Провадження № 2/161/4037/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі :

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Ярмолюк В.С.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів, на обґрунтування вказавши, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.03.2017 року, з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання їх спільної неповнолітньої доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини його доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.01.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо посилення захисту права дитини на належне утримання щляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів збільшено розмір аліментів на одну дитину 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому розмір аліментів, визначений рішенням суду від 06.03.2017 року на даний час не є достатнім для належного утримання їх спільної доньки. Її доходи є незначними та складаються з пенсії за віком, яка становить 1881,20 грн. В свою чергу, матеріальне становище відповідача є суттєвим, оскільки він отримує пенсію за віком, а також працює офіційно водієм у ЖКП №2. На утриманні у відповідача інші особи не перебуваються та оскільки на час звернення до суду з даним позовом державою встановлений новий (збільшений) прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, просить суд збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно та до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що з моменту визначення рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.03.2017 року розміру аліментів, які стягуються на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і на час розгляду даної справи, його матеріальне становище не змінилося.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що у сторін 02.01.2017 року народилася спільна донька ОСОБА_4 Її батьками вказані: відповідач ОСОБА_2 (батько) та позивачка ОСОБА_3 (мати). Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЕГ № 037949 (а.с. 8).

Неповнолітня донька ОСОБА_4 проживає разом з матірю позивачкою ОСОБА_3, що підтверджується довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому/будинку осіб № 747, виданою Лаврівською сільською радою Луцького району від 14.09.2018 року (а.с. 10).

Згідно вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або ) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.03.2017 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини його доходів, щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 31.01.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили (а.с. 7).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз вищевказаних норм законодавства свідчить про те, що за позовом одержувача аліментів суд може збільшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для збільшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов'язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача.

Позивачка, в обґрунтування позовних вимог про збільшення розміру аліментів зазначила, що з часу ухвалення рішення суду від 06.03.2017 року, на законодавчому рівні було збільшено розмір аліментів на одну дитину, який наразі становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Так, ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %).

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. В даному випадку питання визначення мінімального розміру аліментів, що підлягають стягненню із боржника, належить до повноважень державного виконавця.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 12.09.2018 року в справі № 459/2181/17 (провадження № 61-37114св18).

Отже, зміна на законодавчому рівні мінімального розміру аліментів не є підставою для збільшення розміру аліментів

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає правових підстав для зміни розміру аліментів, визначених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.03.2017 року, а тому приходить до висновку, що в задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів слід відмовити.

На підставі ст. ст. 180, 181, 182, 192 СК України, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складено 13 грудня 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_5