Справа № 405/2020/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді: Драного В.В.

при секретарі: Деревянко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4; ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування частиною житлового будинку та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, інтереси якої представляє адвокат ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4; ОСОБА_2, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування 13/25 частками житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель під № 78, що знаходиться по вулиці Акмолінській у м. Кропивницький та їх виселення з вказаного житлового приміщення. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда 24.10.2016 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградській області від 31.01.2017 року, її позов до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання задоволено, розірвано договір довічного утримання (догляду), укладений 30.06.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 1542, визнано за ОСОБА_1 право власності на 13/25 частин будинку, що знаходиться в м. Кропивницький, вулиця Акмолінська, 78. Тобто, їй на праві власності належить 13/25 часток житлового будинку по вулиці Акмолінській, 78 в м. Кропивницький, загальною площею 99,13 кв. м, житловою площею 35,18 кв. м.

Зазначає, що під час розгляду справи, судом встановлено, що 30 червня 2009 року вона ОСОБА_1, уклала договір довічного утримання із ОСОБА_3, відповідно до якого передала у власність ОСОБА_3 13/25 частин житлового будинку по вулиці Акмолінській, 78 в м. Кропивницький. На момент укладення договору довічного утримання у вказаній частині будинку були зареєстровані вона, ОСОБА_3, її онука, та її дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після переходу права власності до ОСОБА_3 в будинку були зареєстровані інші відповідачі, ОСОБА_2 та їх донька, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказує, що ОСОБА_3 була зареєстрована в її будинку ще до шлюбу з ОСОБА_2, після укладення шлюбу вона зі своїм чоловіком виїхала до м. Одеса. У березні 2009 року повернулася до м. Кіровограда з чоловіком та маленькою донькою. Рішенням суду також встановлено, що вона (позивач) з 2008 року по 03 вересня 2015 року проживала з ОСОБА_8 та вела спільне господарство у м. Кіровограді за адресою вулиця Гуляницького, 20. Відповідач ОСОБА_2 умовила її припинити здавання житла в оренду та обіцяла в якості орендної плати сплачувати комунальні послуги та утримувати будинок в належному стані. Спільного господарства позивач з відповідачами не вели, членами однієї сімї не були. В червні 2009 року, між сторонами укладено договір довічного утримання, який в подальшому за рішенням суду був розірваний.

Зазначає, що на даний час всі відповідачі зареєстровані та проживають в належній позивачу частині житлового будинку безпідставно, заважаючи їй вільно та безперешкодно користуватися та розпоряджатися належним їй майном, укласти договір довічного утримання з іншою особою, та відчужити його.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.04.2018 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання.

10.05.2018 року до суду від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання не визнала позов в повному обсязі, просила відмовити у його задоволенні. Посилаючись на норми Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, Конституції України, ЖК УРСР, ЦК України, зазначила, що у позовній заяві не вказано жодної норми закону яка передбачає втрату права користування жилим приміщенням осіб, які у ньому проживають, а також не зазначено норми закону, на підставі яких позивач просить виселити відповідачів. Вказала, що вона є онукою позивача і була зареєстрована позивачем 25.03.2009 року до укладення договору довічного утримання від 30.06.2009 року. ОСОБА_2 є її чоловіком і був зареєстрований як член її сімї. Вважає, що оскільки право проживання у неї виникло до укладення договору довічного утримання, то розірвання такого договору не може вплинути на її право, що виникло до його укладення.

10.05.2018 року від відповідача ОСОБА_2 до суду також надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній не визнав позов, просив відмовити у його задоволенні. В цілому підтримав думку відповідача ОСОБА_3 викладену в її відзиві на позовну заяву.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.07.2018 року у задоволенні клопотань представника відповідачів - адвоката ОСОБА_9 про забезпечення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.08.2018 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання учасники справи та їх представники не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Від представника позивача адвоката ОСОБА_6 22.11.2018 року за вх. № ЕП-4674/18 до суду надійшла заява у якій остання просила провести розгляд справи без участі позивача та участі її представника, позов задовольнити в повному обсязі без стягнення судових витрат.

22.11.2018 року за вх. № 29492 від представника відповідачів ОСОБА_10 надійшла заява про проведення судового засідання без участі сторони відповідачів, позов не визнають у повному обсязі.

У судовому засіданні 17.10.2018 року під час розгляду справи по суті представник позивача пояснила, що з 2009 року позивач не вела спільного господарства з відповідачами, після 2016 року відповідачі втратили право користування будинком, між сторонами склалися неприязні стосунки, оскільки відповідач не доглядали за будинком, не сплачували за комунальні послуги. Коли позивач звернулась в агентство з питання продажу частини будинку, потенційні покупці відмовились від купівлі будинку через реєстрацію і проживання в ньому інших осіб. Сторони не проживали як сімя, ОСОБА_3 було зареєстровано у будинку з метою укладення договору довічного утримання. Право власності позивача порушене. Ремонт у будинку не проводився.

Представник відповідачів у судовому засіданні 17.10.2018 року під час розгляду справи по суті пояснив, що сторона відповідачів позов не визнають у повному обсязі, ЖК УРСР визначає підстави для втрати права користування, проте у даному випадку таких підстав для позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням немає. Відповідачі проживають з позивачем у будинку, у будинку був здійснений ремонт. Докази не підтвердження позовних вимог відсутні.

Заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.10.2016 року, яке за наслідками апеляційного перегляду залишено без змін, розірвано договір довічного утримання (догляду), укладений 30.06.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 1542, визнано за ОСОБА_1 право власності на 13/25 частин будинку, що знаходиться в м. Кіровограді (тепер Кропивницький) вулиця Акмолінська, 78.(а.с. 7-8, 9-10).

Відповідно Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.03.2017 року за ОСОБА_1 зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності 13/25 часток житлового будинку № 78 по вулиці Акмолінській у м. Кропивницький, загальною площею 99,13 кв.м., житловою площею 35,18 кв.м. (а.с. 11).

Згідно довідок відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Кіровоградській області від 05.04.2018 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 з 25.03.2009 року, а ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 з 17.08.2010 року зареєстровані за адресою: м. Кіровоград (Кропивницький) вул. Акмолінська, 78 (а.с. 20,21).

Відповідно довідки Квартального комітету № 13 Подільського району м. Кропивницького № 735 від 21.08.2017 року разом з ОСОБА_1 проживають зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_2В.(а.с. 15).

Враховуючи вищевикладене, позивач є власником нерухомого майна у якому на даний час проживають зареєстровані відповідачі.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушеним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

01.07.2017 року між позивачем ОСОБА_1 та Агенством нерухомості «Крона-Прима» укладено ексклюзивний договір надання послуг з продажу обєкта нерухомості, за умовами якого виконавець зобовязується надати замовнику комплекс послуг з продажу обєкта нерухомості частини будинку за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Укладення такого договору свідчить про намір позивача, як власника частини будинку скористатися своїм правом на відчуження нерухомого майна. Проте, проживання та реєстрація відповідачів у частині будинку, яка належить позивачу, чинить перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд вважає, що обраний спосіб захисту порушених прав та законних інтересів позивача в частині визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням ґрунтується на законі та є достатнім для відновлення порушеного права позивача, як власника майна, і тому позовні вимоги про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням підлягають задоволенню.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках,що загрожують обвалом.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Відповідно до статті 157 Житлового кодексу УРСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до статті 116 Житлового кодексу УРСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути обов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Враховуючи відсутність іншого постійного жилого приміщення, до якого є можливість виселити відповідачів, а також недоведеність позивачем неможливості спільного проживання з відповідачами, через систематичне руйнування чи псування жилого приміщення, або використання його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог в частині виселення відповідачів відсутні, у звязку з чим у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

За заявою позивача судові витрати залишені по фактично понесеним позивачем.

Керуючись ст. ст. 391, 321 ЦК України, ст. ст. 109, 116 ЖК УРСР, ст. ст. 19, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4; ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування частиною житлового будинку та виселення задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка також діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4; ОСОБА_5, (зареєстрованих за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5) такими, що втратили право на користування 13/25 частками житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель за адресою: м. Кропивницький, вулиця Акмолінська, будинок № 78.

В іншій частині відмовити.

Судові витрати залишити по фактично понесеним позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його оголошення до суду апеляційної інстанції через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда В.В. Драний