Справа № 466/4555/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2018 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Баєвої О.І.

секретаря судового засідання Мелешко І.М.

за участю представника позивача Джус Б.Г.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення,-

установив:

позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Львова із позовною заявою, яку в подальшому уточнив та остаточно просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 20748,89 грн., інфляційні витрати у розмірі 2938,24 грн. та 3% річних у розмірі 564,55 грн., а всього 24251,68 грн.

В обґрунтування позовних вимог ЛМКП посилалася на те, що 08.06.2016 року Шевченківським районним судом м.Львова видано судовий наказ, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованості за централізоване опалення в розмірі 9055,38 грн.

25.07.2016 року Шевченківським районним судом м.Львова судовий наказ від 08.06.2016 року скасовано. Про що ЛМКП «Львівтеплоенерго» стало відомо лише 02.06.2017 року.

Крім цього, за заявою ЛМКП «Львівтеплоенерго» 13.03.2017 року Шевченківським районним судом м.Львова видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 8395,82 грн. Даний судовий наказ скасовано за заявою ОСОБА_3 24.03.2017 року.

У зв'язку із вищенаведеним, ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернувся до Шевченківського районного суду м.Львова про стягнення заборгованості за період з 01.07.2014 року по 30.04.2017 рік у розмірі 20748,89 грн.

Між відповідачами та позивачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: виконавець надавав послуги відповідачеві, останнятакими послугами користувалися для задоволення своїх потреб, та не відмовлялася від них, усвідомлюючи, що за послуги треба платити, але оплату не проводила, чим порушила ч.1 п.18 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення» № 630 від 21.07. 2005р. а також п. 3.1 договору приєднання, де прямо вказано, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата за спожиті послуги вноситься споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунком.

Представник позивача Джус Б.Г. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві та уточненій позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, покликаючись на те, що заборгованість ЛМКП «Львівтеплоенерго» ОСОБА_3 нарахована безпідставно, оскільки 31.10.2002 року квартира, в якій проживає відповідач самовільно від»єднана від загально будинкової тепломережі та встановлено індивідуальне опалення зі встановленням двохфункційного газового котла. А тому, з того часу ОСОБА_3 фактично припинив використання послуг з централізованого опалення. Крім того, представник відповідача зазначає, що 06.05.2015 року було обстежено опалення в квартирі та складено акт про відокремлення квартири від тепломережі. З огляду на вищенаведене вважає нарахування боргу необґрунтованим.

Дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідно до довідки №8 від 18.01.2017 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований та проживає ОСОБА_3

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №93572522 від 03.08.2017 року власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4

Законом України «Про теплопостачання» ЛМКП «Львівтеплонрго» є теплопостачальною організацією - суб'єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

З 01.07.2014 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» було відкрито особовий рахунок НОМЕР_3 для здійснення ОСОБА_3 оплати за надані послуги з централізованого опалення.

Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунльних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

З п.3 ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Проте, на момент ухвалення рішення Договір ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не підписаний. Відсутність Договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Таким чином, між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ОСОБА_3 установилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: Виконавець надавав послуги Відповідачам, останні такими послугами користувалися, не відмовлялися від них, усвідомлюючи, що за послуги треба платити, але оплату не проводили, чим порушили ч.1 п.18 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення» № 630 від 21.07. 2005р., а також п. 3.1 договору приєднання, де вказано, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата за спожиті послуги вноситься Споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунком.

Пунктом 5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Всупереч п.5 сч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ч.1 п.18 постанови КМУ №630 від 21.07.2005 року, а також п.3.1 Договору приєднання ОСОБА_3 не виконував свого зобов"язання щодо сплати послуги з централізованого опалення, а тому зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.06.2016 року Шевченківським районним судом м.Львова видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» 9055,38 грн., з яких 8201,99 грн. - основна сума заборгованості, 740,19 грн. - інфляційні витрати, та 113,20 грн. - 3% річних.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 25.07.2016 року скасовано судовий наказ.

Крім того, 13.03.2017 року Шевченківським районним судом м.Львова видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованості за послуги за централізоване опалення в розмірі 8395,82 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 24.03.2017 року даний судовий наказ скасовано.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Крім того, судом встановлено, що відповідно до акту, складеного 06.05.2015 року працівниками ЛКП «Львівтеплоенерго», квартира АДРЕСА_1 від»єднана від будинкової теплової системи опалення самовільно, у квартирі встановлено автономне опалення двохконтурним котлом, а також встановлено електричне опалення.

А тому, вимога позивача про стягнення із відповідача ОСОБА_3 заборгованості за період з 01.07.2014 року по 30.04.2017 року у розмірі 20748,89 грн. підлягає частковому задоволенню, оскільки з травня 2015 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» було відомо про від»єднання квартири, у якій проживає ОСОБА_3 від централізованого опалення. Стягненню з ОСОБА_3 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» підлягає лише заборгованість за період з липня 2014 року по травень 2015 року у розмірі 2719,86 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Така позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30.10.2013р. при розгляді справи №6-59цс13.

Таким чином, всупереч п.5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ч.1 п.18 постанови КМУ № 630 від 21.07.2005р відповідачі не виконали свого зобов'язання щодо сплати послуги з централізованого опалення, а тому зобов'язані сплатити суму боргу з урахуванням встановлення індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Відповідачами не подано доказів про те, що подані позивачем розрахунки заборгованості та застосовані ним тарифи проведено неправильно.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що слід стягнути з ОСОБА_3 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» інфляційні втрати та три відсотки річних за період з 01 липня 2014 року по 06 травня 2015 року, що становить 1545,94 грн. інфляційних втрат та 69 грн. трьох відсотків річних. Таким чином, з ОСОБА_3 підлягає стягненню заборгованість на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» за період з 01.07.2014 року по 06.05.2015 року у розмірі 4334,80 грн.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача понесені ним судові витрати - судовий збір в розмірі 1762 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 89, 223, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 67, 68, 162 ЖК України, ст. 623 ЦК України, суд -

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання в розмірі 4334,80 грн. (чотири тисячі триста тридцять чотири гривні вісімдесят копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» понесені судові витрати - судовий збір в розмірі 1762 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).

Позивач: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», , місцезнаходження:79040, м.Львів, вул.Д.Апостола, 1, розрахунковий рахунок:4086 у Львівському ВТ «Ощадбанк», МФО 325796.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_2, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований та проживаючий за адресою: 79068, АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_4, проживаючий за адресою: АДРЕСА_2.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з моменту проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Суддя О. І. Баєва