ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1534/18 Справа № 180/2067/17 Суддя у 1-й інстанції - Тананайська Ю.А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Марганецька центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради, головного лікаря ОСОБА_2 про визнання незаконними наказів та їх скасування

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

01 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання незаконними наказів та їх скасування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 09 серпня 2017 року головний лікар КЗ «Марганецька центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради» видала наказ № 179 «Про з'єднання неврологічного та терапевтичного відділення». 28 вересня 2017 року Головним лікарем видано наказ № 196 , який є аналогічним попередньому наказу, не скасувавши наказ № 179. 28 вересня 2017 року також видано наказ № 197 «Про скорочення штатних одиниць та внесення змін до штатного розпису КЗ «Марганецька МЦЛ «ДОР». Зазначенні накази видані з перевищенням повноважень, порушенням процедур видання розпорядчих документів, порушенням норм законів та Статуту. Позивачка посилалась на те, що фактично було з'єднано два відділення лікарні, з'єднання повинно бути погоджено з органом управління - Дніпропетровською обласною радою, штатний розпис повинен бути погоджений з Марганецькою міською радою. Позивач втратила свою посаду завідувача відділення, порушені її права як лікаря, вона позбавлена права лікувати людей. Накази порушують права пацієнтів, оскільки рішення про госпіталізацію до нового відділення приймає не позивач, а новий завідувач - лікар-терапевт. Нова посада лікаря позивача не влаштовує, погіршився її соціальний та матеріальний стан. Реорганізація проведена всупереч п.9.1 Статуту, без згоди Дніпропетровської обласної ради. Склад Наглядової ради є некомпетентним. Просила скасувати накази КЗ «Марганецька центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради» від 09.08.2017 року №179 «Про з'єднання неврологічного та терапевтичного відділення», від 28.09.2017 року № 196 «Про з'єднання неврологічного та терапевтичного відділення» та від 28.09.2017 року № 197 «Про скорочення штатних одиниць та внесення змін до штатного розпису КЗ «Марганецька МЦЛ «ДОР» (а.с. 2-9).

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального закладу «Марганецька центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради, головного лікаря ОСОБА_2 про визнання незаконними наказів та їх скасування - відмовлено (а.с. 112-113).

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права та на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги (а.с.117-122).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала в КЗ «Марганецька міська лікарня» ДОР» на посаді завідуючої неврологічним відділенням лікарем-невропатологом.

Згідно наказу КЗ «Марганецька центральна міська лікарня» ДОР» №179 від 9 серпня 2017 року з метою ефективності використання ліжкового фонду та необхідності економії бюджетних коштів з'єднано неврологічне та терапевтичне відділення з 10 серпня 2017 року

27 вересня 2017 року на підставі листа Адміністрації Президента України від 15 вересня 2017 року було проведено комісійну перевірку організації медичної допомоги у КЗ «Марганецька центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради» та встановлено, що адміністрацією закладу не дотримано процедуру та строки скорочення штатних одиниць, у зв'язку з чим накази по лікарні № 179 від 09 серпня 2017 року та № 188 від 31 серпня 2017 року визнано такими, що не відповідають вимогам діючого чинного законодавстві та підлягають скасуванню.

Судом також встановлено, що окремим наказом головного лікаря КЗ «МЦМЛ»ДОР» зазначені накази не скасовувались, але вони і не виконувались, оскільки зазначені питання в подальшому врегульовані наказами від 28 вересня 2017 року № 196 «Про з'єднання неврологічного та терапевтичного відділення КЗ «Марганецька ЦЛМ»ДОР» та № 197 «Про скорочення штатних одиниць та внесення змін до штатного розпису КЗ «Марганецька ЦМЛ «ДОР».

Згідно наказу № 197 від 28 вересня 2017 року з 01 грудня 2017 року перепрофільовано одну ставку завідуючого неврологічного відділення лікаря-невропатолога на одну ставку лікаря-невропатолога терапевтичного відділення та змінено назву терапевтичного відділення на госпітальне відділення КЗ «Марганецька центральна міська лікарня «ДОР».

Підставою звернення позивача до суду є захист її права за трудовим спором, що виник в силу зміни в організації виробництва та праці, а саме: злиття двох відділень лікарні, у зв'язку з чим посада завідувача неврологічного відділення скорочена.

Судом встановлено та сторонами не заперечувалась, що ОСОБА_1 за власною заявою переведена на посаду лікаря - невропатолога госпітального відділення КЗ «Марганецька МЦЛ»ДОР» з 07 грудня 2017 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що трудові права позивача порушені не були, рішення стосовно внесення змін до організаційної структури закладу прийнято без порушення закону в межах визначених повноважень.

Вказані висновки суду відповідають нормам матеріального та процесуального права й ґрунтуються на вимогах закону.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України передбачений вичерпний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 62 Господарського кодексу України підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління.

Згідно ст. 64 Господарського кодексу України підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо). Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

За приписами ст. 65 Господарського кодексу України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів.

Пунктом 6.3 Статуту КЗ «Марганецька МЦЛ» ДОР» передбачено, що управління закладом здійснює керівник.

Згідно п.6.4 Статуту заклад визначає структуру управління та встановлює штати за погодженням з головним розпорядником коштів.

Відповідно до Статуту у закладі створюється Наглядова рада (п.6.2 Статуту), до компетенції якої, в тому числі, входить погодження штатного розпису Закладу та його структури (п.6.2.1 Статуту).

Зі справи вбачається, що 04 серпня 2017 року відбулось засідання наглядової ради та затверджено рішення про з'єднання неврологічного та терапевтичного відділень та погоджено штатний розпис, про що свідчить протокол засідання № 2.

З огляду на приписи законодавства та наведені положення статуту, суд дійшов обґрунтованого висновку, що рішення стосовно внесення змін до організаційної структури закладу прийнято без порушення закону в межах визначених повноважень, а тому, звертаючись до суду з позовом про оскарження наказів про з'єднання відділень та скорочення штату, позивачка обрала неналежний спосіб захисту.

Також, згідно п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадках зміни в організації виробництва та праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно ч. 1,3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Цивільне та трудове законодавство не передбачає право суду перевіряти доцільність реорганізації структурних підрозділів чи скорочення штату, оскільки власник підприємства або уповноважений ним орган самостійно вирішує питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників.

Врахувавши конкретні обставини по справі щодо порушення п. 9.1 Статуту, суд зазначив, що, оскільки зазначене положення стосується припинення закладу в цілому, яке повинно відбуватись за рішенням Органу управління майном, а не структурного підрозділу - злиття відділень, то порушення з боку відповідачів були відсутні.

Аналізуючи встановлені судом 1 інстанції фактичні обставини по справі в контексті наведених вище норм законодавства, апеляційний суд погоджується із висновком суду 1 інстанції про відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи, зазначені в апеляційній скарзі про те, що суд 1 інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: