Справа № 373/1938/17 Головуючий у І інстанції Рева О. І.
Провадження № 22-ц/780/1496/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 54 25.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Кулішенка Ю.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Сушко Л.П.

за участю секретаря: Вергелес О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Національного історико етнографічний заповідник «Переяслав» на рішення Переяслав Хмельницького міськрайонного суду суду Київської області від 09 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» про встановлення доплати за вчене звання,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що з серпня 1995 року він працює в Національному історико-етнографічному заповіднику «Переяслав». Рішенням Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України, що затверджене наказом МОН України від 25.02.2016 № 161, йому присвоєно вчене звання старшого наукового співробітника із спеціальності «Історіографія, джерелознавство та спеціальні історичні дисципліни».

Відповідно до наказу № 23-ОС від 10.03.2017 його переведено завідувачем науково-дослідного сектору «ОСОБА_3Бенардоса» науково-дослідного філіалу «ОСОБА_3 народної архітектури та побуту Середньої Наддніпрянщини» з 10 березня 2017 року з оплатою праці згідно зі штатним розписом. Основними посадами наукових працівників наукових установ (їхніх філій, інших відокремлених підрозділів), наукових підрозділів юридичних осіб державної та інших форм власності є старший науковий співробітник, що передбачено ст. 31 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність». Відповідно до чинного законодавства зміна розміру заробітної плати, у разі присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника, має відбуватись з дня винесення рішення атестаційної колегії МОН України про присвоєння вченого звання та видачі атестату старшого наукового співробітника.

Відповідачем було відмовлено у нарахуванні йому доплати за вчене звання з посиланням на наказ Міністерства культури та туризму України № 745 від 18.10.2005 «Про впорядкування умов оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки», яким доплата працівникам культури за вчене звання старшого наукового співробітника не передбачена.

Вважав, що відмова відповідача у нарахуванні та виплаті доплати до посадового окладу старшого наукового співробітника є протиправною, оскільки власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій галузей бюджетної сфери» від 30 серпня 2001 року за № 1298, якою установлено доплати працівникам за вчене звання доцента, старшого наукового співробітника - у граничному розмірі 25 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати).

Про порушення свого права він дізнався 05.09.2017 після отримання листа відповідача про відмову у здійсненні доплати.

Просив зобовязати адміністрацію Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» встановити йому доплату за вчене звання старшого наукового співробітника; зобовязати провести перерахунок та виплату заробітної плати з урахуванням доплати за вчене звання старшого наукового співробітника з 25 лютого 2016 року, тобто з дня винесення рішення атестаційної колегії МОН України про присвоєння йому вченого звання та видачі атестату старшого наукового співробітника. Окрім того, стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати.

Рішенням Переяслав Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2018 року позов задоволено.

Зобовязано Національний історико-етнографічний заповідник «Переяслав» (вул. Шевченка, 8, м. Переяслав-Хмельницький, Київська область, 08400, ) здійснювати ОСОБА_2 (вул. Городищенська, 10, м. Переяслав-Хмельницький, Київська область, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) доплату до заробітної плати за вчене звання «старший науковий співробітник» в розмірі 25% його посадового окладу, починаючи з 25 лютого 2016 року.

Зобовязано Національний історико-етнографічний заповідник «Переяслав» (вул. Шевченка, 8, м. Переяслав-Хмельницький, Київська область, 08400, ) здійснити ОСОБА_2 (вул. Городищенська, 10, м. Переяслав-Хмельницький, Київська область, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) перерахунок та виплату заробітної плати, з урахуванням доплати до заробітної плати за вчене звання «старший науковий співробітник» в розмірі 25% його посадового окладу, починаючи з 25 лютого 2016 року.

Стягнуто з Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» (вул. Шевченка, 8, м. Переяслав-Хмельницький, Київська область, 08400, ) на користь ОСОБА_2 (вул. Городищенська, 10, м. Переяслав-Хмельницький, Київська область, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 640 грн. 00 коп.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач - Національний історико-етнографічний заповідник «Переяслав» просив суд рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені скарги, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування скарги зазначає, що 28 березня 2016 керівник НІЕЗ «Переяслав» звернувся до Міністерства культури України за розясненнями щодо порядку виплати доплат та надбавок працівникам державних і комунальних музеїв, на що отримав відповідь від 29 квітня 2014 року вих. № 1418/15/13-16. Зазначена відповідь містить розяснення щодо порядку виплати доплати за вислугу років та надбавки за стаж наукової роботи. Стосовно доплати за вчене звання «старшого наукового співробітника» чітких розяснень Міністерством культури України не надано у звязку з неузгодженістю нормативної бази з цього питання.

Також, на підтвердження своїх вимог відповідач надав лист Міністерства соціальної політики України № 103/13/155-16 від 17.02.2016 про виплату доплати за вчене звання, де зазначено, що доплата за вчене звання, в тому числі, за звання «старшого наукового співробітника», наказом № 745 «Про впорядкування умов праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки» не передбачена. При цьому, Міністерство зазначає, що лист не є нормативно-правовим актом, за своєю природою він носить інформаційно-рекомендаційний та необовязковий характер.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не подавався.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно ст. 357 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що з серпня 1995 року по теперішній час ОСОБА_2 працює в Національному історико-етнографічному заповіднику «Переяслав» ( а.с. 5-8).

Рішенням Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України, затвердженим наказом МОН України № 161 від 25.02.2016, позивачу присвоєно вчене звання «старшого наукового співробітника» із спеціальності «Історіографія, джерелознавство та спеціальні історичні дисципліни» та видано атестат старшого наукового співробітника серії АС № 002085 (а.с.11).

Відповідно до наказу № 23-ОС від 10.03.2017 його переведено завідувачем науково-дослідного сектору «ОСОБА_3Бенардоса» науково-дослідного філіалу «ОСОБА_3 народної архітектури та побуту Середньої Наддніпрянщини» з 10 березня 2017 року з оплатою праці згідно зі штатним розписом.

На звернення позивача про надання інформації стосовно доплати за вчене звання старшого наукового співробітника відповідачем у відповіді від 04 вересня 2017 року зазначається, що листом від 29 квітня 2016 року за № 1418/15/13-16 Міністерство культури України надало відповідь, що наказом Міністерства культури і туризму України від 18 жовтня 2005 року №745 «Про впорядкування умов праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки», зареєстрованим у Міністерстві юстиції за № 1285/11565 від 27 жовтня 2005 року, доплата працівникам культури за вчене звання «старшого наукового співробітника» не передбачена, а тому здійснювати такі доплати відповідач не уповноважений органом управління.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не дотримано вимог трудового законодавства та законодавства про оплату праці, що виразилось у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_2 доплати за вчене звання старшого наукового співробітника з моменту присвоєння йому такого звання з 25 лютого 2016 року.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів виходячи з наступного:

Відповідно до частини четвертої ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

В частині четвертій ст. 97 КЗпП України зазначено, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

У статті 1 Закону України «Про музеї та музейну справу» під терміном «музей» визначено науково-дослідний та культурно-освітній заклад, створений для вивчення, збереження, використання та популяризації музейних предметів та музейних колекцій з науковою та освітньою метою, залучення громадян до надбань національної та світової культурної спадщини.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» субєктами наукової і науково-технічної діяльності є наукові працівники, науково-педагогічні працівники, аспіранти, адюнкти і докторанти, інші вчені, наукові установи, університети, академії, інститути, музеї, інші юридичні особи незалежно від форми власності, що мають відповідні наукові підрозділи, та громадські наукові організації.

Відповідно до ст. 5 цього Закону вчений є основним субєктом наукової та науково-технічної діяльності.

За правилами ст. 28 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» вчені мають право на здобуття наукового ступеня доктора філософії і доктора наук та присвоєння вчених звань старшого дослідника, доцента і професора. Присудження наукових ступенів та присвоєння вчених звань є державним визнанням рівня кваліфікації вченого.

Статтею 31 цього Закону сформульовано перелік посад наукових працівників. Так, основними посадами наукових працівників наукових установ, наукових підрозділів юридичних осіб державної та іншої форм власності є: керівник (завідувач, відповідальний секретар, головний редактор) та заступники керівника (завідувача, секретаря відповідального головного редактора) наукового підрозділу, наукового видавництва, редакції наукового видання.

Згідно ст. 36 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» заробітна плата наукових працівників складається з посадових окладів (ставок), премій, доплат за наукові ступені, вчені звання, надбавки за стаж наукової, науково-педагогічної роботи та інших надбавок, доплат та винагород, передбачених законодавством у сфері наукової і науково-технічної діяльності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про оплату праці» держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників. Умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 29 Закону України «Про культуру» оплата праці у сфері культури має забезпечувати створення належних матеріальних умов для ефективної самостійної творчої діяльності працівника, підвищення престижності професії, сприяти підвищенню його кваліфікації, стимулювати залучення талановитої молоді до діяльності у сфері культури. Заробітна плата працівника у сфері культури, педагогічного працівника закладу освіти сфери культури складається з посадового окладу (тарифної ставки), надбавки за почесне звання, доплат за науковий ступінь, вислугу років залежно від стажу роботи в державних і комунальних закладах культури, закладах освіти сфери культури, інших надбавок та доплат, премій, винагород за творчу діяльність, передбачених законодавством. Умови оплати праці працівників у сфері культури державних і комунальних закладів культури, закладів освіти сфери культури визначаються Кабінетом Міністрів України.

В пункті 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій галузей бюджетної сфери» від 30 серпня 2001 року за № 1298 вказано, що умови оплати праці, посадові оклади (ставки заробітної плати) та ставки погодинної оплати праці, визначені цією постановою, поширюються на відповідні категорії працівників (невійськовослужбовців і тих, що не мають звань рядового і начальницького складу) всіх бюджетних установ, закладів та організацій незалежно від відомчого підпорядкування.

В абзаці «в» підпункту 3 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 1298 установлено доплати працівникам, зокрема за вчене звання доцента, старшого наукового співробітника у граничному розмірі 25 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати).

НІЕЗ «Переяслав» є культурно-освітнім та науково-дослідним державним закладом (музеєм), одним з основних видів діяльності якого є науково-дослідна робота. Позивач ОСОБА_2 працюючи на посаді завідувача науково-дослідного сектору «ОСОБА_3Бенардоса» науково- дослідного матеріалу «ОСОБА_3 народної архітектури та побуту Середньої Наддніпрянщини» НІЕЗ «Переяслав», є науковим працівником, який має вчене звання старшого наукового співробітника, до заробітної плати якого серед іншого законодавством передбачено доплату за вчене звання.

Відповідачем не заперечується, що позивач має право на доплату за вчене звання старшого наукового співробітника, проте зазначає, що наказом Міністерства культури і туризму України від 18 жовтня 2005 року №745 «Про впорядкування умов праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки», зареєстрованим у Міністерстві юстиції за № 1285/11565 від 27 жовтня 2005 року, доплата працівникам культури за вчене звання старшого наукового співробітника не передбачена, а тому здійснювати такі доплати відповідач не уповноважений органом управління.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не дотримано вимог трудового законодавства та законодавства про оплату праці, що виразилось у ненарахуванні ОСОБА_2 доплати за вчене звання старшого наукового співробітника з 25 лютого 2016 року. Тому позовні вимоги щодо встановлення доплати за вчене звання та здійснення перерахунку заробітної плати підлягають задоволенню.

Твердження апелянта про те, що доплата за вчене звання нормативно-правовими актами не передбачена, а НІЕЗ «Переяслав» не уповноважений встановлювати позивачу таку надбавку, безпідставні, оскільки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування рішення.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального і процесуального права, а тому це рішення суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного історико етнографічний заповідник «Переяслав» залишити без задоволення.

Рішення Переяслав Хмельницького міськрайонного суду суду Київської області від 09 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків передбачених ч. 4 ст. 369 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: