Справа № 237/3321/18
Провадження № 2/237/1327/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.18 року м. Курахове

Мар'їнський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді: Ліпчанського С. М.,

при секретарі: Бахтіяровій Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Курахове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Мар'їнського районного суду Донецької області з позовною заявою про стягнення боргу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.08.2016 року ОСОБА_1, НОМЕР_1, виданий Мар'їнським РВ УМВС України в Донецькій області 11.08.2000 року, в якості позики було передано ОСОБА_2, паспорт ВВ463141, виданий Селидівським МВ УМВС України в Донецькій області, 26.06.1998 року, грошові кошти у розмірі 10 000 грн.

ОСОБА_2 зобов'язалась повернути грошові кошти в строк до 31.12.2017 року.

Наразі відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала, грошові кошти позивачу не повернула, у зв'язку з чим позивач змушений був звернутись до суду.

У судове засідання позивач та відповідач не з'явились, про дату час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Сторони подали до суду узгоджену між ними мирову угоду.

Згідно ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обовязків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у звязку з укладенням сторонами мирової угоди суд розяснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши, що дії сторін відповідають закону та не порушують права інших осіб, органів місцевого самоврядування та органів державної влади, в тому числі органів прокуратури та Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, суд вважає за можливе затвердити мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Статтею 8 ОСОБА_3 України визначено, що ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю закріплене статтею 41 ОСОБА_3 України.

Згідно ст. 9 ОСОБА_3 України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Частиною 2 статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» встановлено, що якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Як розяснено в п. 4 ППВСУ «Про застосування судами міжнародних договорів України при здійсненні правосуддя» від 19 грудня 2014 року при здійсненні правосуддя суди повинні враховувати, що існує пріоритет міжнародного договору України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, над національним законом та іншими актами законодавства, крім ОСОБА_3 України. Тобто якщо таким міжнародним договором встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України».

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пунктом "а" частини 1 статті 90 Земельного кодексу України встановлено, що власники земельних ділянок мають право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину.

Водночас, Земельний кодекс України в п. 15.5. містить заборону купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Загальні положення міни визначені статтею 715 Цивільного кодексу України. Так, за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Вимога з приводу того, що обмінювані земельні длянки за договором міни повинні бути однакового розміру чи вартості у Цивільному кодексі України та чинному законодавстві України відсутня, оскільки сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов.

Таким чином, Земельний кодекс України дозволяє здійснення обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку, який повинен бути проведений у чіткій відповідності до закону.

Єдиним законодавчим актом, який регулює порядок обміну земельних ділянок є Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», відповідно до ст. 14 якого у разі якщо власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виявляє бажання використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, він може обміняти її на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву. Обмін земельними ділянками здійснюється за згодою їх власників відповідно до закону та посвідчується нотаріально. Сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах своїх повноважень сприяють обміну земельними ділянками.

Законодавче закріплення моменту, з якого земельна ділянка може виступати обєктом цивільних прав закріплене в ч. 9 ст. 79-1 Земельного кодексу України, відповідно до якої земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Момент формування земельної ділянки визначений ч. 4 ст. 79-1 Земельного кодексу України, відповідно до якої земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Отже, Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» врегульовано порядок обміну розподілених між власниками, визначених в натурі земельних ділянок, але які ще не зареєстровані відповідно законодавства за власниками, тобто таких земельних ділянок, які не можуть виступати об'єктом цивільних прав згідно чинного законодавства.

У випадку ж затвердження даної мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здійснюється обмін земельних ділянок, які є сформованими, оскільки кожна із земельних ділянок має присвоєний кадастровий номер, що свідчить про те, що обмінювані земельні ділянки виступають обєктом цивільних прав. Таким чином, положення Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток» до виниклих у даній справі правовідносин застосуванню не підлягають.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини («Маркс проти Бельгії» (Marckx v. Belgium), рішення від 27 квітня 1979 року, п.50,63)., наголошував зокрема, на тому, що необхідною ознакою майна є його відчужуваність, що ґрунтується на висловленій у Рішенні ЄСПЛ правовій позиції, згідно з якою «право відчужувати власність є традиційним і фундаментальним аспектом власності».

Разом з тим мораторій на продаж земель сільськогосподарського призначення, що передбачений пунктами 14,15 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України обмежує конституційні права громадян України щодо можливості відчуження належних їм на праві приватної власності земельних ділянок, які гарантуються ОСОБА_3 України і нормами Земельного кодексу України, та суперечить статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Затверджуючи дану мирову угоду суд керується як джерелом права рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Зеленчук та Цицюра проти України», від 22 травня 2018 року в якому Суд встановив порушення статті 1 Протоколу № 1 у відносинах між заявниками і державою щодо мораторію та його продовження у національному законодавстві стосовно заборони відчуження земель сільськогосподарського призначення, що належать їх власниками. Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що держава-відповідач вийшла за межі своєї широкої свободи розсуду у цій сфері та не забезпечила справедливого балансу між загальним інтересом суспільства та майновими правами заявників, а на заявників як на фізичних осіб було покладено тягар нездатності органів влади дотриматися встановлених ними самими цілей та кінцевих строків.

На підставі викладеного, керуючись ст. 207, 260-261 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву про затвердження мирової угоди по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Затвердити мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в редакції поданій до суду, а саме:

ОСОБА_4

с. Новоселидовка 28.08.2018 року

Ми, що нижче підписалися, ОСОБА_1, НОМЕР_1, виданий Мар'їнським РВ УМВС України в Донецькій області 11.08.2000 p., та ОСОБА_2, НОМЕР_2, виданий Селидівським МВ УМВС України в Донецькій області, прийшли до такої угоди:

1. ОСОБА_2, має у приватній власності земельну ділянку загальною площею 1,81 га., яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :06:000:0785, розташована на території Сонцівської с/р Покровського району та належить їй згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САК № 107122 від 07.09.2015 року, яку пропонує обміняти на земельну ділянку загальною площею 0,1 га., яка призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :06:000:1452, розташована на території Новоселидівської с/р, Мар'їнського району Донецької області та належить ОСОБА_1, в рахунок повернення боргу.

2. Я, ОСОБА_1, даю згоду на обмін земельної ділянки загальною площею 0,1 га., яка призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :06:000:1452, розташована на території Новоселидівської с/р, Мар'їнського району, Донецької області на земельну ділянку загальною площею 1,81 га., яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :06:000:0785, розташована на території Сонцівської с/р Покровського району та належить їй згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САК № 107122 від 07.09.2015 року ОСОБА_2.

3. Сторони домовились про визнання права приватної власності на земельну ділянку загальною площею 1,81 га., яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :06:000:0785, розташована на території Сонцівської сільської ради Покровського району за ОСОБА_1, а земельну ділянку загальною площею 0,1 га., яка призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :06:000:1452 та розташована на території Новоселидівської с/р Мар'їнського району Донецької області за ОСОБА_2.

4. Сторони за цим позовом інших претензій один до одного не мають.

5. Сторони стверджують, що ця мирова угода не суперечить їхнім інтересам та не порушує їхніх прав.

6. У разі невиконання сторонами умов цієї мирової угоди, вона виконується примусово державним виконавцем.

7. Наслідки укладення мирової угоди, зміст ст. ст. 207, 208, 255 ЦПК України сторонам роз'яснені та зрозумілі.

8. У зв'язку з тим, що спір врегульовано справжньою мировою угодою, провадження у нашій справі просимо припинити.

Провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу закрити.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 1,81 га., яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :06:000:0785, розташована на території Сонцівської сільської ради Покровського району.

Визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,1 га., яка призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :06:000:1452 та розташована на території Новоселидівської сільської ради Мар'їнського району Донецької області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Марїнський районний суд протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя С. М. Ліпчанський

Дата документу 28.08.2018