Апеляційне провадження №22-ц/824/3360/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Симоненко І.В.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської державної адміністрації, комунального підприємства УЖГ «Липкижитлосервіс», комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що йому як споживачу житлово-комунальних послуг протягом 01.12.2006 р. - 30.06.2014 р. завдано майнової шкоди, яка становить різницю між фактично сплаченими ним на користь КП УЖГ «Липкижитлосервіс» коштами в сумі 4897,72 грн. та коштами, що відповідали останнім чинним тарифам, встановленими розпорядженнями КМДА № 748 від 19.05.2000 р. «Про встановлення розмірів тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій в м. Києві» і № 1907 від 14.10.2003 р. Оскільки за вказаними останніми чинними у м. Києві тарифами вартість спожитих ним комунальних послуг складає 2762,11 грн., розмір завданої йому майнової шкоди становить 2135,61 грн. Вказану суму позивач й просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку. Також просив суд відшкодувати йому спричинену протиправними діями відповідачів моральну шкоду у спосіб, встановлений порядком виконання рішення; встановити спосіб, строки і порядок виконання рішення, за якими зобов'язати відповідачів вчинити за власний рахунок усі необхідні дії по забезпеченню надання позивачу за його адресою послуги «утримання будинків та прибудинкових територій» за тарифом, встановленим розпорядженням КМДА № 748 від 19.05.2000 р. протягом 91 місяця, починаючи з найближчого місяця після набрання законної сили рішенням по цій справі, а також послуги «централізоване опалення» відповідно до показників загального будинкового лічильника за тарифом, встановленим розпорядженням КМДА № 1245 від 20.06.2002 (зі змінами і доповненнями) протягом 91 місяця, починаючи з найближчого місяця після набрання законної сили рішенням по цій справі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що доводи викладені у оскаржуваному рішенні суду є юридично не спроможними, зазначені висновки побудовані на неправильному та неповному встановленні судом обставин справи, неправильному дослідженні та оцінці доказів або ж їх умисному недослідженні взагалі, спотворені і незастосуванні тих норм права, які підлягають застосуванню до правовідносин сторін і цій справі.

Київська міська державна адміністрація подала відзив на апеляційну скаргу, вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а апеляційну скаргу - безпідставною. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції серед іншого зазначив й про недоведеність позивачем своїх тверджень про факт спричинення йому діями відповідачів матеріальної шкоди. Такі свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що в період 01.12.2006 р. - 30.06.2014 р. був змушений сплатити за житлово-комунальні послуги 4897,72 грн., тоді як відповідно до тарифів, встановлених розпорядженнями КМДА № 748 від 19.05.2000 р. і № 1907 від 14.10.2003 р. мав би сплатити лише 2762,11 грн. На підтвердження таких посилань надав до суду ряд квитанції про сплату 19.09.2009 р., 08.10.2009 р., 19.02.2010 р. та 15.07.2010 року житлово-комунальних послуг за особовим рахунком № НОМЕР_1 на загальну суму 2866,81 грн. Інших доказів з вказаного приводу представлено не було.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що вищевказані твердження позивача відповідним чином доведені не були, відтак не можуть бути прийняті судом. Більш того, твердження позивача щодо сплати ним житлово-комунальних послуг у вказаний період за тарифами, які згодом були скасовані в судовому порядку, прямо протирічать наявним у справі доказам. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18.08.2016 року у справі №757/31443/15-ц, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.04.2017 року, було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Липкижитлосервіс», комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», кублічного акціонерного товариства «Київенерго», комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» про зобов'язання здійснити перерахунки за житлово-комунальні послуги. При цьому вказаним рішенням прямо встановлено, що ОСОБА_1 за період з 01.12.2006 року по 30.06.2015 року сплачував послуги з утримання будинку і прибудинкової території за тарифами згідно розпорядження КМДА № 748 від 19.05.2000 року «Про встановлення розмірів тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій в м. Києві», а за послуги централізованого опалення - згідно розпорядження КМДА № 1245 від 20.06.2002 року «Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії та житлово-комунальні послуги для населення», зареєстрованого у Київському міському управлінні юстиції за № 46/429 від 27.06.2002 року в редакції розпорядження КМДА № 1907 від 14.10.2003 року.

Як передбачено ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зважаючи на викладене, посилання позивача на факт сплати ним вартості житлово-комунальних послуг за іншими, ніж зазначено вище, тарифами не підтвердився в ході розгляду справи та прямо спростовується преюдиційними фактами, встановленими рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18.08.2016 року у справі №757/31443/15-ц. Оскільки саме на вказаних посиланнях позивач ґрунтував свої вимоги щодо відшкодування йому матеріальної шкоди, такі вимоги не підлягають до задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується й з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності вимог щодо відшкодування позивачу моральної шкоди. Вказані вимоги були ретельним чином досліджені судом першої інстанції, за результатом чого їм була надана відповідна правова оцінка, яку колегія суддів апеляційного суду вважає вірною та обґрунтованою. Не спростовують відповідності такої позиції вимогам закону та обставинам справи й доводи апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог законодавства.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П.Приходько