Ухвала

Іменем України

19 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 621/1280/17

провадження № 61-16765ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 30 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання права на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, який в подальшому уточнив, до головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання права на земельну частку (пай).

Позовна заява мотивована тим, що з 01 вересня 1992 року позивач перебував у трудових відносинах з Таранівською птахофабрикою та працював там трактористом. 01 липня 1995 року він був звільнений з роботи у зв'язку з призивом на військову службу, яку проходив до 20 грудня 1996 року. Згідно з розпорядженням Зміївської районної державної адміністрації Харківської області від 17 травня 1996 року № 238 Таранівська птахофабрика реорганізована в колективне сільськогосподарське підприємство «Таранівка» (далі - КСП «Таранівка»), яке було реорганізовано в відкрите акціонерне товариство «Таранівка» (далі - ВАТ «Таранівка»). В 2003 році ВАТ «Таранівка» припинило свою діяльність у зв'язку з банкрутством.

ОСОБА_4 вважає, що згідно з Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» він має право на земельну частку (пай). Однак його не включили до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) в колективній власності, під час проведення розпаювання до списків його також включено не було, сертифікат на земельну частку (пай) не видано.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_4 просив визнати за ним право на земельну частку (пай) товарного сільськогосподарського виробництва у розмірі середньої земельної частки (паю) по Таранівській сільській раді Зміївського району Харківської області із вільних земель резервного фонду в межах плану Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 30 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що він на момент отримання КСП «Таранівка» державного акту на право колективної власності на землю був членом КСП «Таранівка».

ОСОБА_4 через засоби поштового зв'язку 03 березня 2018 року звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 30 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2018 року. Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Касаційна скарга мотивована тим, що позивач дізнався про порушення його прав, а саме про те, що його помилково не було включено до списку членів КСП «Таранівка», які мають право на земельну частку (пай) у 2017 році. Окрім цього, ОСОБА_4 зазначає, що за працівниками, призваними на строкову військову службу до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві у яких вони працювали на час призову. Тому, на час проходження позивачем строкової військової служби він мав бути включений до складу членів КСП та, відповідно, повинен був бути включений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) даного сільськогосподарського підприємства і мав право отримати сертифікат на земельний пай.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Тлумачення пункту 2 Указу Президента України № 720/95 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» свідчить, що право на земельну частку (пай) виникає в осіб, у тому числі й пенсіонерів, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акту на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства.

Встановивши, що станом на 24 червня 1997 року (дату отримання КСП «Таранівка» Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР-12-00-001003) ОСОБА_4 не працював в колгоспі та не був його членом, оскільки з 16 травня 1997 року був прийнятий на роботу слюсарем рухомого складу Пасажирського вагонного депо, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, зробив обґрунтований висновок про те, що позивач не набув права на земельну частку (пай).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GУMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм права (пункту 2 Указу Президента України № 720/95 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям») є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 30 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання права на земельну частку (пай).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель