ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м. Херсон

справа № 649/392/17

провадження № 22-ц/819/410/18

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області у складі судді Мамаєва В.А. від 07 червня 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

встановив:

У травні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості, зазначаючи, що 19 вересня 2011 року сторони уклали договір шляхом заповнення відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «Приватбанку», за умовами якого ОСОБА_5 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 1 800 грн зі сплатою відсотків у розмірі 30 % на рік на суму залишку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, та зобовязався щомісячно погашати кредит, сплачувати відсотки і комісію у визначених Умовами та Правилами надання банківських послуг розмірах.

Посилаючись на порушення відповідачем умов договору щодо повернення кредитних коштів та щодо сплати процентів за користування ними, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_5 заборгованість за кредитними зобовязаннями станом на 28 лютого 2018 року в сумі 52 032 грн 60 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 986 грн 33 коп., заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 43 592 грн 34 коп., заборгованості зі сплати пені та комісії у розмірі 4500 грн, штрафу 500 грн (фіксована частина) та штрафу 2453 грн 93 коп. (процентна складова).

Рішенням суду від 07 червня 2018 року позову задоволено частково та постановлено: стягнути із ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 49 078 грн 78 коп., яка складається з наступного: 986 грн 33 коп. заборгованість за кредитом; 43 592 грн 34 коп. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 4500 грн 20 коп. заборгованість зі сплати пені та комісії, судовий збір у розмірі 1661 грн 97 коп., а всього 50 740 грн 64 коп.

В апеляційний скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених до нього вимог у звязку із закінченням строку позовної давності.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, зокрема щодо строку дії платіжної картки, визначеного у договорі порядку погашення кредиту та строку внесення останнього платежу, без вирішення питання про застосування у спірних правовідносинах, які виникли зі сплати споживчого кредиту, строку позовної давності.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк виконав свої зобовязання за кредитним договором, надавши ОСОБА_5 кредитні кошти, в той час, як останній обовязок щодо повернення цих коштів та сплати відсотків за користування ними не виконав, у звязку з чим утворилася кредитна заборгованість у визначеному позивачем розмірі.

Справа розглянута судом у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Згідно із частиною першою статті 274 ЦПК України малозначні справи, зокрема справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до положень частин першої та пятої статті 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

За ціною позову дана цивільна справа є малозначною справою, розгляд якої здійснюється лише у порядку спрощеного провадження.

Як правило, зважаючи на наведені вище положення норм процесуального права, у порядку спрощеного провадження справа розглядається судом без повідомлення сторін, а отже,- без проведення судового засідання ( у порядку письмового провадження), як це передбачено частиною 13 статті 7 ЦПК України.

Разом з тим, відповідно до встановленої статтею 11 ЦПК України пропорційності у цивільному судочинстві суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі з врахуванням: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціни позову; складності справи; значення розгляду справи для сторін, часу, необхідного для вчинення тих чи інших дій, розміру судових витрат, повязаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

При цьому цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом, а суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а також сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (стаття 12 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями у судовому процесі (стаття 2 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави зробити висновок про те, що для виконання завдання цивільного судочинства та ухвалення законного і обґрунтованого рішення суду необхідно повно і всебічно зясувати обставини справи, забезпечивши при цьому рівність прав кожної із сторін в спорі.

Зазначений висновок відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню судами при розгляді справ згідно із частиною 4 статті 10 ЦПК України, та передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо ОСОБА_6 проти Нідерландів» від 27 жовтня 1993року).

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження не звільняє суд від обовязку при розгляді справи керуватися завданням цивільного судочинства та принципом верховенства права, одним із елементів якого є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд.

Для забезпечення справедливого розгляду справи судом, в тому числі у порядку спрощеного позовного провадження, нормами цивільного процесуального законодавства передбачено надіслання ухвали про відкриття провадження учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо у них відсутня офіційна електронна адреса (статті 190, 272 ЦПК України).

11 травня 2018 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду, зазначивши, що судовий розгляд буде здійснюватися 07.06.2018 року о 10 год. 30 хв. в приміщенні Великолепетиського районного суду Херсонської області у відкритому судовому засіданні без повідомлення сторін. В той же день копія ухвали із копією позовної заяви та судовою повісткою про виклик до суду надіслана на адресу відповідача рекомендованим листом, який відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вручено 21.05.2018 року Бабаніній з відміткою про те, що вона діє за довіреністю (а.с.49).

Не дивлячись на суперечності, які містить ухвала суду від 11.05.2018 року щодо визначених судом дати, місця та часу проведення судового засідання, яке відповідно до процесуального закону при розгляді справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін не проводиться, суд розглянув справу у визначену ним дату, знову ж таки зазначивши в рішенні про те, що справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

При вирішенні спору суд виходив з того, що відповідач отримав позовну заяву та додатки до неї 21.05.2018 року, відзив на позов не надав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 заперечує факт отримання ним позовної заяви банку та ухвали суду з доданими до них документами і стверджує, що не надавав Бабаніній повноважень отримувати поштову кореспонденцію і вона йому зазначених документів не передавала.

Відповідно до частини першої статті 190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу, частиною шостою якої визначено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження , місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.

Порядок вручення рекомендованих поштових відправлень, в тому числі судових повісток, визначений Правилами надання послуг поштового звязку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009року №270 з послідуючими змінами, відповідно до пункту 99 яких рекомендовані поштові відправлення, в тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в обєкті поштового звязку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сімї за умови предявлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні звязки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо) чи рішення органу опіки і піклування про призначення її опікуном чи піклувальником.

Враховуючи, що рекомендоване повідомлення про вручення ОСОБА_5 надісланих судом документів та судового рішення не містить відмітки працівника поштового звязку як про відсутність ОСОБА_5 за місцем його проживання, так і про те, що це рекомендоване поштове відправлення вручено повнолітньому члену його сімї з дотриманням наведених вище умов, або ж його представникові з- підтвердженням відповідних повноважень, колегія суддів зробила висновок, що вважати ухвалу про відкриття провадження в справі врученою відповідачеві не можна.

Суд на наведені положення норм матеріального та процесуального права не зважив, обізнаність відповідача щодо судового спору не перевірив, чим позбавив останнього права надати свої заперечення з приводу заявлених до нього банком вимог, в тому числі - права на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору. Внаслідок цього суд порушив принцип змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Будучи позбавленим можливості заявити про застосування позовної давності в суді першої інстанції, ОСОБА_5 таку заяву зробив у апеляційній скарзі.

У справі №200/11343/14-ц ОСОБА_7 Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постановах від 20 вересня 2015 року у справі №6-780цс15 та від 11 жовтня 2017року у справі №6-1374цс17 про те, що суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування позовної давності, і в постанові від 17 квітня 2018року виклала свій висновок щодо застосування статті 267 ЦК України, який згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України має враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин та відповідно до якого, якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Оскільки ухвала про відкриття провадження у справі, якою вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, не була вручена відповідачеві в установленому законом порядку, а розгляд справи, незважаючи на предмет та підстави поданого банком позову, а також характер спірних правовідносин, відбувся без повідомлення сторін, колегія суддів вважає, що подана ним в апеляційній скарзі заява про застосування позовної давності підлягає вирішенню судом апеляційної інстанції.

Досліджуючи обставини щодо дотримання позивачем строку позовної давності, колегія суддів враховує, що судом першої інстанції встановлено факт укладення сторонами 19 вересня 2011 року кредитного договору, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 1800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

При цьому умови кредитування викладені в заяві-анкеті позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» та Умовами і правилами надання банківських послуг, затвердженими наказом від 06.03.2010року № СП-2010-256.

Зазначені обставини сторони визнають, спір щодо умов кредитування відсутній.

Разом з тим наведені вище документи не містять положень про те, що кінцевий термін повернення кредитних коштів відповідає строку дії картки, як про це зазначено у позовній заяві банку та у висновках суду першої інстанції.

Натомість, відповідно до пункту 1.1.7.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується (продовжується) на такий же строк.

Згідно із наданою позивачем довідкою про умови кредитування у спірних правовідносинах позичальник зобовязаний погашати кредит шляхом внесення до 25 числа, слідуючого за звітним, щомісячного платежу, у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50гривень та не більше залишку заборгованості.

Пунктами 2.1.1.12.3 та 2.1.1.12.4 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що погашення кредиту - поповнення карткового рахунку держателя, здійснюється шляхом внесення коштів в готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків позичальника на підставі договору.

Строки і порядок погашення кредиту (кредитний ліміт) по кредитних картах із встановленим мінімальним обовязковим платежем, а також овердрафта, який виник по таких картах, наведені в памятці клієнта/довідці про умови кредитування, яка є невідємною частиною договору, а також встановлюються даним пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, і частину заборгованості по кредиту. У випадку наявності простроченого кредиту (овердрафту) строком повернення кредиту (овердрафту) в повному обємі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості.

Враховуючи, що по кредитній карті «Універсальна», яка видана банком відповідачеві, встановлений мінімальний обовязковий платіж у розмірі 50грн щомісячно, колегія суддів вважає, що кінцевий термін повернення кредиту у спірних правовідносинах підлягає визначенню відповідно до положень наведеного вище пункту 2.1.1.12.4 Умов і правил надання банківських послуг.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості, і це визнано відповідачем, останній платіж у рахунок погашення кредиту зроблений ОСОБА_5 30 травня 2014 року в сумі 100гривень.

Отже, починаючи з 26 червня 2014 року (дня, слідуючого за звітним) відповідач допустив прострочення виконання зобовязань за кредитним договором, тому на 211-й день з моменту виникнення заборгованості настав строк повернення кредиту в повному обємі.

Таким днем є 22 січня 2015 року (26.06.2014р.+210днів) і саме в цей день у позивача виникло право вимагати виконання відповідачем кредитних зобовязань в повному обємі, а отже: і право звернутися до суду з вимогою про захист цього права (статті 256, 261 ЦК України).

Таким чином, звернувшись до суду з позовом 02 травня 2018року, позивач пропустив встановлену статтею 257 ЦК України тривалістю у три роки загальну позовну давність.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що заява про захист цивільного права подана позивачем після спливу позовної давності, яка підлягає застосуванню у спірних правовідносинах за заявою відповідача, зробленою в апеляційній скарзі, і про поновлення строку позовної давності як пропущеного з поважних причин ним не заявлено, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні позову банку слід відмовити, незважаючи на те, що зобовязання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними ОСОБА_5 виконав не в повному обсязі.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що наданий позивачем розрахунок розміру кредитної заборгованості суд не перевірив, хоча він містить інформацію, зокрема щодо зміни процентної ставки за користування кредитом з 01.09.2014року із 30% річних до 34,80% річних, а з 01.04.2015року до 43,20% річних, яка не підтверджена наданими банком доказами про умови укладеного із відповідачем кредитного договору.

Вважаючи за можливе розглядати справу без повідомлення сторін, суд ці розбіжності не усунув, тому його висновок щодо розміру наявної у відповідача перед позивачем кредитної заборгованості не відповідає обставинам справи в межах наданих банком доказів.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалене судом рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

У звязку з наведеним відповідно до положень пункту 13 статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат підлягає зміні.

У даній справі кожна із сторін понесла судові витрати на сплату судового збору: позивач при поданні позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 1762грн (а.с.38), а відповідач при поданні апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 2643грн (а.с.62).

Згідно із частиною першою статті 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, оскільки у задоволенні позову апеляційним судом відмовлено, витрати позивача на сплату судового збору покладаються на нього, а витрати відповідача підлягають стягненню з позивача у наведеній вище сумі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 374, 376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 07 червня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», яке знаходиться в м. Києві, вул. Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, на користь ОСОБА_5, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, понесені ним судові витрати на сплату судового збору в сумі 2 643 грн (дві тисячі шістсот сорок три гривні).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

ОСОБА_3

Повний текст постанови складено 14 грудня 2018 року

Суддя Л.В. Пузанова