Справа №489/843/18 20.04.2018
Провадження №22-ц/784/582/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2018 року м. Миколаїв

справа № 489/843/18-ц

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Яценко Л.В.,

переглянувши в апеляційному порядку матеріали позовної заяви

ОСОБА_1 до

комунального підприємства «Автотранспортне підприємство»

(третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_2)

про визнання дій неправомірними, стягнення коштів

та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва, постановлену 20 лютого 2018 року суддею Рум'янцевою Н.О. в приміщенні цього ж суду,

У С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до КП «Автотранспорте підприємство» (третя особа - ОСОБА_2) про визнання дій неправомірними, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2018 року цивільну справу передано на розгляд до Селидівського міського суду Донецької області за пунктом 1 статті 31 ЦПК за правилами виключної підсудності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив ухвалу скасувати та направити справу для розгляду до Ленінського районного суду м. Миколаєва. Апелянт посилався на те, що суд не звернув увагу на право споживача, передбачене частиною 5 статті 28 ЦПК та Законом «Про захист прав споживачів» пред'явити позов за місцем свого проживання, а до того ж відповідач КП «Автотранспортне підприємство» є не перевізником, а лише суб'єктом господарської діяльності, який «надавав послуги з управління рухом автобусів та обслуговування пасажирів шляхом реалізації послуг перевезення через своїх працівників».

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Територіальна юрисдикція (підсудність) визначається правилами статей 26-32 ЦПК, зокрема, правилами загальної, альтернативної та виключної підсудності.

За загальним правилом (стаття 27 ЦПК) підсудність визначається місцем проживання або місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до правил альтернативної підсудності (частина 5 стаття 28 ЦПК) позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що право вибору позивачем суду (альтернативна підсудність) поширюється лише на позови, для яких встановлено загальну територіальну підсудність. Правило статті 28 ЦПК не змінює правила виключної підсудності за статтею 30 ЦПК (пункт 40 Постанови № 3 Пленуму ВССУ від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ»).

За правилами виключної підсудності відповідно до частини 4 статті 30 ЦПК позови до перевізників, що виникають з договорів перевезення вантажів, пасажирів, багажу, пошти, пред'являються за місцезнаходженням перевізника.

З матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що підставами його позову є обставини неналежного надання послуг з перевезення пасажирів між блокпостами першого рубежу (КРП «Мар'їнка») та КПВВ «Мар'їнка» у Донецькій області, які мали місце 7 січня 2018 року.

Позивач посилається на те, що перевезення здійснював водій ОСОБА_2 як фізична особа, а КП «Автотранспортне підприємство» є надавачем послуг з управління рухом автобусів та обслуговування пасажирів шляхом реалізації послуг перевезення через своїх працівників.

Відповідно до розпорядження голови облдержадміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації №625 від 8 червня 2017 року на КП «Автотранспортне підприємство» покладено вжиття заходів щодо організації пасажирських перевезень між цими пунктами та здійснення перевезення організованих груп пасажирів, що прямують в цих напрямках (а.с.6). Правовідносини між підприємством та ОСОБА_2 не визначені.

Отже, з матеріалів позовної заяви вбачається, що спір виник у сфері правовідносин з перевезення пасажирів, а учасниками цих правовідносин є як особа, яка безпосередньо виконувала перевезення, так і КП «Автотранспортне підприємство», місцезнаходженням якого є м. Селидове Донецької області.

Оскільки спір виник з правовідносин у сфері перевезення пасажирів, то відповідно до частини 4 статті 30 ЦПК справа належить до територіальної юрисдикції суду за місцезнаходженням перевізника (КП «автотранспортне підприємство»), яким є Селидівський міський суду Донецької області, за правилами виключної підсудності.

Права вибору суду за позовом (стаття 28 ЦПК), що виник з договорів перевезення пасажирів, позивач не має.

Не змінює характер спору і посилання ОСОБА_1 на те, що позов до безпосереднього перевізника ОСОБА_2 (третя особа) він не заявляв. Тлумачення позивачем поняття «перевізник» виключно як особи, яка безпосередньо виконує ці дії, є надто вузьким та не відповідає змісту частини 4 статті 30 ЦПК.

При цьому обставини, на які посилається ОСОБА_1 у позовній заяві та позовні вимоги до КП «Автотранспортне підприємство» свідчать про те, що це підприємство є учасником процесу перевезення пасажирів, спір виник з договору перевезення та при визначенні територіальної юрисдикції підпадає під дію частини 4 статті 30 ЦПК.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду щодо характеру спірних правовідносин (перевезення пасажирів) та доводили б порушення ним норм процесуального права при передачі справи до іншого суду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали.

Керуючись статтями 374, 382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повний текст постанови складено 20 квітня 2018 року.