ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року

м.Суми

Справа №581/245/17

Номер провадження 22-ц/788/633/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Біляєвої О. М. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія»;

третя особа - відділ Держгеокадастру у Липоводолинському районі Сумської області;

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія»

на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 08 лютого 2018 року в складі судді Кузьмінського О.В., ухвалене у смт. Липова Долина, повний текст якого складено 13 лютого 2018 року,

в с т а н о в и в:

12 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, мотивував тим, що він є власником земельної ділянки площею 3,0846 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Липоводолинської селищної ради Сумської області, яку він успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

За життя його матір, як власник вказаної земельної ділянки, передала її в оренду ТОВ «Мрія» та отримувала орендну плату, а після її смерті орендну плату продовжував отримувати він. При цьому він не укладав новий договір оренди з відповідачем.

Наприкінці 2016 року він дізнався, що ТОВ «Мрія» підписало від його імені новий договір оренди, датований 01 листопада 2006 року, за яким вже він, а не його матір є орендодавцем зазначеної земельної ділянки.

Просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 01 листопада 2006 року, в якому він зазначений орендодавцем.

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 08 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 01 листопада 2006 року, в якому орендодавцем зазначений ОСОБА_1, орендарем - ТОВ «Мрія», об'єктом оренди - земельна ділянка площею 3,085 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1, розташована на території Липоводолинської селищної ради Сумської області.

Стягнуто з ТОВ «Мрія» на користь ОСОБА_1 5890 грн. 24 коп. понесених судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «Мрія», посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

При цьому зазначає, що після отримання правовстановлюючого документа на землю позивач особисто звернувся до товариства з пропозицією укласти договір. Без наявності у відповідача паспортних даних ОСОБА_1, а також документу про право власності на землю, спірний договір оренди взагалі не можливо було б скласти.

Вказує, що при розгляді справи в судовому засіданні представник ТОВ «Мрія» не був присутній, а тому фактично відповідача позбавлено можливості поставити свої питання на вирішення експертизи.

Крім того, судом безпідставно не застосовано позовну давність при вирішенні спору.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що після отримання державного акту на право власності на земельну ділянку від 20 липня 2006 року він не звертався до відповідача з пропозицією укласти договір оренди, не підписував такий договір, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи. Щодо отримання орендної плати, то він вважав, що отримує її згідно з договором матері, адже жодного договору він не підписував.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ТОВ «Мрія» - адвоката Маківського В.В., який підтримав доводи апеляційної скарги, позивача та його представника - адвоката ОСОБА_4, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своєї матері ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 3,25 га, розташовану на території Липоводолинської селищної ради, що належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_2 (а.с. 8).

На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 3,2249 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Липоводолинської селищної ради Липоводолинського району (а.с. 5).

Згідно з договором оренди землі від 01 листопада 2006 року, ОСОБА_1 надав ТОВ «Мрія» в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 3,085 га на строк 10 років, який 06 березня 2007 року зареєстрований у Липоводолинському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» (а.с. 32-33).

Відповідно до Акту приймання-передачі від 06 березня 2007 року земельна ділянка фактично була передана ТОВ «Мрія» (а.с. 34).

09 вересня 2015 року між позивачем та відповідачем укладено угоду про зміну і доповнення договору оренди землі від 01 листопада 2006 року, згідно з якою, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 95514,75 грн., договір укладено на 10 років, орендна плата становить 7% від нормативної грошової оцінки, що становить 6686,03 грн. на рік (а.с. 149).

Висновком судової почеркознавчої експертизи № 19/119/6-6/66е, складеним 06 вересня 2017 року експертом Сумського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру установлено, що досліджуваний підпис від імені ОСОБА_1 в договорі оренди землі від 01 листопада 2006 року в розділі «Реквізити та підписи сторін», нижче слів «Орендодавець», зареєстрованому в Липоводолинському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою, згідно зразків, наданих на дослідження (а.с. 97-99).

Рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог мотивоване тим, що договір оренди землі від 01 листопада 2006 року ОСОБА_1 не підписувався, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи, а тому було відсутнє вільне волевиявлення позивача на укладення вказаного договору.

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що в даному випадку відсутнє волевиявлення позивача ОСОБА_1 на встановлення його цивільних прав та обов'язків щодо передачі в оренду земельної ділянки, яка перебуває у його власності, на умовах, що були визначені в договорі оренди землі від 01 листопада 2006 року, оскільки в судовому засіданні доведено, що позивач не підписував вказаного договору, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи та не надавав відповідних повноважень іншій особі на його підписання.

Та обставина, що без наявності у відповідача паспортних даних ОСОБА_1, а також документу про право власності на землю, спірний договір оренди взагалі не можливо було б скласти, спростовується матеріалами справи, а саме з оспорюваного договору вбачаться, що він був складений без врахування правовстановлюючих документів на землю, оскільки в ньому не вказано кадастровий номер земельної ділянки, хоча в державному акті він зазначений, а її площа вказана 3,085 га, тобто розмір, що зазначений в державному акті матері позивача, замість 3,046 га.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що ТОВ «Мрія» фактично було позбавлено можливості поставити свої питання на вирішення експертизи, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач отримав копію позовної заяви, в якій позивачем заявлялось клопотання про проведення почеркознавчої експертизи з переліком питань, які він просив поставити на вирішення експертизи. Крім того, відповідач належним чином був повідомлений про всі судові засідання та йому пропонувалося подати заперечення на позовну заяву, проте останній таких заперечень суду не подавав, а його представник з'явився в судове засідання лише після проведення експертизи.

Щодо не застосування судом першої інстанції позовної давності при вирішенні даного спору, необхідно зауважити про те, що відповідач в суді першої інстанції не заявляв про застосування строку позовної давності як це передбачено ч. 3 ст. 267 ЦК України, тому у суду першої інстанції не було підстав для відмови у позові з цієї підстави.

Отримання орендної плати позивачем, що на думку відповідача є доказом обізнаності позивача про існування спірного договору, не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки сам по собі факт отримання орендної плати не свідчить про те, що договір орендодавцем був підписаний. Фактичне користування орендарем земельною ділянкою позивача й відповідне отримання прибутку з цієї земельної ділянки, є підставою для оплати власнику земельної ділянки плати за користування цією землею.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Враховуючи те, що справа є незначної складності, вона є малозначною (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) і тому відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 382, 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» залишити без задоволення.

Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 08 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

О.М. Біляєва

В.І. Криворотенко