ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/483/17 Номер провадження 22-ц/814/49/18Головуючий у 1-й інстанції Лисенко Н.В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий-суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниці Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Філоненко О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 19 травня 2018 року, постановлене суддею Лисенко Н.В. (повний текст рішення виготовлено 29.05.2018),

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на ? частину автомобіля, визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту припинення сімейно-шлюбних відносин з грудня 2010 року,

в с т а н о в и в:

05.05.2017 ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу легкового автомобіля марки ВАЗ 211040, реєстраційний номер НОМЕР_1, укладеного відповідачами 11.06.2018 №5344/2016/000189 з підстав перебування транспортного засобу в спільній власності його та ОСОБА_3,як подружжя, та вчинення правочину за відсутності його згоди на відчуження автомобіля.

У процесі розгляду справи ОСОБА_2 заявою від 09.10.2017 уточнив позовні вимоги, просив визнати легковий автомобіль марки ВАЗ 211040, 2011 року випуску спільною власністю подружжя та визнати за ним право приватної власності на ? його частину. /а.с.129 т.1/.

Заявлені позовні вимоги, з урахуванням їх уточнень, ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що у період часу 2001-2016 роки перебував у шлюбі з ОСОБА_3 За час спільного проживання ними в кредит придбано легковий автомобіль ВАЗ 211040, який є їх спільною сумісною власністю незалежно від розірвання шлюбу. Як співвласник автомобіля згоди на відчуження не давав, а тому просить визнати недійсним укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу вказаного транспортного засобу.

08.08.2017 ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту припинення сімейно - шлюбних відносин з грудня 2010 року /а.с. 73 т.1/.

Зустрічні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовані тим, що з грудня 2010 року не проживали з позивачем однією сім'єю в шлюбі та не вели спільне господарство, припинили шлюбні відносини. Спірний автомобіль придбано нею в кредит у 2011 році, коли ОСОБА_2 вже проживав окремо та мав іншу родину. Виплати по кредитним зобов'язанням здійснювались виключно нею. У 2014 році ОСОБА_2 дізнався про придбання нею автомобіля, попросив його у тимчасове користування і близько 2-х років не повертав.

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 19 травня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано, що легковий автомобіль марки ВАЗ 211040, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, був спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до укладення 11 серпня 2016 року договору купівлі продажу транспортного засобу (автомобіля) між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину легкового автомобіля марки ВАЗ 211040, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2,та визнання недійсним з моменту вчинення договору купівлі-продажу транспортного засобу №5344/2016/000189, укладеного 11 серпня 2016 року в Територіальному сервісному центрі МВС 5344 РЦС МВС в Полтавській області між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції щодо частково задоволення позовних вимог ОСОБА_2 вмотивовано тим, що підставою для визнання майна спільною сумісною власністю подружжя є набуття майна під час шлюбу та той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Враховуючи правовий висновок Верховного Суду України у справі №6-1587 цс16, районний суд дійшов висновку, що відсутність письмової згоди одного з подружжя на відчуження спільного сумісного майна подружжя не є підставою для визнання договору недійсним. В такому разі один з подружжя має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Оскільки встановлення факту не проживання однією сім'єю в шлюбі та не ведення спільного господарства з грудня 2010 року не породжує правових наслідків щодо осіб, які перебували в шлюбі, та щодо майна, придбаного під час проживання в зареєстрованому шлюбі, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3

З рішенням районного суду в частині відмови у задоволенні позову не погодився ОСОБА_2 та в його інтересах представник адвокат ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування обставин, просить рішення районного суду скасувати частково та визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля № 5344/2016/000189 від 11.08.2016, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Зазначає про неврахування судом тієї обставини, що згода одного із подружжя на укладення договору мала бути подана письмово та підлягала нотаріальному посвідченню. Оскільки він такої згоди на продаж автомобіля не давав, тому на підставі ч.2 ст.65 СК України такий договір має бути визнано недійсним.

Не згоден із вказаною в договорі вартістю реалізованого автомобіля, вважаючи, що відповідачі діяли недобросовісно та занизили ціну продажу майже в три рази.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відзивів на апеляційну скаргу не направили.

Справа розглядається у приміщенні апеляційного суду без проведення судового засідання без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється сторонами, що 18.05.2001 зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (після одруження - ОСОБА_7)./а.с. 8 т.1/.

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 22.12.2016 по справі № 525/968/16-ц розірвано шлюб, зареєстрований 18.05.2001 Кротівщинською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області, актовий запис № 1, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3./а.с. 57 т. 2/.

Під час шлюбу 17 березня 2011 року за кредитні кошти придбано автомобіль ВАЗ 211040 (легковий сєдан), 2011 року, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, який з 14.07 2016 є вільним від застави./а.с. 31 т. 2/.

Після придбання спірного автомобіля при його реєстрації ОСОБА_3 надала ОСОБА_2 право на користування цим автомобілем, що підтверджується первісним свідоцтвом про реєстрацію автомобіля./а.с.158 т.1/

ОСОБА_3 підтвердила, що з 2014 по 2016 рік спірним автомобілем користувався позивач. Вона також не заперечувала, що за згоди позивача отримувала належну йому від СФГ «Грунтознавець» орендну плату за 2013 -2017 роки, які йшли на утримання їх доньки.

11 серпня 2016 року в приміщенні Територіального сервісного центру МВС 5344 РЦС МВС в Полтавській області між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) укладено договір купівлі-продажу 5344/2016/000189 транспортного засобу.

Умовами договору визначено, що ОСОБА_3 зобов'язується передати у власність ОСОБА_4 транспортний засіб - автомобіль марки ВАЗ 211040 чорного кольору, 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3. Пунктом 3 договору передбачено, що за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 40 000 грн.

Указаний договір оформлений та підписаний сторонами в присутності адміністратора Територіального сервісного центру МВС 5344 РЦС МВС в Полтавській області ОСОБА_7, яким перевірено достовірність інформації, внесеної до договору./а.с.13 т. 1, а.с.51-52 т. 2/.

Встановивши зазначені фактичні обставини, районний суд з урахуванням положень ст.60 СК України дійшов висновку, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя та в цій частині задовольнив позов. Відмовляючи в позовних вимогах в іншій частині, суд першої інстанції, враховуючи відповідні правові висновки Верховного Суду України, виходив з того, що відсутність письмової згоди одного з подружжя при відчуженні спільного сумісного майна не є підставою для визнання правочину недійсним та в даному випадку необхідно виходити з права подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, районний суд виходив з того, що встановлення заявленого відповідачкою факту припинення сімейно-шлюбних відносин не породжує правових наслідків щодо осіб, які перебували у шлюбі, та придбаного у шлюбі майна.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням суду та переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового; для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.3 ст. 61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст. 63 СК України).

Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя ? частину вартості майна, яке відчужено в період зареєстрованого шлюбу між ними у тому випадку, зокрема якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби.

З аналізу зазначених норм у їх взаємозв'язку районний суд дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-1912цс15.

Отже, за відсутності доказів, які б підтверджували недобросовісність сторін оспорюваного договору, підстави для визнання його недійсним відсутні.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди позивача із вартістю спірного автомобіля, вказаною в оспорюваному договорі, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують правових підстав для відмови у позовних вимогах ОСОБА_2 щодо визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно постановлено на підставі повного з'ясування фактичних обставин, вірно встановлених правовідносинах сторін та правильно застосованих нормах матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 19 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 06 листопада 2018 року.

Головуючий - суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак