Справа № 524/8515/17
Провадження № 2/524/667/18
17.04.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі:
головуючого судді - Кривич Ж.О.,
секретаря судового засідання - Коваль Т.М.,
з участю позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
До суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням належного на праві власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову зазначає, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1.
За вказаною вище адресою також зареєстрована її дочка ОСОБА_3, яка не проживає у даній квартирі з лютого 2015 року.
Особистих речей ОСОБА_3 у квартирі немає, відповідач жодним чином не піклується про утримання житлового приміщення, комунальні платежі не сплачує.
Позивач просить суд задовольнити позов та усунути перешкоди у користуванні квартирою 109 у будинку 4 кварталу 297 у м. Кременчуці Полтаської області шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про причини відсутності не повідомляла, про дату, час і місце судового засідання належним чином повідомлена, відзив на позов не подавала.
Представник третьої особи Відділ ведення реєстру територіальної громади Автозаводської районної адміністрації виконкому Кременчуцької міської ради в судове засідання не зявився, на адресу суду направив клопотання про слухання справи без його участі.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Керуючись ст. 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи.
Суд, вислухавши пояснення позивача та представника, свідків, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до свідоцтва № 9 на право особистої власності на квартиру, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Автозаводської районної Ради народних депутатів № 1232 від 28 грудня 1992 року, являється власницею квартири АДРЕСА_2.
В квартирі за даною адресою зареєстровано також місце проживання громадянки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є донькою позивачки ОСОБА_1
З 2015 року відповідач ОСОБА_3 не проживає в даній квартирі без поважних причин. Перешкод у користуванні квартирою відповідачеві ніхто не чинив.
На теперішній час відповідач в зазначеній квартирі не проживає, не сплачує за комунальні послуги та не несе інших витрат по утриманню квартири, особистих речей у помешканні не має. Донька створила сімю та виїхала в інше помешкання, де на даний час і проживає.
Факт не проживання ОСОБА_3 у вищевказаній квартирі з лютого 2015 року по теперішній час підтвердили сусіди ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про що склали Підтвердження сусідів.
У судовому засіданні допитано свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які підтвердили, що ОСОБА_3 з 2015 року у спірній квартирі не проживає.
Внаслідок реєстрації місця проживання ОСОБА_3, порушені права позивача як власника квартири.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду.
Статтею 41 Конституції України , статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власникволодіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
У відповідності до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а відповідно ч. 2 ст. 405 цього Кодексу член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сімї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Суд, аналізуючи отримані докази та вказані норми законодавчих актів, приходить до висновку, що відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням, не проживаючи в ньому понад один рік, без поважних причин.
При цьому, суд враховує, що відповідач, продовжуючи бути зареєстрованою у спірному житловому приміщенні, фактично чинить перешкоди власнику цього приміщення, оскільки нарахування вартості житлово комунальних послуг здійснюється з урахуванням кількості зареєстрованих осіб.
Згідно до вимог ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням належного на праві власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Враховуючи вище викладене, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений нею судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.
Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 - задовольнити .
Визнати ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1, адреса: Полтавська обл., м. Кременчук, квартал 297АДРЕСА_3) такою, що втратила право користування, житловим приміщенням, а саме: квартирою № 109 у будинку № 4 по кварталу 297 в місті Кременчуці Полтавської області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Дата складення повного судового рішення 27.04.2018 року.
Суддя