Справа № 645/5995/17
Провадження № 2/645/1205/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2018 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі :

головуючого судді - Шарка О.П

секретаря судових засідань - Ятлової Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в якому просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 15 січня 2015 року, який було розірвано рішенням Московського районного суду м.Харкова від 18.09.2017 року. Від шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_4, який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 26.08.2016 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 у розмірі 1000 гривень щомісяця, до повноліття дитини. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 13 жовтня 2018 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 700 гривень до досягнення дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років. Ще до народження сина ОСОБА_5, шлюбні відносини з відповідачем припинені, подружжя мешкало окремо, після народження дитини сімейні відносини не відновилися, відповідач взагалі не приймає участі у вихованні сина, не провідує дитину, не цікавиться її розвитком, здоров'ям, матеріальної допомоги не надає, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням дитини займається лише позивач за допомогою родичів.

У ході судового розгляду позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пояснив суду, що він не самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, бажає брати участь у вихованні сина, тимчасово не надає матеріальну допомогу на утримання сина у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися заздалегідь і належним чином, надали суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність, при винесенні рішення врахувати малолітньої дитини.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, які поснили, що відповідач не надає допомоги на утриманні сина, не бере участі у його вихованні, свідка ОСОБА_8, матері відповідача, яка пояснила, що ОСОБА_9 ходив до сина, показував їй фото, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.

У ході судового розгляду встановлено, що сторони з 15 січня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, яки було розірвано заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 18 вересня 2017 року (справа 643/7275/17, провадження 2/643/4224/17).

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, актовий запис №1830 від 24 травня 2016 року (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 24 травня 2016 року), який проживає разом з позивачем (довідка з місця проживання, видана 07.06.2018 року за №97 Житловим кооперативом «ПРАВДА -1») за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 26 серпня 2016 року (справа 643/6757/16ц, провадження 2/643/4376/16) стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1000 гривень щомісячно.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 13 жовтня 2016 року (справа 643/6758/16ц, провадження 2/643/4377/16) стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_10 аліменти на її утримання до досягнення трьох років дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 700 гривень щомісячно.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, надано старшим державним виконавцем Клавкіним А.В., станом на 01.02.2018 року у відповідача утворилася заборгованість по сплаті по аліментам у розмір 18933 грн. 34 коп.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.

Згідно п. 16 постанови особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ч.1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Департаменту служб у справах дітей від 17.09.2018 року за вих. № 598 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, відносно малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, даний орган вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд не може погодитися із вказаним висновком, щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, оскільки такий висновок винесений без достатніх правових підстав, немотивований, не містить достатнього обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В порушення зазначених вимог позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов'язків, сама по собі заборгованість по сплаті аліментів, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача. Також позивачем не доведено, в чому будуть полягати позитивні зміни в житті дитини в разі застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав.

Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд дійшов висновку, що позбавлення ОСОБА_3, відносно малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання батька щодо належного виконання своїх обов'язків. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачу необхідно приймати більш активну участь у вихованні та утриманні дітей.

Суд вважає, що сам факт звернення позивача до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання відповідача змінити ставлення до виховання дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі та більш активної участі батька у її вихованні.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 164, 165 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Головуючий-суддя: