Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа №794/556/16

провадження № 61-4214св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), ЖуравельВ. І., Коротуна В. М., Крата В.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

представник відповідача - ОСОБА_8,

відповідач - Стрілецько-Кутська сільська рада Кіцманського району Чернівецької області,

відповідач - Білянська сільська рада Кіцманського району Чернівецької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 07 квітня 2016 року в складі колегії суддів: Перепелюк Л. М., Винту Ю. М., Кулінди М. І.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про визнання незаконними і скасування рішень виконавчих комітетів сільських рад, свідоцтва про право власності на житловий будинок та державної реєстрації права власності на житловий будинок, визнання за нею права власності на частину житлового будинку.

В обґрунтування позовних вимог указувала, що її донька ОСОБА_6 напідставі рішення виконавчого комітету Білянської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області від 22 березня 2006 року 31 березня 2006 року отримала свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_1. Позивач вважає порушеним її право на частину цього будинку, оскільки рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 липня 1981 року вона набула таке право в порядку поділу майна з колишнім чоловіком ОСОБА_9, який ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер.

22 грудня 1993 року Стрілецько-Кутською сільською радою Кіцманського району Чернівецької області ОСОБА_6 передано у власність 0,15 га землі, що знаходиться біля спірного будинку, проте право користування цією земельною ділянкою мали позивач та її чоловік як співвласники спірного будинку. Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просила про задоволення позову.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено. Суд виходив із того, що позивач не довела правомірність набуття нею права на частину спірного жилого будинку, оскільки не зареєструвала таке право в установленому законом порядку.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 07 квітня 2016 року рішення районного суду скасовано, позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано незаконним і скасовано рішення виконавчого комітету Стрілецько-Кутської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області від 22 грудня 1993 року №60/13 про передачу у власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,15 га біля житлового будинку АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_4 право власності на частину цього будинку, а саме, житлову кімнату площею 12,8 кв.м, кухню 9,59 кв.м, веранду 7,3 кв.м, сарай, підвал, вбиральню, паркан на підставі рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 липня 1981 року. Визнано незаконним і скасовано рішення виконавчого комітету Білянської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області від 22 березня 2006 року №9/3 про визнання за ОСОБА_6 права власності на спірний будинок і про видачу на ім'я ОСОБА_6 свідоцтва про право власності на будинок; визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на цей будинок серії НОМЕР_1 від 31 березня 2006 року в частині майна, що належить ОСОБА_4 відповідно до рішення від 30 липня 1981 року. Скасовано державну реєстрацію права власності на спірний будинок за ОСОБА_6 в частині майна, що належить ОСОБА_4 відповідно до рішення від 30 липня 1981 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оспорюваними рішеннями сільських рад та свідоцтвом про право власності на будинок, виданим ОСОБА_6, порушено право позивача на спірний будинок, яке виникло у неї на підставі рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 липня 1981 року, та право користування земельною ділянкою.

У квітні 2016 року ОСОБА_6 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не встановив факту існування зазначеного майна в натурі на момент пред'явлення позову, не зазначив, яка саме частина майна належить позивачу, оскільки з часу ухвалення рішення Кіцманським районним судом Чернівецької області від 30 липня 1981 року зазначений будинок повністю перебудовано.

28 квітня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в даній справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

26 січня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 липня 1981 року в порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_4 виділено частину житлового будинку АДРЕСА_1, а саме: житлову кімнату площею 12.8 кв.м, кухню 9,59 кв.м, веранду 7,3 кв.м, сарай, підвал, вбиральню, паркан. Інша частина будинку виділена ОСОБА_9

Відповідно до протоколу виконавчого комітету Стрілецько-Кутської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області від 17 вересня 1981 року позивачу відкрито окремий погосподарський номер на Ѕ частину житлового будинку, яку їй виділено на підставі рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 липня 1981 року у зв'язку з розірванням шлюбу та поділом майна з колишнім чоловіком ОСОБА_9

Відповідно до рішення виконавчого комітету Першотравневої районної Ради народних депутатів Чернівецької області від 15 травня 1991 року «Про видачу ордерів громадянам на житлову площу» затверджено протоколи спільних рішень адміністрації та профкомів підприємств, установ, організацій та видано ордер на житлову площу ОСОБА_4 та ОСОБА_11 на дві кімнати жилою площею 29,3 кв.м по АДРЕСА_2. Цим же рішенням ОСОБА_4 та ОСОБА_11 знято з квартирного обліку.

16 червня 1992 року ОСОБА_4 та Чернівецький меблевий комбінат уклали договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_4 придбала квартиру АДРЕСА_2.

Згідно з витягом погосподарської книги Білянської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області №1, 2 за 1991 - 1995 роки за особовим рахунком НОМЕР_3 зареєстровані: ОСОБА_4 (голова двору) ІНФОРМАЦІЯ_1, донька ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 та онука ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, а за особовим рахунком НОМЕР_2 зареєстрований ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Після того, як ОСОБА_4 вибула в м. Чернівці головою двору стала ОСОБА_11 (довідка Білянської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області від 02 березня 2015 року № 57).

Рішенням виконавчого комітету Стрілецько-Кутської сільської ради народних депутатів від 22 грудня 1993 року ОСОБА_11 (ОСОБА_6) передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку біля житлового будинку площею 0, 15 га,

ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер ОСОБА_13

Рішенням виконавчого комітету Білянської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області від 22 березня 2006 року №9/3 за ОСОБА_6 визнано право власності на будинок АДРЕСА_1 та 31 березня 2006 року їй видано свідоцтво про право власності на цей будинок.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4, апеляційний суд виходив, зокрема, з положення Цивільного кодексу УРСР 1963 року, Постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській PCP», Вказівок по веденню погосподарського обліку сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управління СРСР 13 квітня 1979 року №112/5, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР від 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31 січня 1966 року, на час виникнення у ОСОБА_4 права на частину спірного будинку.

За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5 (далі - Інструкція), підтвердженням належності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення житлових будинків та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Погосподарські книги були особливою формою статистичного обліку, що здійснювались в Українській РСР із 1979 року.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Крім того, відповідно до статті 120 ЦК Української РСР (чинної на час вибуття ОСОБА_4 зі спірного будинку) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору (частина перша статті 121 ЦК Української РСР).

Відповідно до статті 126 ЦК Української РСР працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв'язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

Встановлено, що ОСОБА_4 у 1992 році вибула зі спірного жилого будинку у квартиру в м. Чернівці, відповідно до витягу з погосподарської книги ОСОБА_11 стала головою двору, на підставі рішення виконавчого комітету Стрілецько-Кутської сільської ради народних депутатів Кіцманського району Чернівецької області від 22 грудня 1993 року їй як голові двору передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0, 15 га, на якій розташований спірний будинок, а у подальшому рішенням виконавчого комітету Білянської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області від 22 березня 2006 року визнано за відповідачем право власності на цей будинок. З огляду на встановлене помилковим є висновок суду про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 про скасування рішень сільських рад.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не врахував зазначені обставини та норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства та дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_4

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судові рішення, яке відповідає закону.

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Встановлено, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 квітня 2016 року зупинено виконання рішення апеляційного суду Чернівецької області від 7 квітня 2016 року до закінчення касаційного провадження.

Ураховуючи те, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, підстави для поновлення його виконання (дії) відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 7 квітня 2016 року скасувати, залишити в силі рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 липня 2015 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В. М.Коротун

В. І. Крат