Провадження №2/389/771/18
Рішення

іменем України

13 грудня 2018 року Знамянський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Солонько К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в місті Знамянка Кіровоградської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 13279 грн. 64 коп. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 15.09.2016 ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 13945 грн. 12 коп. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти щомісячний платіж для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом із запропонованими банком умовами та правилами, тарифами складають між ними кредитний договір, це підтверджується підписом у заяві. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Відповідно до п.1.1.3.2.11 умов та правил, банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у клієнта внаслідок невиконаних зобовязань перед банком. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором, відповідач станом на 16.08.2018 має заборгованість 13279 грн. 64 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 8739 грн. 28 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 1007 грн. 91 коп., заборгованості за пенею та комісією 1398 грн. 28 коп., штрафу відповідно до п.2.2 генеральної угоди 2134 грн. 17 коп. Також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1762 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надіславши заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності, не заперечує проти заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, але подав суду заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності, але за участю його представника адвоката ОСОБА_2 Також відповідач у своїй заяві зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме визнає в частині стягнення тіла кредиту.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні 22.11.2018 позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, подав суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що заборгованість виникла ще в 2016 році, однак банк жодного разу не повідомив про це відповідача. Умови договору є не справедливими та порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Розрахунок, що долучений банком до позовної заяви, не може бути взятий судом як належний доказ невиконання укладеного договору відповідачем. Також вказано, що позивачем порушені строки позовної давності при нарахуванні ОСОБА_1 пені та інших штрафних санкцій.

Представник позивача надіслав суду відповідь на відзив, в якій, крім викладених у позовній заяві обставин, вказав, що відповідач у повному обсязі був ознайомлений з умовами договору та погодився з ними, проставивши свій підпис у генеральній угоді. Виписка по картковому рахунку, яка є первинним документом, та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами, а відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Щодо неповідомлення відповідача про виниклу заборгованість у відповіді на відзив зазначено, що при укладенні договору відповідач отримав його другий примірник, в якому містилася інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Крім того, для зручності клієнтів у позивача організована цілодобова служба клієнтської підтримки, цілодобовий онлайн чат, що розміщений на сайті, інтернет-банк Приват24, термінали обслуговування, смс-канал, а також клієнти мають можливість ознайомитися з необхідною інформацією в обслуговуючому відділенні АТ КБ «Приватбанк». Умовами договору передбачено обовязок саме відповідача стежити за витрачанням коштів у рамках платіжного ліміту. Умови договору є справедливі та погоджені з відповідачем у тих межах, які сторони бажали викласти в самому договорі. При зверненні до суду позивачем дотримано строк позовної давності. Також зауважено, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобовязання за кредитом, що свідчить про те, що він знав про умови кредитування та визнав свої зобовязання за договором.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_2 подав суду заперечення на відповідь на відзив, в якому, крім викладених у відзиві на позовну заяву обставин, просив позовні вимоги задовольнити частково з урахуванням заяви відповідача.

Суд, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, а саме розрахунок заборгованості за договором від 15.09.2016 (а.с.4), анкету-заяву ОСОБА_1 (а.с.5), генеральну угоду від 15.09.2016 (а.с.6), витяг з умов та правил надання банківських послуг (а.с.7-30), відомості з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а.с.33), банківську ліцензію (а.с.34), виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.35), статут АТ КБ «Приватбанк» (а.с.36-37), виписку за період з 01.09.2016 по 19.11.2018 (а.с.81-82), встановив наступне.

Між позивачем та ОСОБА_1 15.09.2016 укладено кредитний договір шляхом підписання генеральної угоди та анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до підписаних документів, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 13945 грн. 12 коп. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

З розрахунку заборгованості за договором від 15.09.2016 вбачається, що відповідач станом на 16.08.2018 має заборгованість 13279 грн. 64 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 8739 грн. 28 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 1007 грн. 91 коп., заборгованості за пенею та комісією 1398 грн. 28 коп., штрафу відповідно до п.2.2 генеральної угоди 2134 грн. 17 коп.

За змістом ст.ст.526, 527, 530, 610 ЦК України, зобовязання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, дане зобовязання має бути виконане у зазначений період часу. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобовязання.

Як визначено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Враховуючи, що ОСОБА_1 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, суд вважає, що заборгованість за кредитом, що вказана в розрахунку заборгованості за договором станом на 16.08.2018 як заборгованість за кредитом у сумі 8739 грн. 28 коп., а також заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 1007 грн. 91 коп., підлягає стягненню з нього в повному обсязі.

Пунктом 2.2 генеральної угоди, що підписана відповідачем, дійсно передбачено штраф за порушення строків погашення заборгованості в розмірі 2134 грн. 17 коп. Тож, дана сума також підлягає стягненню з відповідача.

При зверненні до суду позивачем у позовній заяві зазначено, що до складу кредитної заборгованості ОСОБА_1 входить заборгованість за пенею та комісією 1398 грн. 28 коп. У розрахунку заборгованості за договором вказана сума зазначена як нарахована комісія (а.с.4), тому суд вважає, що сума заборгованості в розмірі 1398 грн. 28 коп. є заборгованістю за комісією.

Так, з приводу нарахування заборгованості за комісією судом встановлено наступне.

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16.11.2016 у справі №6-1746цс16 вказано, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

Згідно з ч.1 ст.20 Закону України «Про споживче кредитування», укладення договору про споживчий кредит може бути повязано з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб. Частиною 2 даної статті передбачено, що до договорів про надання додаткових чи супутніх послуг, зокрема, належать: 1) договір оцінки майна споживача з метою визначення його кредитоспроможності; 2) договір оцінки майна споживача, що використовується для забезпечення виконання ним зобовязань за договором про споживчий кредит; 3) договір страхування та інші договори, що укладаються для забезпечення виконання споживачем зобовязань за договором про споживчий кредит; 4) договір відкриття банківського рахунку, необхідного для отримання чи обслуговування наданого кредиту; 5) договори про надання нотаріальних та інших додаткових чи супутніх послуг у разі, якщо вони необхідні для укладення договору про споживчий кредит.

Тож, враховуючи зазначену правову позицію, суд приходить до висновку, що встановлення та нарахування банком комісії у розмірі 1398 грн. 28 коп. є незаконним, а тому в задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом у вказаному розмірі слід відмовити.

Доводи відповідача та представника відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву та в запереченні на відповідь на відзив, до уваги судом не приймаються, оскільки належних та допустимих доказів викладеного суду не надано.

Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, становить 11881 грн. 36 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 8739 грн. 28 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 1007 грн. 91 коп., штрафу відповідно до п.2.2 генеральної угоди в розмірі 2134 грн. 17 коп.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог банку на 89,47%, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1576 грн. 46 коп.

На підставі викладеного, ст.ст.526, 527, 530, 610, 1049, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, РНОКПП: НОМЕР_1, місце проживання: ОСОБА_3,9 м.Знамянка Кіровоградської області, на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», , місце знаходження: вул.Грушевського,1-Д м.Київ, заборгованість за договором від 15.09.2016 в сумі 11881 (одинадцять тисяч вісімсот вісімдесят одна) грн. 36 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, РНОКПП: НОМЕР_1, місце проживання: ОСОБА_3,9 м.Знамянка Кіровоградської області, на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», , місце знаходження: вул.Грушевського,1-Д м.Київ, частину судового збору в сумі 1576 (одна тисяча пятсот сімдесят шість) грн. 46 коп.

Іншу частину судового збору в сумі 185 (сто вісімдесят пять) грн. 54 коп. віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду через Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області.

З дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Суддя Знамянського міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_4