ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 671/990/17
Провадження № 22-ц/4820/204/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Спірідонової Т.В., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.

за участю учасників справи: представника апелянта адвоката Лозюка С.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 2 серпня 2018 року (суддя Павлова А.С.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» про визнання договору оренди землі недійсним,

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_6, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що в 2016 році вона дізналася про те, що існує договір оренди земельної ділянки №П116 від 2 січня 2014 року, предметом якого стала земельна ділянка площею 3,0294 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить їй на праві власності. Договір укладений строком на 10 років, підписаний директором ПП «Аграрна компанія 2004» Лабазюком П.П., посвідчений печаткою орендаря, однак в графі «Орендодавець» де зазначена вона - ОСОБА_6, стоїть підпис іншої особи. Вказаний договір оренди був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 6 жовтня 2014 року. До вказаного договору додавався Акт приймання-передачі земельної ділянки від 7 жовтня 2014 року, якого вона також не підписувала.

У зв'язку з цим позивач просила суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №П116 від 2 січня 2014 року, укладений між нею та ПП «Аграрна компанія 2004» в особі директора Лабазюка П.П., на земельну ділянку площею 3,0294 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: с. Попівці Волочиського району.

Ухвалою суду першої інстанції від 31 липня 2017 року у даній справі призначено судову почеркознавчу експертизу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач ОСОБА_6 померла.

Ухвалою Волочиського районного суду від 20 липня 2018 року правонаступником померлої ОСОБА_6 залучено ОСОБА_5

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 2 серпня 2018 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі №П116 від 2 січня 2014 року, укладений між ПП «Аграрна компанія 2004» в особі директора Лабазюка П.П. та ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 3,0294 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала на праві власності ОСОБА_6 та знаходиться на території Поповецької сільської ради Волочиського району Хмельницької області.

Стягнуто з ПП «Аграрна компанія 2004» на користь ОСОБА_5 640 грн. судового збору та 2250 грн. 24 копійки витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи.

Не погоджуючись з цим рішенням, ПП «Аграрна компанія 2004» в апеляційній скарзі просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Вважає вказане рішення прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що судом не враховано, що ОСОБА_6 та її дочка ОСОБА_8 спільно проживали та вели домашнє господарство у с. Попівці Волочиського району Хмельницької області. ОСОБА_8 виконувала функції соціального працівника, здійснюючи догляд за матір'ю. Крім того, як зазначає апелянт, відповідно до довідки Поповецької сільської ради донька представляла інтереси матері, у тому числі й щодо укладення договорів оренди земельної ділянки площею 3,0294 га. Факт спільного проживання матері з дочкою доводить ті обставини, що позивач знала про укладений договір оренди земельної ділянки, про його умови, та спільно з донькою отримувала орендну плату.

Усі умови договору оренди земельної ділянки відповідачем виконувались належним чином, відтак, підстави для визнання його недійсним відсутні.

Крім того, апелянт відмічає, що судом першої інстанції порушено рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, а також змагальність сторін. Судом неправомірно було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи, оскільки ставилось питання щодо встановлення юридичного факту, чи дійсно дочка позивачки, яка здійснювала за нею сторонній догляд через її фізичну немічність і похилий вік, підписала за її дорученням і в її ж інтересах спірний договір оренди землі, та в подальшому отримувала орендну плату, яку використовувала в інтересах матері.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить залишити рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 2 серпня 2018 року без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зазначає, що ОСОБА_6 договір оренди земельної ділянки не підписувала, не уповноважувала доньку укласти з ПП «Аграрна компанія 2004» цей договір. У ОСОБА_8, як соціального працівника, не було також повноважень укладати таку угоду. Твердження апелянта, що договір оренди землі був підписаний ОСОБА_8 за згодою і добровільним волевиявленням ОСОБА_6, є надуманим і немотивованим. Належних доказів цього суду не надано.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0294 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташована на території Поповецької сільської ради, належала ОСОБА_6 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 10.10.2006 року (а. с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач ОСОБА_6 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 105).

Вказана земельна ділянка після смерті ОСОБА_6 прийнята у спадщину її внуком ОСОБА_5 (а. с. 115-116).

В матеріалах справи наявний договір оренди землі №П116 від 2 січні 2014 року, укладений між ОСОБА_6 та ПП «Аграрна компанія 2004» (а. с. 5-6).

Предметом вказаного договору є земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Поповецької сільської ради Волочиського району Хмельницької області, кадастровий номер НОМЕР_1, право на яку посвідчене державним актом серії НОМЕР_2 (п. 1 Договору).

Об'єктом оренди договору оренди є земельна ділянка площею: 3,0294 га. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 93275 грн. (п.п. 2, 4 Договору).

Договір укладено на 10 років з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою (п. 6 Договору).

10 вересня 2014 року було визначено межі земельної ділянки, яка є предметом укладеного між сторонами договору оренди (а. с. 31).

Відповідно до акту прийому-передачі земельної ділянки від 7 жовтня 2014 року ОСОБА_6 передала, а ПП «Аграрна компанія 2004» прийняло земельну ділянку площею 3,0294 га, яка належить позивачу на праві власності відповідно до державного акту серії НОМЕР_2 (а. с. 13).

6 жовтня 2014 року зареєстровано право оренди земельної ділянки, належної ОСОБА_6, орендар - ПП «Аграрна компанія 2004», що зазначено у витязі із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №27707814 (а. с. 14).

Відповідно до висновку експерта №119П від 4 вересня 2017 року, підпис від імені ОСОБА_6 в графі «Орендодавець» у договорі оренди земельної ділянки №П116 від 2 січня 2014 року виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою (а. с. 45-46).

У довідці Управління соціального захисту населення Волочиської РДА від 24 вересня 2017 року значиться, що за ОСОБА_6 дійсно здійснювався догляд як за особою похилого віку. Догляд здійснювала ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителька с. Попівці Волочиського району. Догляд здійснювався згідно поданої заяви ОСОБА_6 про потребу надання соціальних послуг та довідки ЛКК №119 від 12 лютого 2013 року, що підтверджує потребу постійного стороннього догляду та нездатність до самообслуговування. ОСОБА_8 отримувала компенсацію як фізична особа, яка надає соціальні послуги по догляду за ОСОБА_6 згідно заяви про згоду надання соціальних послуг. На обліку перебувала з 18 лютого 2013 року по 29 лютого 2016 року і отримувала допомогу в розмірі 137,80 грн. щомісячно (а. с. 87).

Крім того, Поповецький сільський голова на адвокатський запит повідомив представнику відповідача про те, що ОСОБА_8 надавала соціальні послуги відносно своєї мами - ОСОБА_6, як особі похилого віку, яка потребує постійного догляду у зв'язку із нездатністю до самообслуговування, у період з 18 лютого 2013 року по 29 лютого 2016 року. ОСОБА_8 та ОСОБА_6 проживають в одному житловому будинку, який належить на праві власності ОСОБА_6 Вони проживають однією сім'єю й ведуть спільне домашнє господарство, а ОСОБА_8, у зв'язку із вищевказаними обставинами, постійно представляє інтереси ОСОБА_6, у тому числі у земельних правовідносинах із ПП «Аграрна компанія 2004», щодо укладення договорів оренди земельної ділянки та отримує за неї орендну плату (а. с. 88).

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що доводи позивача про те, що ОСОБА_6 не підписувала договір оренди земельної ділянки, є обґрунтованими і доведеними, тоді як представником відповідача жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що позивач дійсно підписувала спірний договір, не надано. За висновками суду відсутність особистого підпису позивача в договорі оренди землі свідчить про те, що сторони не узгодили всі істотні умови договору, передбачені законом.

У рішенні також зазначено, що чинним законодавством не передбачено права особи, яка здійснює догляд за особою похилого віку, вчиняти від її імені правочини, які виходять з межі дрібних побутових.

Суд не взяв до уваги посилання відповідача на факт отримання орендної плати за договором оренди землі, як на підставу відмови у позові, оскільки вказана орендна плата не отримувалась ОСОБА_6

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Так, відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

В силу положень ст. 90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»).

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ст. 14 Закону України «Про оренду землі»).

В силу положень ст. 638 ЦК України, дійсним є договір, який відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а сторони при його укладенні в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За загальним правилом, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Ч. 1 ст. 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно з частиною третьої цієї ж статті представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 242 ЦК України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа.

Чинним законодавством не передбачено права особи, яка здійснює догляд за особою похилого віку, вчиняти від її імені правочини, які виходять за межі дрібних побутових.

Зокрема, ні у ст. 11 Закону України «Про соціальні послуги», якою регламентовано перелік основних прав та обов'язків осіб, що надають соціальні послуги, ні у тексті вказаного закону не передбачено право таких осіб здійснювати представництво отримувачів соціальних послуг без належним чином оформленого доручення.

Посилання апелянта на те, що судом не враховано, що ОСОБА_6 та її дочка ОСОБА_8 спільно проживали та вели домашнє господарство у с. Попівці Волочиського району, а згідно довідки Поповецької сільської ради донька представляла інтереси матері, у тому числі й щодо укладення договорів оренди земельної ділянки площею 3,0294 га, і що факт спільного проживання матері з дочкою доводить ті обставини, що позивач знала про укладений договір оренди земельної ділянки, про його умови, та спільно з донькою отримувала орендну плату, не може бути підставою для скасування рішення та відмови у позові.

Оспорюваний правочин може бути визнаний судом недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність.

Апелянт не надав суду доказів наявності письмової довіреності, виданої ОСОБА_6 іншій особі укладати договір оренди.

Твердження апелянта, що усі умови договору оренди земельної ділянки відповідачем виконувались належним чином, відтак, підстави для визнання його недійсним відсутні, не може слугувати підставою для відмови у позові. Як вірно зазначено у рішенні місцевого суду, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що позивач дійсно підписувала спірний договір. Крім того, згідно експертного дослідження підпис від імені ОСОБА_6 в графі «Орендодавець» у договорі оренди №П116 від 2 січня 2014 року виконаний не нею, а іншою особою, у зв'язку з чим правильними є висновки оскаржуваного рішення про те, що відсутність особистого підпису позивача в договорі оренди землі свідчить про те, що сторони не узгодили всі істотні умови договору, передбачені законом.

Крім того, посилання апелянта на те, що судом неправомірно було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи, оскільки ставилось питання чи дійсно дочка позивачки, яка здійснювала за нею сторонній догляд, підписала за її дорученням і в її ж інтересах спірний договір оренди землі, є безпідставним. У позовній заяві ОСОБА_6 заявлялось клопотання призначити у даній справі судову почеркознавчу експертизу для з'ясування питання, чи підписувався договір оренди землі №П116 від 2 січня 2014 року ОСОБА_6 чи іншої особою. Висновком експерта дано відповідь на поставлені ухвалою суду питання.

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» залишити без задоволення.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 2 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 9 листопада 2018 року.

Судді : А.В. Купельський

Т.В. Спірідонова

О.І. Ярмолюк

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Павлова А.С. Категорія - 23

Доповідач - Купельський А.В.