відправляє до Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України. На рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк» надходить компенсація від держави. Комісія банку становить 2,9 % від початкової суми кредиту на місяць, а при достроковому погашенні стягується плата за повний місяць.

21 червня 2017 позивач оформив договір № 7472 з ПАТ КБ «ПриватБанк» за сервісом «Миттєва розстрочка» на купівлю вікон з двокамерним енергоефективним склопакетом з енергозберігаючим склом на суму 16 500 грн., скориставшись для цього кредитною карткою «Універсальна» № НОМЕР_1. Згідно умов договору, щомісячний платіж складав 2 541 грн., перший платіж 21 червня 2017 року, останній - 21 січня 2018 року, а щомісячна комісія - 478,50 грн. 21 червня 2017 року позивач подав заявку у відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» на відшкодування компенсації по «Теплим кредитам», надавши при цьому документи, що від нього на той момент вимагали. 21 січня 2018 року позивач сплатив останню частину за кредитним договором, проте відповідач не виконав зобов'язань, покладених на нього постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2011 року № 1056 «Деякі питання використання коштів у сфері енергоефективності та енергозбереження». Протягом 2017 року позивач неодноразово звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» для вирішення питання щодо виплати компенсації, однак банк грошові кошти не виплатив через власну помилку. Внаслідок таких дій відповідача позивач зазнав значних фінансових витрат, а саме 35 % компенсації від держави за впровадження енергоефективного обладнання, яка з суми 16 500 грн. становить 5 775 грн., а загальна сума витрат, яку позивач поніс внаслідок неправомірних дій банку становить 7 253,28 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 2 липня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час оформлення кредиту банк мав всі необхідні документи для виплати компенсації позивачу. Про те, що позивач подав некоректний рахунок-фактуру і що він потрібний банку йому не повідомляли. Позивач отримав три відповіді банку, які суперечили одна одній, що свідчить про не бажання відповідача виправлення ситуації та жодних заходів для цього він не здійснив, а також надав недостовірні дані. За помилковою сумою кредиту самостійно заявка оформлена бути не могла. Оскільки позивач мав лише рахунок-фактуру № 88 від 21 червня 2018 року на суму 16 500 грн., то помилка сталася саме з вини банку. Станом 21 вересня 2018 року останній знав про виниклу помилку і мав всі можливості для її виправлення та виконання своїх зобов'язань. При цьому Державне агентство з енергоефективності та енергозбереження України не перевіряє комплектність та коректність поданих документів та рішення про відмову в компенсації не приймає, тому воно не могло повідомити банк, що у позивача некоректно поданий документ, тим паче, самостійно виключити його з реєстру.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв'язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

За правилом частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності вини відповідача щодо нездійснення ним певних обов'язків ані за договірними правовідносинами, ані за вимогами чинного законодавства та неотримання, відповідно до цього, позивачем грошової компенсації за програмою «Теплі кредити».

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що 21 червня 2017 року ОСОБА_5 оформив (уклав) з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір № 7472 «Миттєва розстрочка» на купівлю вікон з двокамерним енергоефективним склопакетом з енергозберігаючим склом на суму 16 500 грн., скориставшись своєю кредитною карткою № НОМЕР_1.

На підставі самостійно поданої заяви позивачем до банку через Приват24 на отримання грошової компенсації від держави за програмою «Теплі кредити» 14 серпня 2017 року ОСОБА_5 була нарахована грошова компенсація у розмірі 1 339,80 грн. за програмою енергозбереження та зарахована на тіло боргу відповідно до кредитної заборгованості.

9 листопада 2017 року позивачем було направлено на електрону адресу ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву про самостійно виконані роботи та впровадження енергоефективного обладнання (вікон), придбаних ним згідно кредитного договору № 7472 від 21 червня 2017 року та рахунок-фактури № 88, який був виданий торговим підприємством - ФОП ОСОБА_6 для здійснення оплати за купівлю п'яти вікон з двокамерним енергоефективним склопакетом з енергозберігаючим склом.

Згідно наданих документів, ОСОБА_5 внесли у корегувальний реєстр позичальників 14М по вказаному кредитному договору № 7472 від 21 червня 2017 року на суму 16 500 грн., а банк направив відомості з наявними документами до Державного агенства з енергоефективності та енергозбереження України на розгляд.

Відповідно до інформації, отриманої ПАТ КБ «ПриватБанк» від Держенергоефективності, щодо наявних невідповідностей по документах по деяким клієнтам, які мають бажання отримати компенсацію від держави, ПАТ КБ «ПриватБанк» було організовано здійснення централізованого повідомлення таких клієнтів шляхом їх обзвону.

Так, органом Держенергоефективністі було повідомлено банк, що по клієнту ОСОБА_5 відсутній коректний поданий документ, а саме рахунок-фактура № 88, оскільки у цьому документі відсутня дата складання, а це є важливим реквізитом документа.

Відповідно до інформації програмних комплексів ПАТ КБ «ПриватБанк», 11 грудня 2017 року о 09:01:52 год. був здійснений телефонний дзвінок клієнту ОСОБА_5 для з'ясування усіх обставин по питанню компенсації йому за «Теплим кредитом» та повідомлення йому, що у найближчий час йому необхідно надати до банку рахунок-фактуру № 88, який він раніше надавав вже до банку разом із заявою про отримання компенсації, але із зазначенням дати складання такого документу. Позивач повідомив, що в нього не має рахунку-фактури та він, відповідно, надати не зможе такий документ.

Оскільки позивачем не був наданий коректний документ із зазначенням дати його складання, тому не було проведено грошову компенсацію від держави.

Відповідно до частини 1, пункту 3 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права; доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). (реальні збитки) (частини 2 статті 22 ЦК України).

Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2011 року № 1056 «Деякі питання використання коштів у сфері енергоефективності та енергозбереження», було затверджено Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення заходів щодо ефективного використання енергетичних ресурсів та енергозбереження, підпунктом 4 пункту 5 якого установлено, що для здійснення заходів, передбачених підпунктами 3, 4 і 4-1 пункту 3 цього Порядку, Держенергоефективності щомісяця до 25 числа на підставі договорів про взаємодію, укладених з державними банками або банками, у статутному капіталі яких 75 і більше відсотків акцій належить державі (далі - уповноважені банки), та зведеного реєстру позичальників, які мають право на отримання відшкодування, передбаченого підпунктами 3, 4 і 4-1 пункту 3 цього Порядку, перераховує бюджетні кошти, що підлягають відшкодуванню позичальникам, на рахунки відповідних уповноважених банків для погашення частини суми кредиту. Уповноважені банки здійснюють перерахування коштів позичальникам протягом двох робочих днів з дня їх зарахування на рахунки уповноважених банків.

У разі повного або часткового дострокового повернення позичальником кредиту відшкодування частини суми кредиту, що надійшло від Держенергоефективності, спрямовується уповноваженим банком для погашення частини суми кредиту в розмірі суми заборгованості за кредитним договором, а сума залишку відшкодування частини суми кредиту - на поточний рахунок позичальника, відкритий в уповноваженому банку.

Кредити на здійснення заходів, передбачених підпунктами 3, 4 і 4-1 пункту 3 цього Порядку, у поточному календарному році надаються уповноваженими банками до 30 листопада включно.

Обов'язковою умовою для включення уповноваженим банком відомостей до зведеного реєстру позичальників є подання таким позичальником до уповноваженого банку документів, що підтверджують цільове використання кредитних коштів (акт приймання-передачі, товарний чек, видаткова накладна), та документів, що підтверджують факт впровадження енергоефективного обладнання та/або матеріалів (акт виконаних робіт (наданих послуг).

Позичальники зобов'язані подати до уповноваженого банку підтвердні документи не пізніше 30 листопада року, в якому укладено кредитний договір.

У разі встановлення факту відсутності підтвердних документів отримане відшкодування частини суми кредиту протягом одного місяця повертається уповноваженим банком до державного бюджету.

Відшкодування позичальнику частини суми кредиту проводиться одноразово, зокрема, в розмірі 35 відсотків суми кредиту на здійснення заходу, передбаченого підпунктом 4-1 пункту 3 цього Порядку, але не більш як 14 000 грн. за одним кредитним договором.

Згідно положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що оригінал кредитного договору «Оплата частинами» знаходиться у позичальника, оскільки є роздруківкою чеку з РOS-терміналу.

В матеріалах справи між аркушем 5 та 6 знаходиться копія цього чеку з викладеними у ньому повними умовами кредитування, а саме зазначено: повні реквізити позичальника, загальна сума кредиту, кількість платежів, сума щомісячного платежу, номер кредитної картки, з якої позичальник доручає банку списувати регулярні щомісячні платежі, погодження позичальника з Умовами та правилами банківських послуг, власноручний підпис позичальника.

Оскільки з цього документу не вбачається, який саме товар був придбаний позивачем за кошти у розмірі 16 500 грн., то банк, з метою ідентифікації товару та зіставлення інформації, викладеної в чеку, та фактичної інформації щодо придбаного позивачем товару, витребував у останнього рахунок-фактуру, з якого вбачається, що за 16 500 грн. було придбано саме вікна з двокамерними енергоефективними склопакетами з енергозберігаючим склом у кількості п'ять штук.

Тобто, придбаний товар є таким (є енергоефективним обладнанням та/або матеріалом), за який може бути здійснено відшкодування державою 35 % його повної вартості на відповідних умовах.

З урахуванням вищевикладеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» ще раз підтвердив про необхідність надання позивачем рахунку-фактури № 88 на суму 16 500 грн. з зазначенням дати такого документу, оскільки лише зіставленням інформації, викладеної в рахунку-фактурі та чеку на суму 16 500 грн. надає можливість зробити висновок, що позивачем дійсно за наведену суму коштів було придбане енергоефективне обладнання та/або матеріали.

У зв'язку із тим, що позивач на вимогу банку так і не надав належним чином оформлений рахунок-фактуру № 88 на суму 16 500 грн., то його заява на відшкодування йому 35 % вартості не підлягала до задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, вірно застосувавши положення постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2011 року № 1056 «Деякі питання використання коштів у сфері енергоефективності та енергозбереження», якою затверджено Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення заходів щодо ефективного використання енергетичних ресурсів та енергозбереження, надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам (стаття 89 ЦПК України), з дотриманням норм матеріального та процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що вина ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо нездійснення ним певних обов'язків ані за договірними правовідносинами, ані за вимогами чинного законодавства та неотримання, відповідно до цього, позивачем грошової компенсації за програмою «Теплі кредити», відсутня, оскільки самим же позивачем не було надано коректний документ, а саме рахунок- фактуру № 88 із зазначенням дати його складання.

При цьому дії відповідача не можна вважати навмисними та такими, які вчинені з метою отримання додаткового прибутку, як вважає позивач, адже відповідач взагалі не отримує жодних прибутків, а тим більше додаткових, окрім відсотків, які нараховуються лише на кредитну заборгованість, відповідно до умов кредитного договору, який укладався з позивачем.

Посилання апеляційної скарги на листи, які відповідач надсилав та які суперечать один одному, як вважає позивач, знаходять підтвердження щодо невідповідності наданої банком інформації лише у останньому листі від 29 січня 2018 року № 20.1.0.0.0/7 - 20180108/1658, в якому не коректно та помилково вказано саме причину відмови у наданні позивачу Держенергоефективністі компенсації за програмою «Теплий кредит».

Отже, ПАТ КБ «ПриватБанк» вказав у вищезазначеному листі, що ОСОБА_5 подав некоректну заяву на отримання компенсації за помилковим договором з указанням вірного номеру кредитного договору. Але такий лист був лише повідомленням позивача про причину відмови, однак не був документом, який міг би змінити суть цього питання та вплинути на позитивне рішення стосовно здійснення та виплати компенсації.

Листом від 23 березня 2018 року № 20.1.0.0.0/7 - 20180108/1658 було направлено на адресу позивача повідомлення, що за результатами додатково проведеної перевірки, була встановлена фактична причина відмови ОСОБА_5 в отриманні грошової компенсації та банк приніс свої вибачення за некоректно наведену інформацію у попередньому листі.

Таким чином, розглядаючи позов, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази та надав їм належну правову оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке відповідає вимогам матеріального права, обгрунтовані підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 2 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.В. Ігнатченко

В.І. Олійник

Ю.М. Кулішенко