Справа № 439/1387/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 439/1387/18

Провадження № 2/439/742/18

5 листопада 2018 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області в складі головуючого судді Бородійчук О.І., з участю секретаря судового засідання Скорик І.Б., позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, під час розгляду у спрощеному відкритому судовому засіданні у м. Броди справи за позовом ОСОБА_1 до Приватної агрофірми ім. Шевченка, третьої особи Управління Пенсійного фонду України у Бродівському районі Львівської області про зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд зобов'язати Приватну агрофірму ім. Шевченка видати йому довідку, передбачену Порядком визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2005 року № 306 із зазначенням доходу за результатами роботи по вичинці шкіри, строк виконання якої перевищував календарний місяць та цивільно-правових договорів, як підстави для виплати цього доходу, виплаченого за результатами роботи в період з 1 листопада 1987 року по 28 лютого1988 року (дохід становив 2669 рублів); 24 жовтня 1988 року по 28 лютого1989 року (дохід становив 7096 рублів); з 1 листопада 1989 року по 28 лютого 1990 року (дохід становив 11392 рублів); з 27 листопада 1990 року по 27 березня 1991 року (дохід становив 18677 рублів); з 27 листопада 1991 року по 27 березня 1992 року (дохід становив 160 580 карбованців-купонів).

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали, просять суд його задовольнити. Із змісту позову вбачається, що інвалідність І групи ОСОБА_1 було призначено внаслідок крововиливу в головний мозок (інсульт) у 2013 році і це захворювання спричинилося до тривалої реабілітації, яка триває по даний час. Він змушений постійно навідуватися до лікарів і потребує стороннього догляду. Він з'ясував, що при нарахуванні йому пенсії Управлінням Пенсійного фонду України у Бродівському районі Львівської області не враховано його заробіток, який він отримував у колгоспі ім. Шевченка Бродівського району в цей період за цивільно-правовими договорами, на підставі яких він виконував періодично сезонні роботи. На час заключення цих договорів він тимчасово складав повноваження завідуючого звірогосподарства і у згадані періоди між ним та колгоспом ім. Шевченка заключалися договори на виконання робіт по забою звіра та вичинці шкіри. Весь технологічний процес тривав чотири місяці в рік (листопад, грудень, січень, лютий, березень або жовтень). На його звернення про надання роз'яснення причин неврахування цих сум до пенсії, Пенсійний фонд України повідомив, що в його пенсійній справі відсутня довідка, яка була б оформлена згідно з додатком до порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2005 р. № 306 і підтверджувала б виплату заробітної плати за результатами роботи. Також в архівній справі відсутній законодавчий або інший нормативно-правовий акт чи положення про оплату праці, якими на момент виплати колгоспникам заробітної плати (доходу) було передбачено проведення остаточного розрахунку за результатами певного періоду (кварталу, півріччя, року) або після закінчення роботи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак, судом отримано відзив директора ПА ім. Шевченка Поперецького В.Д., у якому просить слухання справи проводити у його відсутності, позов визнає, не заперечує щодо його задоволення.

Представник третьої особи Мандзя В.І. в судове засідання не з'явився, однак, подав суду письмові пояснення, у яких просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Суд, з'ясувавши обставини по справі, врахувавши визнання позову відповідачем, заслухавши пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, приходить до висновку, що позов слід задоволити, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 п. 1 та п. 2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2005 року № 306 до суми заробітної плати (доходу) осіб, що до 1 липня 1998 року отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, що працювали в сільському господарстві, були зайняті на сезонних роботах, працювали у старательських артілях, виконували роботи (надавали послуги) за цивільно-правовими договорами та сплачували внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, для обчислення пенсії згідно з цим Порядком зараховуються суми виплат (доходу), з яких сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

29 квітня 2013 року Управлінням Пенсійного фонду України у Бродівському районі Львівської області позивачу призначено пенсію по інвалідності (І група загального захворювання) відповідно до Закону України ''Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування'' при загальному страховому стажі 31 рік 10 місяців 22 дні. Його пенсія нараховувалася на підставі поданої ним довідки про заробітну плату за період роботи з 01.01.1987 року по 31.12.1992 року, а її розмір обчислювався із оптимального заробітку за період роботи з 01.01.1998 року по 31.12.1992 року з врахуванням коефіцієнту зарплати 1,20690.

З урахуванням того факту, що при нарахуванні ОСОБА_1 зазначеної пенсії Управлінням не враховано його заробіток, який він отримував у колгоспі ім. Шевченка Бродівського району в цей період за цивільно-правовими договорами, на підставі яких він виконував періодично сезонні роботи по вичинці шкіри звіра, позивач неодноразово звертався до органів Пенсійного Фонду України різного рівня, а також намагався захистити свої права у судах України шляхом встановлення юридичного факту укладення цивільно-правових договорів між ним та колгоспом ім. Шевченка. Однак, ці рішення судів були скасованими вищестоячим судом з процесуальних мотивів. Також постановою Бродівського районного суду від 12.12.2017 року по справі № 439/225/17 було задоволено позов ОСОБА_1 про зобов'язання Управління здійснити такий перерахунок з врахуванням згаданих обставин. Дана постанова суду постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2018 року по справі № 876/80/18 була скасованою. Підставою скасування постанови суду першої інстанції була відсутність у матеріалах справи належно оформленої довідки, передбаченої згаданим Положенням та недоведеність і сумнівність обствин справи, на які посилався позивач.

Відповідно до п. 2, п. 4 та п. 9 Порядку перерахунок пенсії у зв'язку із зарахуванням до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії сум заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, здійснюється на підставі заяви та довідки підприємства, установи, організації про заробітну плату (дохід), оформленої згідно з додатком до Порядку, із зазначенням підстави для виплати заробітної плати (доходу) за результатами виконаної роботи.

З огляду на зазначене, позивач звернувся до відповідача з проханням надати йому таку довідку зразка, передбаченого згаданим Порядком. На його звернення відповідач повідомив листом від 28.08.2018 року № 7 про те, що приватною агрофірмою ім. Шевченка, яка є правонаступником колгоспу ім. Шевченка, здійснено перевірку документів, які б давали підстави видати згадану довідку відповідного зразка. Оскільки на даний час в агрофірмі відсутні (у зв'язку зі знищенням за спливом часу) цивільно-правові договора, про які він згадує у своїй заяві і які мають бути підставою для видачі такої довідки, надати її не має можливості. Одночасно рекомендовано йому звертатися з цього приводу до суду.

Керуючись вимогами ч. 1 ст. 4 ЦПК України відповідач звернувся з даним позовом до суду про захист своїх порушених та невизнаних прав і законних інтересів.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що підставою для виплати заробітної плати (доходу) за результатами виконаної роботи, що зазначаються у довідці, може бути: законодавчий або інший нормативно-правовий акт чи положення про оплату праці, яким на момент виплати особі заробітної плати (доходу) було передбачено проведення остаточного розрахунку за результатами певного періоду (кварталу, півріччя, року) або після закінчення роботи; цивільно-правовий договір.

Як встановлено судом, і це не заперечується учасниками судового процесу, в матеріалах пенсійної справи, архіві та у відповідача відсутні цивільно-правові договора, які укладалися між ОСОБА_1 та колгосопм ім. Шевченка щодо виправки шкіри звіра. Однак, позивач наполягає, що такі договора існували та укладалися і вони мали цивільно-правовий характер. Представити їх суду він не може з причини їх знищення, у зв'язку зі спливом часу зберігання.

Відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити та ін.

Статтею 263 цього Кодексу зазначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В свою чергу ст. 76 та 81 ЦПК України передбачають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Досліджуючи докази, надані сторонами справи, суд встановив наступне.

Протягом 1987-1992 років ОСОБА_1 працював на посадах частково (до 1988 року) пасічником та завідуючим звірогосподарства колгоспу ім. Шевченка Бродівського району Львівської області. Ця обставина підтверджується записом у його трудовій книжці, показаннями самого позивача та свідками.

Дана обставина та інші матеріали судової справи свідчать про те, що в цей час у колгоспі функціонувало звірогосподарство, на якому вирощували норки та інші хутрові звірі. Періодично - один раз в рік, як правило, з листопада по лютий наступного року, відбувався забій звіра та вичинка його хутра. На вичинку хутра колгосп залучав певних осіб і заключав з ними відповідні оплатні договора за надані послуги. Про це свідчать та підтверджують протоколи засідань правління колгоспу № 10 від 18.10.1987 року, № 1 від 15.01.1988 року, №10 від 24.10.1988 року, №10 від 21.10.1989 року, №11 від 27.11.1990 року, №11 від 27.11.1991 року, в яких зазначено про затвердження трудових договорів на вичинку шкіри звіра та визначено, як правило, вартість таких послуг за одну шкірку. Дана обставина також підтверджується актом № 3 від 13.01.2015 року комісії Управління про перевірку трудової діяльності позивача та показаннями усіх свідків, опитаних судом.

Так свідок ОСОБА_10, який в цей час обіймав посаду директора Агро-промислового комбінату «Броди» (вищестояча організація для колгоспу) та його заступник ОСОБА_11 засвідчили, що такі договора з ОСОБА_1 заключалися і затверджувалися особисто ОСОБА_10, також затверджувалися ціни за послуги колгоспу по вичинці шкіри.

Показаннями зазначених свідків підтверджується також факт знищення цих договорів. Свідок ОСОБА_10 підтвердив те, що він очолював комісію по знищенню документації, яка була передана АПК «Броди» на зберігання і сплив строк її зберігання.

Дану обставину також підтвердила член цієї комісії ОСОБА_16 Факт знищенння документації, в тому числі трудових договорів у цей період частково засвідчує акт згаданого комбінату про виділення до знищення документів і справ від 16.1071991 року № 1.

Згадані протоколи засідань правління колгоспу вказують на заключення договорів про вичинку шкіри звіра, однак, ні в них ні в інших документах, які є у матеріалах справи, прямо не зазначено, що такі договора заключалися з позивачем чи іншими особами. Тому суд з врахуваннм спливу часу, знищення документації колгосупу та інших обставин бере до уваги показання свідків, які у даній ситуації можуть бути єдиним джерелом прямого доказування обставин справи.

Свідками ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_16, ОСОБА_12 (колишній головний ветеренарий лікар колгоспу), ОСОБА_17 (колишій ветфельдшер звірогосподарства), ОСОБА_13 (колишня бухгалтер по оплаті праці колгоспу), ОСОБА_15 (колишня обліковець колгоспу), ОСОБА_9 (член правління колгоспу), ОСОБА_8 (член правління колгоспу) у судовому засіданні дали показання, з яких вбачається, що між когоспом ім. Шевченка та ОСОБА_1 протягом 1987-1992 років посезонно (з листопада по лютий наступнорго року) заключалися договора по вичинці шкіри звіра. У ці періоди ОСОБА_1 складав свої повноваження завідуючого звірогосподарством і надавав колгоспу такі послуги на підставі договорів. Працював він разом зі своїм напарником ОСОБА_7 (в той час пасічник Бродівського лісництва), який також був допитаний у судовому засіданні у якості свідка і підтвердив ці обставини.

Про факт складання ОСОБА_1 своїх повноважень завідуючого звірогосподарством у ці періоди частково також свідчать і згаданий акт № 3 та протоколи засідань правління колгоспу № 11 від 12.11.1992 року, № 11 від 27.11.1991 року, № 11 від 27.11.1990 року. Цими документами передбачено, що на період вичинки шкіри, її реалізації та забою звіра виконання обов'язків завідуючого звірогосподарством покладалося на головного ветлікаря колгоспу ОСОБА_12 та ветлікаря звіроферми ОСОБА_18 В свою чергу, на посаді завідуючого звірогосподарства в цей час працював ОСОБА_1, про що зазначалося вище і цей факт підтверджується записом у трудовій книжці. Оскільки звірогосподарство у колгопі було одне, то і посада цього господарства була одна. Тому логічно, що його не могли очолювати дві особи одночасно.

Отже, суд приходить до висновку, що дані докази свідчать про те, що ОСОБА_12 та ОСОБА_18 виконували обов'язки завідуючого звірогосподарства колгоспу на час складання позивачем своїх повноважень.

Виходчи з принципу верховенства права, визначеного ст. 10 ЦПК України, суд вважає за необхідне надати правову оцінку стосункам, які склалися між колгоспом ім. Шевченка та ОСОБА_1 у цей період і який саме зміст мали згадані договора між цими особами. Для цього суд погоджується з правовою позицією позивача і зазначає наступне.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 238 ЦК України, який діяв до 2003 року, за договором підряду підрядчик зобов'язується виконати на свій риск певну роботу за завданням замовника з його або своїх матеріалів, а замовник зобов'язується прийняти й оплатити виконану роботу.

Правові позиції Верховного Суду України з цього питання зводяться до того, що вирішуючи питання про те, чи працювала особа за трудовим договором, чи виконувала роботу за цивільно-правовою угодою, суди мають враховувати, що підлягання внутрішньому трудовому розпорядку означає, зокрема, що робочий час встановлюється не особою, яка за угодою має виконувати роботу, а роботодавцем. Особливістю трудового договору, на думку Верховного Суду України, є також те, що оплата за виконану роботу у формі заробітної плати проводиться регулярно, в установлені для її виплати строки.

Також свою позицію щодо цього висловило Міністерство праці та соціальної політики України у листі від 26.12.2003 № 06/1-4/200. Цим листом Мінпраці зазначило, що за договором підряду, укладеним між власником і громадянином, останній зобов'язується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу. Трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик. Також за порушення з боку працівника його можуть притягнути до дисциплінарної відповідальності (ст.147 КЗпП - догана або звільнення). Натомість за цивільно-правовим договором замовника цікавить, як правило, лише результат, а не процес виконання договору. За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівнику гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. За підрядним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами. Водночас відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 56 Закону «Про пенсійне забезпечення» робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію.

У листі Мінпраці зазначається, що за наявності ознак, притаманних саме трудовим відносинам, укладається трудовий договір, за наявності ж ознак, притаманних цивільно-правовим відносинам, слід укладати цивільно-правовий договір.

У трудових відносинах відповідно до ст. 29 КЗпП на роботодавця покладається ряд обов'язків по відношенню до працівника, що підлягають виконанню незалежно від змісту трудового договору. Так, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; визначити працівнику робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони. На підставі ст.153 КЗпП роботодавець зобов'язаний забезпечити працівникам безпечні та нешкідливі умови праці. Безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизму, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

У згаданий період позивач працював пасічником і завідуючим звірогосподарства. До повноважень пасічника і завідуючого звірогосподарства не входили функції виконання робіт по забою звіра та вичинці шкіри і це є очевидним. Як зазначили згадані свідки, позивач посезонно надавав колгоспу послуги по вичинці шкіри звіра. Документи (накази, розпорядження та ін.), які б підтверджували факт його переведення на іншу роботу або заключення трудового договору по сумісництву в цей період відсутні і ні відповідач, ні інші учасники судового процесу не надали суду докази про спростування цих обставин і їх не заперечували.

Згідно чинного на цей час законодавства прийом на роботу, оплата праці, а також укладення трудових договорів у колгоспах здійснювався лише у відповідності і на підставі штатного розпису. У штатному розписі колгоспу, який діяв у цей період, відсутні були посади, які передбачали повноваження по по вичинці шкіри звіра і про це зазначили свідки ОСОБА_15, ОСОБА_13, ОСОБА_12 , ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ін. Проти цього не заперечили інші учасники судового процесу і дана обставина свідчить про неможливість (або незаконність) укладення колгоспом у цей час трудових договрів по вичинці шкіри звіра.

З показань свідка ОСОБА_7, який надавав такі послуги колгоспу разом з позивачем, вбачається, що ні йому, ні його напарнику (ОСОБА_1) не було роз'яснено ніяких повноважень щодо їхньої роботи; не ознайомлено з правилами трудового розпорядку та колективним договором; не було проінформовано під розписку про умови праці; не було проведено інструктажу з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони та ін., що характерно для трудового договору.

Цей та інші свідки зазначили також, що при виконанні робіт по вичинці шкіри звіра колгоспу для ОСОБА_1 і ОСОБА_7 колгоспом не було встановлено жодного трудового розпорядку. Робочий час вони встановлювали собі самі і працювали без вихідних днів з шостої години ранку до одинадцятої вечора. Обідню перерву та час відпочинку вони також собі встановлювали самі. Колгосп вимагав від них лише результат роботи.

Все це свідчить про те, що ці договора мали цивільно-правовий характер і ознаки договорів підряду. Так, наведені докази підтверджують, що позивач виконував індивідуально визначену роботу і метою цих договорів було отримання певного матеріального результату. Позивач не підпорядковувався правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовував свою роботу і виконував її на власний ризик. Колгосп цікавив лише результат, а не процес виконання договору і ним оплачувася не процес праці, а її результати, котрі визначалися після закінчення роботи. У трудовій книжці позивача не має запису про виконання цих робіт.

Про те, що ці договора мали цивільно-правовий, а не трудовий зміст свідчить також той факт, що вони заключалися з особами, які не були ні членами колгоспу, ні його працівниками. Так, згаданий свідок ОСОБА_7 у цей час був прцівником Бродівського лісництва, про що зазначалося вище.

Суд виключає також можливість роботи ОСОБА_1 та ОСОБА_7 по сумісництву чи тимчасовому переведенню на іншу роботу. Так, відповідно до п. 1 Положення про умови праці за сумісництвом від 09.03.1989 року (СРСР) сумісництвом вважалося виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час. Пунктом 4 цього Положення передбачено обмеження для виконання роботи по сумісництву в межах 4 годин на день. Як пояснили свідки ОСОБА_7 та ін., позивач разом зі своїм напарником, надаючи послуги колгоспу, виконували роботи по вичинці шкіри звіра понад 12 годин щодобово, про що зазначалося вище.

Судом також встановлено, що оплата позивачу за надані послуги на підставі згаданих договорів здійснювалася колгоспом один раз у рік по звершенню сезону (періоду вичинки шкіри звіра). Про це свідчать настпні обставини та докази.

У довідці Лешнівської сільської ради від 19.05.2016 року та комп'ютерній роздруковці реєстру доходів громадян Управління, зазначені щомісячні суми доходу позивача, з яких сплачені внески до Пенсійного Фонду України у період з 1987-1992 роки. Суми, які виплачувалися ОСОБА_1 на початку кожного з цих років є значно більшими, ніж у інші місяці року. Так у 1988 році йому було нараховано та сплачено 2 669 рублів, у 1999 році - 7 096 рублів, у 1990 році - 11 392 рублі, у 1991 році - 18 667 рублів, у 1992 році - 160 580 карбованців-купонів.

З пояснень свідків ОСОБА_19, яка працювала у цей час бухгалером колгоспу по нарахуванню і оплаті праці та ОСОБА_15 (тодішній обліковець колгоспу) вбачається, що середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 у цей період у колгоспі становила приблизно 160 карбованців. Суми, які йому виплачувалися на початку року і значно відрізнялися у більшу сторону від заробітної плати були оплатою за надані послуги колгоспу по вичинці шкіри звіра. Вони не відносилися до зарплати ОСОБА_1, оскільки на період вичинки шкіри він тимчасово складав свої повноваження пасічника та завідуючого звірогосподарством. Колишній бухгалтер роз'яснила, що нараховані ОСОБА_1 суми у період вичинки шкіри - це були дораховані кошти за попередній річний період його роботи (відпустка, відрядні, почасові, доплати та ін.) і виплачувалися вони як правило, в кінці року. Дана обставина підтверджується також актом № 1 від 5 січня 2015 року про перевірку складових заробітної плати ОСОБА_1 у цей період, складеного працівниками Лешнівської сільської ради та Управління.

Зазначені обставини та докази (показання свідків, протоколи засідань правління колгоспу, довідки, акти та ін.), які їх підтверджують, свідчать і дають підстави суду зробити висновок, що за надані по вичинці шкіри звіра послуги колгоспом ім. Шевченка були виплачені (виплачувалися) ОСОБА_1 кошти, з яких було сплачено пенсійні внески, а саме: у 1988 році він отримав 2 669 рублів за виконання робіт за період з 1 листопада 1987 року по 28 лютого 1988 року; у 1999 році - 7 096 рублів за виконання робіт за період з 24 жовтня 1988 року по 28 лютого 1989 року; у 1990 році - 11 392 рублі за виконання робіт за період з 1 листопада 1989 року по 28 лютого 1990 року; у 1991 році - 18 667 рублів за виконання робіт за період з 27 листопада 1990 року по 27 березня 1991 року; у 1992 році - 160 580 карбованців-купонів за виконання робіт за період з 27 листопада 1991 року по 27 березня 1992 року.

Суд не бере до уваги заперечення третьої особи про те, що згідно вимог п. 30 статуту колгоспу, який діяв у цей період часу, і згідно якого виплата коштів працівникам колгоспу здійснювалася не рідше одного разу на місяць, а остаточний розрахунок з колгоспниками провадився не пізніше місячного строку після затвердження річного звіту колгоспу, оскільки, як було встановлено вище, у згадані періоди часу позивач знаходився з колгоспом в інших не трудових відносинах і статусі, не як член колгоспу, а як особа-підрядник, яка надавала колгоспу свої послуги на підставі договору і за виконану роботу (послуги) отримував відповідну плату. Тому вимоги статуту колгоспу у цій частині на ці стосунки не поширювалися.

Також суд відхиляє позицію третьої особи щодо того, що зазначені обставини уже досліджувалися адміністративим судом і з цього приводу прийнято постанову Львівським апеляційним адміністративним судом від 02.04.2018 року по справі № 876/80/18 про скасування постанови Бродівського районного суду Львівської області від 12.12.2017 року, залишення позовної заяви ОСОБА_1 про зобов'язання Управління здійснити перерахунок його пенсії без розгляду та відмови у задоволенні позовних вимог, тому вони не можуть бути предметом доказування та дослідження.

Відповідно до вимог п.п. 4 та 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Норма даної статті Кодексу вказує на встановлені іншим судом обставини. Виходчи зі змісту мотивувальної частини згаданої постанови апеляційного адміністративного суду вбачається, що у суду виникли сумніви щодо даних обставин, у зв'язку з браком доказів, тому він їх до уваги не взяв при винесенні свого рішення. Також зі змісту тексту постанови суду не видно, що ним встановлено з цього приводу якісь інші обствини, які б виключали обставини, не доведені позивачем.

Крім цього слід зазначити, що вимоги цієї статті Кодексу вказують на той факт, що не потребують доказуванню обставини щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати лише ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір і які зазначені у резолютивній частині рішення суду. Таку позицію передбачають наукові тлумачення цієї норми Кодексу.

Суд також не бере до уваги твердження Управління про те, що позивач неодноразово звертався до відповідача про видачу йому такої довідки, він її отримував і цим самим права позивача не порушувалися. Тому даний позов є безпідставним. Судом встановлено, що такі довідки видавалися не встановленого зразка, на підставі рішення суду, яке було пізніше скасованим і не могли братися Управлінням до уваги, а значить, не давали позивачу юридичної можливості реалізувати свої законні права та інтереси.

Суд також враховує той факт, що відповідач, хоч і відмовив у видачі такої довідки з формальних підстав, однак, позов визнав, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 фактично надавав колгоспу такі послуги, отримував від цього дохід, від якого сплачувалися пенсійні відрахування.

Керуючись ст. 4, 7, 12, 13, 43, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Зобов'язати Приватну агрофірму ім. Шевченка видати ОСОБА_1 довідку, передбачену Порядком визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2005 року № 306 із зазначенням доходу за результатами роботи по вичинці шкіри, строк виконання якої перевищував календарний місяць та цивільно-правових договорів, як підстави для виплати цього доходу, виплаченого за результатами роботи в період з 1 листопада 1987 року по 28 лютого1988 року (дохід становив 2669 рублів); 24 жовтня 1988 року по 28 лютого1989 року (дохід становив 7096 рублів); з 1 листопада 1989 року по 28 лютого 1990 року (дохід становив 11392 рублів); з 27 листопада 1990 року по 27 березня 1991 року (дохід становив 18677 рублів); з 27 листопада 1991 року по 27 березня 1992 року (дохід становив 160 580 карбованців-купонів).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Бродівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його ухвалення, а особами, які не були присутні при проголошенні судового рішення, в той самий строк з часу отримання копії цього рішення.

Суддя О.Бородійчук