Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 361/7910/15-ц

провадження № 61-7331зпв18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М, Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - іноземне підприємство «Кока Кола Беверіджиз Україна Лімітед»,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_2 до іноземного підприємства «Кока Кола Беверіджиз Україна Лімітед» про стягнення суми з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, за заявою ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 серпня 2017 рокуу складі колегії суддів: Червинської М. Є., Завгородньої І. М., Карпенко С. О., Мазур Л. М., Ситнік О. М.,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ІП «Кока Кола Беверіджиз Україна Лімітед» про стягнення суми з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних.

Позовні вимоги мотивовані тим,що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2015 року стягнуто з ІП «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» на її користь 66 238,70 грн на відшкодування матеріальної шкоди, 800 грн втрат на проведення автотоварознавчого дослідження та 670,38 грн судових витрат.

Посилаючись на те, що рішення суду не виконано, просила суд на підставі статті 625 ЦК України зобов'язати відповідача сплатити їй суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а саме: 3 % річних від простроченої суми за період з 22 травня 2014 року по 01 листопада 2015 року у розмірі 2 914,81 грн, а також інфляційні втрати за період з 22 травня 2014 року по 01 листопада 2015 року у розмірі 40 090,21 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що зобов'язання з відшкодування шкоди не є грошовим зобов'язанням у розумінні статті 625 ЦК України, у зв'язку з чим вказана норма не підлягає застосуванню до спірних відносин.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 06 червня 2016 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2016 року скасоване та ухвалено нове, яким позов задоволено. Стягнуто з ІП «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати в розмірі 40 090,21 грн, 3 % річних в розмірі 2 914,81 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що у разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Встановивши, що рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2015 року, яким стягнуто з відповідача на користь позивача кошти на відшкодування матеріальної шкоди не виконано та врахувавши, що сплата грошей є грошовим зобов'язанням, апеляційний суд зробив висновок про наявність правових підстав для застосування положень статті 625 ЦК України до спірних відносин.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 серпня 2017 рокукасаційну скаргу ІП «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» задоволено. Рішення апеляційного суду Київської області від 06 червня 2016 року скасоване, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2016 року залишено в силі.

Ухвала суду мотивована тим, що за наявності судового рішення, яким встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали) має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень статті 625 ЦК України. Оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (статті 625 ЦК України) не підлягають застосуванню, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15.

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 подала заяву про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 серпня 2017 року, з підстав передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України (у редакції на час подання заяви про перегляд судових рішень), а саме - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, на підтвердження чого заявником надана ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2013 року у справі № 6-19913св13.

Ухвалою Верховного Суду України від 04 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із Броварського міськрайонного суду Київської області.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Станом на 15 грудня 2017 року розгляд заяви про перегляд Верховним Судом України не закінчено.

У підпункті 1 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України передбачено, що заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

На підставі підпункту 1 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2018 року справу призначено до судового розгляду.

У заяві про перегляд ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 серпня 2017 року і залишити в силі рішення апеляційного суду Київської області від 06 червня 2016 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в заяві про перегляд доводи, колегія суддів вважає, що заява про перегляд підлягає задоволенню з таких мотивів.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 25 вересня 2013 року, позивачу завдано майнову шкоду, яка стягнута на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2015 року з ІП «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» у розмірі 66 238,70 грн, 800 грн - витрати на проведення автотоварознавчого дослідження та 670,38 грн - судові витрати.

На підставі вказано рішення 02 вересня 2015 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист, примусове виконання якого зупинено згідно з постановою головного державного виконавця ВДВС Броварського МУЮ від 22 жовтня 2015 року у зв'язку з постановленням ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2015 року про зупинення виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2015 року до закінчення касаційного провадження.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилалася на те, що на час пред'явлення позову відповідачем не виконано рішення суду, у зв'язку із чим просила стягнути інфляційні втрати у розмірі 40 090,21 грн та 3 % річних у розмірі 2 914,81 грн за період з 22 травня 2014 року по 01 листопада 2015 року.

При відмові задоволенні позову суд першої інстанції вважав, що зобов'язання з відшкодування шкоди не є грошовим зобов'язанням у розумінні статті 625 ЦК України, у зв'язку з чим вказана норма не підлягає застосуванню до спірних відносин.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги апеляційний суд вказав, що у разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При скасуванні рішення апеляційного суду та залишені в силі рішення суду першої інстанції, суд касаційної інстанції зробив висновок про те, що «за наявності судового рішення, яким встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали) має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень статті 625 ЦК України. Оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (статті 625 ЦК України) не підлягають застосуванню».

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2013 року у справі № 6-19913св13 зроблено висновок про те, що «грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Підстави виникнення зобов'язань визначені у статті 11 ЦК України. Зокрема, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 22 червня 2009 року стягнуто з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_5 770000,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 10000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи вважає, що після постановлення вироку у даній справі, деліктні правовідносини, що виникли між потерпілим та засудженим щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, трансформуються у зобов'язальні правовідносини. Суд першої інстанції установивши, що зобов'язання, які виникли між сторонами не є деліктними, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_5».

Отже, існує неоднакове застосування судом касаційної інстанції частини другої статті 625 ЦК України.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені правові наслідки порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулюють, зокрема, окремі види зобов'язань.

У справі, яка переглядається, суд касаційної інстанції, погодившись із висновками суду першої інстанції зробив неправильний висновок про те, що оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Апеляційний суд при задоволенні позову правильно застосував частину другу статті 625 ЦК України, вказавши, що сфера дії статті 625 ЦК України не обмежена лише договірними зобов'язаннями. У зв'язку із тим, що боржник грошове зобов'язання не виконав, згідно частини другої статті 625 ЦК України, він має відшкодувати позивачу його інфляційні втрати та сплатити 3 % річних.

Тому доводи заяви про перегляд дають підстави для висновку про те, що в ухвалі, яка переглядається, неправильно застосована частина друга статті 625 ЦК України. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що заяву слід задовольнити, ухвалу суду касаційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини п'ятої статті 360-4 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подання заяви про перегляд) у постанові Верховного Суду України, прийнятій за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, що була неоднаково застосована.

На підставі викладеного, Верховний Суд висловлює такий висновок про застосування норм права.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені правові наслідки порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулюють, зокрема, окремі види зобов'язань.

Керуючись підпунктом 1 пункту першого розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, пунктом 1 частини першої статті 355, статтями 360-3, 360-4 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подання заяви про перегляд), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

ЗаявуОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 серпня 2017 року задовольнити.

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 серпня 2017 року скасувати.

Рішення апеляційного суду Київської області від 06 червня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді : Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.П. Курило