РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/15924/17

Провадження № 2/638/1530/18

18.04.2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Хайкіна В.М.

за участю секретаря Шульги К. І.

з участю судового розпорядника ОСОБА_1

з участю представника позивача ОСОБА_2

з участю представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «РАО 777» до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про стягнення безпідставно набутих коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року позивач в особі ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «РАО 777» звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про стягнення безпідставно набутих коштів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у період з 22.01.2014 року по 01.06.2017 року керівником (директором) ОСОБА_4 був ОСОБА_6 та у період з 24.02.2014 року по 18.09.2015 року ОСОБА_4 мало відкритий рахунок в установі ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК». ОСОБА_6, будучи керівником ОСОБА_4, здійснював безвідплатне без достатньої правової підстави) відчуження грошових коштів (майна) ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 (засновник ОСОБА_4 - 23% частка в статутному капіталі). Відчуження коштів відбувалось без правових на те підстав, шляхом перерахування коштів з розрахункового рахунку ОСОБА_4 на поточний рахунок ОСОБА_5 в установі банку. Так, 10.04.2014 року, на користь ОСОБА_5 було перераховано грошові кошти на суму 1500 грн. Призначення платежу на користь ОСОБА_5: «Оплата згідно договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28.01.2014 року». Однак, вищевказаного договору купівлі-продажу нежитлових приміщень між ОСОБА_5 та TOB «РАО 777» від 28.01.2014 року не існує, він ніколи не укладався, ОСОБА_4 не придбавало жодних приміщень у ОСОБА_5, а отже і перерахунки грошових коштів ТОВ «РАО 777» на користь ОСОБА_5 є такими, що здійснені без належної правої підстави, а кошти набуті ОСОБА_5 є безпідставно набутими та підлягають поверненню на користь ТОВ «РАО 777». Просить суд позов задовольнити, стягнути з з ОСОБА_5 на користь TOB «РАО 777» безпідставно набуті грошові кошти у сумі 1500 грн. 00 коп.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «РАО 777» - ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, надав до суду письмовий відзив, у якому зазначив, що він є учасником ТОВ «РАО 777» та йому належить частка, яка складає 23% статутного капіталу ОСОБА_4. У травні 2016 року позивач звернувся до нього з листом №05-16/14 від 25.05.2016 року, у якому, посилаючись на скрутний фінансовий стан ОСОБА_4, просив надати фінансову допомогу у вигляді оплати вартості ремонтних робіт належних йому нежитлових приміщень, які розташовані на першому поверсі та у підвалі будівлі, що знаходиться за адресою м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 82, у розмірі 461528,00 грн. Отримавши згоду відповідача, 04.07.2016 року позивач уклав із виконавцем договір підряду №173/-СП на виконання комплексу ремонтних робіт належних ОСОБА_4 нежитлових приміщень. Відповідні роботи були виконані підрядною організацією та прийняті позивачем 05.10.2016 року, що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт №11. Строк виконання грошових обовязків ОСОБА_4 був закріплений в п. 2.3. Договору підряду відповідно до якого замовник (позивач) мав виплатити вартість виконаних робіт у повному обсязі не пізніше 30.11.2016 року. В той же час, сплачені ним грошові кошти за договором підряду не є такими, що були надані позивачу безповоротно, грошова сума у розмірі 1500,00 грн. перерахована йому відповідачем ще 10.04.2014 року - тобто саме та, про яку йдеться у позовній заяві, згідно домовленостей мала б бути зарахована у якості виконання обовязків ОСОБА_4 перед ним, які виникли у звязку із оплатою вартості проведених ремонтних робіт.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, просив суд відмовити у його задоволенні.

Третя особа - ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, надав до суду пояснення, згідно яких просить розглянути справу за його відсутністю, а також вважає висновок позивача щодо відчуження грошових коштів ОСОБА_4 на користь відповідача - ОСОБА_5 у розмірі 1500,00 грн. 00 коп. без достатньої правової підстави передчасним та таким, що не в повній мірі відповідає дійсним обставинам. Грошова сума у розмірі 1500,00 грн. 00 коп. дійсно була перерахована ОСОБА_5 у 2014 році помилково, про що він був сповіщений, однак в подальшому, у 2016 році, згідно домовленостей сторін, ці кошти були зараховані у якості часткової компенсації ОСОБА_5 вартості оплачених ним ремонтних робіт у нежитлових приміщеннях за адресою м. Харків, вул. Ак. Павлова, 82, які на той час належали ТОВ «РАО 777.

Суд, дослідивши доводи учасників справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Як встановлено матеріалами справи,у період з 22.01.2014 року по 01.06.2017 року керівником ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «РАО 777» був ОСОБА_6, з 24.02.2014 року по 18.09.2015 року ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «РАО 777» мало відкритий рахунок в установі ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» (а. с. 18).

Із виписки по особовому рахунку ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «РАО 777», вбачається, що 10.04.2014 року на користь ОСОБА_5 було перераховано грошові кошти на суму 1500 грн., призначення платежу: сплата за нежитлове приміщення згідно договору купівлі-продажу від 28.01.2014 року (а. с. 19-20).

У травні 2016 року ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «РАО 777» в особі директора ОСОБА_6 звернулося до ОСОБА_5, посилаючись на скрутний фінансовий стан ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «РАО 777», просило надати фінансову допомогу у вигляді фінансування вартості проведення реконструкції належних ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «РАО 777» нежитлових приміщень першого поверху та підвалу будинку за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 82, у розмірі 461528,00 грн., що підтверджує копія відповідного листа від 25.05.2016 року за вих. №05.-16/14 (а. с. 59).

При цьому, вказаним листом було запропоновано порядок компенсації витрат понесених ОСОБА_5 витрат, у разі надання згоди на фінансування ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «РАО 777»: суму у розмірі 1500, 00 грн., що перерахована підприємством 10.04.2014 року зарахувати в якості частково виконання зобовязань перед підприємством, а залишок вартості робіт у розмірі 460028, 00 грн. зобовязуються виплатити ОСОБА_5 по мірі надходження прибутку від господарської діяльності підприємства.

Згідно договору підряду №173/-СП від 04.07.2016 року, ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «РАО 777» та Приватне Підприємство «Перфект Сапорт» домовились про наступне: в порядку та на умовах, визначених дійсним договором, підрядник зобовязується виконати роботи по технічному переобладнанню-реконструкції обєкта, а замовник зобовязується забезпечити доступ підрядника до обєкта, оплатити та прийняти виконані роботи (а. с. 60-62).

Відповідні роботи були виконані підрядною організацією та прийняті ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «РАО 777»05.10.2016 року, що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт №11 (а. с. 66-70).

Згідно справки Приватного Підприємства «Перфект Сапорт» від 05.10.2016 року, вартість виконаних будівельних робіт становить 461528,00 грн. (а. с. 71)

Строк виконання грошових обовязків ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «РАО 777»закріплений в п. 2.3. Договору підряду, відповідно до якого замовник (позивач) має виплатити вартість виконаних робіт у повному обсязі не пізніше 30.11.2016 року.

Відтак, погоджуючись з умовами, запропонованими позивачем - ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «РАО 777»у листі від 25.05.2016 року за вих. №05.-16/14, виконуючи частину домовленостей з виконання грошових обовязків ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «РАО 777»за договором підряду, ОСОБА_5 самостійно сплатив на користь підрядної організації - Приватного Підприємства «Перфект Сапорт» повну вартість виконаних робіт, що підтверджується квитанціями №16 від 16.09.2016 року на суму 145000 грн., №21 від 31.10.2016 року на суму 145000 грн., №23 від 15.11.2016 року на суму 145000 грн., та №25 від 06.12.2016 року на суму 26528 грн. (а. с. 72-75).

Згідно статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Тобто, стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з цим i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання виникають за наявності трьох умов: 1) набуття або збереження майна; 2) набуття або збереження за рахунок іншої особи; 3) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна на одній стороні є результатом відповідного зменшення майна на іншій. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте.

З огляду на аналіз норм, на які посилається позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «РАО 777», заявляючи позов, суд приходить до висновку, що згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України).

Як установлено в судовому засіданні, грошова сума у розмірі 1500,00 грн., яку позивач вважає безпідставно набутими Малихіним В. А. грошовими коштами, та яка помилково була перерахована йому 10.04.2014 року Товариством з обмеженою відповідальністю «РАО 777», згідно домовленостей, викладених у листі від 25.05.2016 року за вих. №05.-16/14, самим же Малихіним В. А. була оплачена в якості фінансування вартості проведення реконструкції належних Товариству з обмеженою відповідальністю «РАО 777» нежитлових приміщень першого поверху та підвалу будинку за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 82, у межах розміру фінансування - 461528,00 грн. та отже мала бути зарахована у якості повернення помилково перерахованих коштів.

Таким чином, позивачем жодним чином не обґрунтовано, в чому полягає порушення його прав саме відповідачем ОСОБА_5, якими його діями чи бездіяльністю йому було завдано збитків.

Правові висновки з приводу застосування статті 1212 Цивільного кодексу України викладені в постановах Верховного суду України від 22 січня 2013 року №3-69гс12, від 14 жовтня 2014 року №3-129гс14.

Відповідно до ч. ч. 1. 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. ч. 1, 3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до частини 2 статті 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно ч. 1, 2 статті 601 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Тобто, відносини, що склалися між сторонами стосовно зазначеної у позовній заяві грошової суми 1500, 00 грн., яку позивач просить стягнути в якості безпідставно набутих грошових коштів, мають чітко виражений договірний характер, а тому вимога про застосування за таких обставин статті 1212 Цивільного кодексу України, є безпідставною та необґрунтованою.

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов'язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Матеріали справи не містять даних на підтвердження позиції позивача, навпаки судом встановлено, що грошова сума у розмірі 1500,00 грн., яку позивач вважає безпідставно набутими ОСОБА_5 грошовими коштами, та яка помилково була перерахована йому 10.04.2014 року ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «РАО 777», згідно домовленостей, викладених у листі від 25.05.2016 року за вих. №05.-16/14, самим же ОСОБА_5 була оплачена в якості фінансування вартості проведення реконструкції належних ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «РАО 777» нежитлових приміщень першого поверху та підвалу будинку за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 82, у межах розміру фінансування - 461528,00 грн., а тому права та законні інтереси позивача жодним чином не порушені, позов є необґрунтованим та безпідставним.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобовязані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до вимог статті 16 Цивільного кодексу України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, позивач відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України зобов'язаний довести обставини, які мають місце у диспозиції норми матеріального права, проте позивачем - ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «РАО 777» так і не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування своєї позиції. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовані у судовому засіданні стороною відповідача, позивачем не надано належних доказів в обґрунтування своєї позиції, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «РАО 777» до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про стягнення безпідставно набутих коштів задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 11-13, 81, 141, 265 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 301, 626, 627, 642, 1212 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «РАО 777» до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про стягнення безпідставно набутих коштів відмовити.

Витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На підставі частини 1 статті 354 ЦПК України, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20.04.2018 року.

Головуючий: