Справа №442/3087/18
Провадження №2/442/1363/2018
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 жовтня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Медведика Л.О.,

за участю секретаря Чолавін Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобич цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуте майно в сумі 1586,50 грн.

В обґрунтування позову покликається на те, що 19 травня 2014 року ОСОБА_1 був призваний до Збройних Сил України по мобілізації та наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 зарахований до списків особового складу частини і призначений на посаду старшого майстра батальйону військово-технічного забезпечення. Однак, 31 липня 2015 року солдат ОСОБА_1 самовільно залишив військову службу. Відповідно до пункту 34.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України від 11.06.2008 року № 260, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військові частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 від 13 серпня 2015 року № 3266 виплата грошового забезпечення солдату ОСОБА_1 призупинена з 31 липня 2015 року. В період починаючи з 11-го дня самовільного залишення частини і до видання наказу, солдату ОСОБА_1 виплачено грошове забезпечення в розмірі 1586,50 грн., яке згідно аудиторського звіту від 29.12.2016 року є його заборгованістю перед військовою частиною. Таким чином, самовільне залишення солдатом ОСОБА_1 військової частини призвело до отримання ним грошового забезпечення за період не виконання покладених на нього обов`язків військової служби, що заподіяло матеріальну шкоду державі. В зв`язку з цим, військова частина змушена звернутися з даним позовом до суду.
Ухвалою суду від 18.05.2018 року було відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження..
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 19 травня 2014 р. був призваний до Збройних Сил України по мобілізації. На підставі наказу командира військової частини по стройовій частині № 111 від 19.19.2014 ОСОБА_1 зарахований до списків військової частини польова пошта НОМЕР_2 та призначений на посаду старшого майстра батальйону військово-технічного забезпечення. Останній самовільно залишив військову службу 31.07.2014, що призвело до отримання ним переплаченого грошового забезпечення.
Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки військової частини № НОМЕР_3 від 02.11.2017, за ОСОБА_1 рахується заборгованість у розмірі 1586,50 грн.
Також, при проведені Західним територіальним управлінням внутрішнього аудиту фінансового контролю, фінансового аудиту та аудиту відповідності за період з 01.01.2015 по 30.06.2016 (звіту від 06.2016 за № 234/5) встановлено, що солдат ОСОБА_1 має заборгованість перед військовою частиною польова пошта НОМЕР_2 в сумі 1586,50 коп.
Відповідно до п. 34.4. Наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Про призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Відповідно до ст. 24 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою ВРУ від 23.06.1995 за № 243/95 ВР, вищий за підлеглістю командир (начальник) перевіряє обґрунтованість притягнення винної особи до матеріальної відповідальності, а також розміру стягуваної суми. У виняткових випадках, з урахуванням матеріального стану винної особи, її сімейних обставин тощо, розмір суми, що підлягає стягненню, може бути зменшено. Розмір стягуваних сум у цьому разі не може бути меншим, ніж це передбачено пунктом 10 цього Положення.
Відповідно до вимог ст. 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 р. № 548-ХІV, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Згідно з п. 2 ст. 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 р. № 551-XIV, стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
В силу ч. 1ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За таких обставин, коли позовні вимоги відповідають вимогам закону, підтверджені належними та допустимим доказами, вони підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь держави 704,00 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 64, 88, 208, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ :

Позов задоволити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь військової частини частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) безпідставно набуте майно в розмірі 1586 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят шість) гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Медведик Л.О.