Справа № 308/4181/18
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

25.04.2018 місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник адвокат ОСОБА_2, до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області та Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник адвокат ОСОБА_2, звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області та Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 не відвідувала пенсійний фонд до 2015 року з моменту виходу на пенсію в 1993 році. Виявлені порушення у нарахуванні їй пенсії змусили її звернутися з позовом до суду, усі порушення підтверджені документами додатків. У квітні 2015 року отримала пенсію 1423 грн. замість 1487 грн. Згодом зясувала, що згідно із Законом України № 213 від 15.05.2015 року «Про працюючих пенсіонерів», з її пенсії утримана сума до встановленого прожиткового мінімуму в 1423 грн. як з працюючих пенсіонерів. Ужгородське обєднання ПФ внесло її в список працюючих, не перевіривши дані СПОВ (система персоніфікованого обліку відомостей застрахованої особи), куди рік тому, 07.04.2014 року на підставі реєстрації в Державному реєстрі, внесені дані про припинення 04.04.2014 року її підприємницької діяльності. Позивач предявила УОПФ 10.04.2015 року копію повідомлення. На прохання надати їй розписку, зобовязали заповнити бланк заяву. З пенсії травня місяця повернули утримання. Цю заяву керівництво Головного управління ПФ області та Ужгородського ПФ використовували для маніпуляції виправдання «забутого» ними зарахувати їй стаж 2004 та 2010 року. У 2016 році на 3 місяці позивач працевлаштувалася на роботу за ЦПД (цивільний правовий договір), державі сплачено податок 1755 грн. і внесок до ПФ 1780 грн. За чинним Законом України № 213 «Про працюючих пенсіонерів», її пенсія 1509 грн. не підлягає обмеженню. Умовами договору індексація зарплати не обумовлена. ЦПД, як обєкт разового порядку, не включений до переліку обєктів індексації в Законі України № 1282, але керівництво Ужгородського ПФ діючий Закон України № 213 підмінили Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 «Про індексацію», зняли з пенсії 781 грн., з яких за один місяць (липень) утримано 401 грн. (більше 20 % її доходу в порушення ст. 50 Закону України «Про доходи»), а на 380 грн. до грудня 2016 року зменшили пенсію. Для відновлення законності позивач була змушена протягом 8 місяців, з липня 2016 року по лютий 2017 року звертатися в ГУ ПФ в Закарпатській області і до керівництв вищих інстанцій м. Києва, щоб усунути порушення УОПФ. На прохання розглянути її звернення по суті отримувала відповіді-відписки, де відкрито підтримують незаконність в підміні Закону України № 213 і тільки 15.02.2017 року ГУПФ області визнали неправомірність таких дій, але ОУПФ повернули у березні 2017 року тільки 523,40 грн., що на 257 грн. менше утриманої з пенсії.

Позивач ознайомилася з її пенсійною справою в листопаді 2016 року та виявила, що за період з 2004 року по 2016 року пенсію їй не доплачують і нараховують з порушеннями: недорахований стаж при оформленні пенсії в 1992 році (при стажі 37 років 3 місяців, пенсія нарахована за стажем 36 років 11 місяців), що знижувало суму її пенсії при розрахунках; коефіцієнт зарплати в розрахунках пенсії приймався занижений протягом 13 років (з 2004 року по 2016 pоку), щомісяця її пенсія зменшувалася; сума індексації пенсії 179,36 грн. за 2014 рік в розрахунках прийнята заниженою 124,15 грн., що зменшувало пенсію; страховий стаж з 2004 і 2010 років не був зарахований згідно із Законом України «Про пенсії» ст. 42 п. 4, дата інформації в СПОВ фонду про стаж з 24.03.2005 року, зарахували його в УОПФ з 2010 року через 6 років, перечитуючи пенсію по її зауваженням. Керівництво ГУ ПФ області незаконно, посилаючись на заяву від 10.04.2015 року (закриття її підприємницької діяльності), внесло виправлення в розрахунки, зарахувавши його через 11 років, з 2015 року. До листопада 2016 року стаж не враховувався в розрахунках, що вплинуло на розмір виплати її пенсії. Позивач самостійно зробила розрахунок пенсії за період з 01.01.2004 року по 01.12.2016 року усунувши допущені ПФ порушення. Зясувалося, що виплачена їй пенсія за цей період менше покладеної на суму понад 5 тис. грн. Звернення до керівництва ОУПФ і ГУ ПФ області з проханнями розглянути розрахунки спільно з їх фахівцями ними проігноровано. Після безлічі листів в ГУПФ в Закарпатській області і адреси КМУ, Мінюсту, Мінсоцполітики та ПФ України, Ужгородський ПФ зробив перерахунки, але без врахування всіх порушень. Виплати кожної суми після перевірки виявлялася заниженою. Тривало це ще 7 місяців, з лютого по серпень 2017 року. Загальна сума виплаченого боргу 3232,43 грн., виплачувалася частинами, разом з пенсією: в лютому 2017 року 827 грн., в березні 523 грн., в червні 489 грн., в серпні 1350 грн. Перевіривши розрахунок виплаченої суми 439 грн. позивач звернулася до Пенсійного Фонду України з проханням розглянути його. Виконаний він з порушеннями. За зауваженням її звернення ПФ України дав вказівку ГУ ПФ області усунути їх, усунули частково та виплатили борг в сумі 1350 грн., не виправивши в розрахунку індексацію, а це недоплата 536 грн. Зауваження про включений через 11 років стаж в ПФ обійшли мовчанням. ГУ ПФ області залишилися незмінними рік включення стажу, у виправдання повідомлено, що розрахунок виконаний з урахуванням зауважень ПФ України.

Також у позовній заяві зазначається, що ОСОБА_1 самотня пенсіонерка, єдиним джерелом її доходу є її пенсія, накопичень не має, за статусом малозабезпечена. Поданий до суду її позов порушення її прав незаконними рішеннями і діями посадових осіб УО ПФ і ГУ ПФ області. На підставі вищевикладеного пенсіонерці неправомірними діями керівництва УО ПФ і ГУ ПФ області завдано моральної шкоди, не в повному обсязі виплачувалася пенсія протягом 13 років з вини УО ПФ. Борг становив суму понад 5 тисяч грн., що і прийнята за заподіяну моральну шкоду, а повністю борг не виплачений через не зарахований на законній підставі стаж 2004-2010 року (ст. 42 п. 4 Закону України «Про пенсії») та не виправлену суму індексації. Нервові стреси і душевні страждання після кожної відповіді чиновників ГУПФ області (який контролює роботу УОПФ) з не правдою, яка відкрито підтримувала неправомірні дії керівництва УОПФ. Крім того, позивач відчувала почуття приниження, відвідуючи чиновників, які під незаконними приводами, місяцями не визнавали порушення, допущені при розрахунках пенсії Ужгородським ПФ, або усували їх частково. Поштові витрати з невеликої пенсії на рекомендовані листи до вищих інстанцій м. Києва, вартість паперу, зняття безлічі копії документів по кожному зверненню, щоб довести свою правду, борг повернуто в період інфляції, яка «зїла» купівельну спроможність виплачених грошей. Весь цей час доводиться збільшувати дози ліків, здоровя в 80 років дає збої.

З посиланням на викладене позивач просить:

визнати вищезазначені дії Ужгородського Пенсійного фонду та Головного Управління ПФ в Закарпатській області незаконними;

стягнути з відповідачів на її користь моральну (немайнову) шкоду, що була вчинена їй неправомірними діями Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України і Головного Управління ПФ в Закарпатській області загальну суму в розмірі 5000 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу за вказаною позовною заявою 23.04.2018 року розподілено судді Світлик О.М.

Згідно з ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом пяти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Розглянувши подану позовну заяву та додані до неї документи, вважаю необхідним відмовити у відкритті провадження у справі з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України.

Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права та їй належить право визначення предмета і підстав позову.

Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах (ст. 1 КАС України).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з тим, ст. 20 КАС України регламентовано розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів.

Згідно з ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) адміністративні справи, повязані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; 3) адміністративні справи, повязані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

За приписами ч. 2 ст. 20 КАС України окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Відтак, положення ст. 20 КАС України визначають категорії справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним. Перелік, що міститься у ч. 1 вказаної статті КАС є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Публічно-правовий спір це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Як вбачається із змісту позовної заяви позивач звернулася в суд з позовом про визнання незаконними дій Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області та Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо виплати пенсії та стягнення моральної шкоди.

Відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України є субєктом владних повноважень у цій сфері правовідносин, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

У даному випадку спір виник з приводу незаконних дій відповідачів щодо виплати позивачу пенсії, що не відноситься до категорії справ, визначених ч. 1 ст. 20 КАС України.

Отже, виходячи з аналізу вищенаведених положень закону, слід дійти висновку про те, що зазначені вимоги ОСОБА_1 до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області та Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області відносяться до юрисдикції окружних адміністративних судів, яким підсудні всі адміністративні справи, крім визначених ч. 1 ст. 20 КАС України.

Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду (ч. 3 ст. 19 КАС України).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, вимога про стягнення грошового відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про визнання незаконними дій відповідачів щодо виплати пенсії, а не навпаки, і відповідно не можуть спільно розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням вищевикладеного приходжу до висновку, що у відкритті провадження у даній справі слід відмовити, оскільки вимоги позивача до субєктів владних повноважень належить розглядати у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, так як заявлені вимоги є взаємоповязаними, вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від основної вимоги визнання незаконними дій відповідачів, а їхній спільний розгляд слід проводити за правилами розгляду основної вимоги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 186 ЦПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше пяти днів з дня надходження заяви.

Крім того, у відповідності до приписів ч. 5 ст. 186 ЦПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен розяснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 20, 186, 352-355 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник адвокат ОСОБА_2, до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області та Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди.

Розяснити позивачу її право на звернення з вказаним позовом до Закарпатського окружного адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_3