КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/6211/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.,

за участю секретаря Шевчук В.О.,

за участю представників сторін:

представник позивача ОСОБА_2, діюча на підставі ордеру та договору,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_3

до ОСОБА_4

про визнання права власності на майно в рахунок погашення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

02.10.2018року ОСОБА_3 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_4, в якій просить суд в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 05 травня 2017року, укладеним між ОСОБА_4 та ним - ОСОБА_3, визнати за ним - ОСОБА_3 право власності на 53/100 частини будинку №7-9 по провулку Леваневського у м. Одеса, які складаються з літ. «А», «В», житловою площею 52,5 кв.м., вбиральня-літ. «Г», 53/100 огорожі № 3-5, 53/100 мощіння І, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що ОСОБА_4 отримала від нього - ОСОБА_3 позику у сумі 50 000 доларів США, що еквівалентно 1 324 000 грн. 00 коп. по курсу НБУ, діючого на час підписання договору позики від 05 травня 2017р.

Позивач вказує, що строк надання позики відповідно до договору становить 1 рік з наступного дня моменту фактичної передачі грошових коштів, що підтверджується відповідною розпискою від 05.05.2017р., власноручно написаною відповідачем, та, відповідно до якої, ОСОБА_4 зобовязалася повернути всю суму позики у готівковій формі до «05» травня 2018р.

Позивач зазначає, що відповідно до п. 5.4. та п. 5.5. договору, у разі відсутності у позичальника відповідної суми для повернення позики у визначений п.3.2. цього договору строк, позичальник передає у власність позикодавцю 53/100 частини будинку № 7-9 по провулку Леваневського у м. Одеса, які складаються з літ. «А», «В», житловою площею 52,5 кв.м., вбиральня - літ. «Г», 53/100 огорожі № 3-5, 53/100 мощіння І, що належить ОСОБА_4 на підставі договору міни №10/2000 від 24.11.2000 р., зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.04.2017 року, номер запису про право власності 20808045, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101. У разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором щодо повернення суми позики, звернення стягнення на 53/100 частини будинку № 7-9 по провулку Леваневського у м. Одеса, які складаються з літ. «А», «В», житловою площею 52,5 кв.м., вбиральня -літ. «Г». 53/100 огорожі № 3-5, 53/100 мощіння І, що належить ОСОБА_4 на підставі Договору міни №10/2000 від 24.11.2000р., зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.04.2017року, номер запису про право власності 20808045, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101, здійснюється за рішенням суду.

15 червня 2018 року, як вказує позивач, ним було надано відповідачу досудову вимогу про повернення заборгованості, якою попереджено, що у разі не повернення заборгованості у строк, більше ніж 30 днів з дня отримання вимоги, він буде вимушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на дане майно в рахунок погашення заборгованості.

З урахуванням викладеного, оскільки ОСОБА_4 в строк до 05 травня 2018 року не виконала умови договору позики та не повернула отримані грошові кошти,ОСОБА_3 звернувся до суду з відповідним позовом про визнання права власності на майно в рахунок погашення заборгованості.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 03.10.2018року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в рахунок погашення заборгованості. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 06.11.2018року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні 10.12.2018року представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_4 про час та місце підготовчого та судового засідань повідомлена належним чином, у підготовче та судове засідання не зявилась, однак 05.11.2018року надіслала на адресу суду клопотання, в якому зазначила, що вона сповіщена про розгляд справи та просила суд розглянути справу за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, ОСОБА_4 на праві власності, на підставі договору №10/2000 міни нерухомого майна, зареєстрованого на Одеській Новій Біржі 24.11.2000року, дата реєстрації: 07.12.2000р. (книга 19доп, стр. 234, р. №3554), належить 53/100 частин домоволодіння №7-9 по провулку Леваневського в м. Одесі.

Вказане підтверджується копією договору №10/2000 міни нерухомого майна від 24.11.2000року, копією відповіді КП «БТІ» ОМР від 24.10.2016року №477876.72 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8, 12-14).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03.08.2016року, яке набрало законної сили 16.08.2016року, було визнано дійсним договір міни нерухомого майна №10/2000 від 24 листопада 2000 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зареєстрований на Одеській новій біржі в Журналі реєстрації договорів міни нерухомості за реєстраційним номером № 10/2000 від 24.11.2000року (а.с. 9-10).

05.05.2017року між ОСОБА_3 (позикодавець) та ОСОБА_4 (позичальник) було укладено договір позики, відповідно до умов якого, позикодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов'язується надати позичальнику грошові кошти в розмірі 50 000 доларів, що еквівалентно 1 324 000 грн. 00 коп. по курсу НБУ, діючого на час підписання договору, а останній зобов'язується прийняти позику і повернути названу позику позикодавцеві у визначений цим договором строк в доларах або в сумі у гривні, що еквівалентна 25 000 доларів по курсу, діючому на день фактичного повернення боргу. Строк надання позики позичальнику становить 1 (один) рік з наступного дня моменту фактичної передачі грошових коштів, указаних в п. 2.1., що підтверджується відповідною розпискою. Остаточною датою повернення позики є «05» травня 2018 р.

Відповідно до п.п. 5.4., 5.5. договору позики, у разі відсутності у позичальника відповідної суми для повернення позики у визначений п.3.2. цього договору строк, позичальник передає у власність позикодавцю 53/100 частина будинку № 7-9 по провулку Леваневського у м.Одеса, які складаються з літ. «А», «В», з житловою площею 52,5 кв.м., вбиральня - літ. «Г», 53/100 огорожі № 3-5, 53/100 мощіння І, що належить ОСОБА_4 на підставі договору міни №10/2000 від 24.11.2000р., зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.04.2017 року, номер запису про право власності 20808045, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101. У разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором щодо повернення суми позики, звернення стягнення на 53/100 частин будинку №7-9 по провулку Леваневського у м.Одеса, які складаються з літ. «А», «В», з житловою площею 52,5 кв.м., вбиральня -літ. «Г», 53/100 огорожі № 3-5, 53/100 мощіння І, що належить ОСОБА_4 на підставі договору міни №10/2000 від 24.11.2000 р., зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.04.2017 року, номер запису про право власності 20808045, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101 здійснюється за рішенням суду.

05 травня 2017 року ОСОБА_4 написала розписку, якою підтвердила, що 05 травня 2017року нею було отримано від ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 50 000,00доларів США, що еквівалентно 1 324 000 грн. 00 коп. по курсу НБУ на час написання розписки, за договором позики від 05.05.2017року, та зобовязалась повернути зазначені грошові кошти не пізніше 05 травня 2018року (а.с. 7).

У звязку з невиконанням ОСОБА_4 умов договору позики, 15 червня 2018року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_4 з досудовою вимогою про повернення заборгованості, якою попередив, що у разі не повернення заборгованості у строк, більше ніж 30 днів з дня отримання вимоги, він буде вимушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на дане майно в рахунок погашення заборгованості.

Зазначена досудова вимога була отримана відповідачем - ОСОБА_4 ОСОБА_6, що підтверджується її підписом про отримання вимоги (а.с.15).

Однак до теперішнього часу відповідач - ОСОБА_4 своє зобовязання щодо повернення грошей не виконала.

У судовому засіданні 10.12.2018року судом було оглянуто оригінал договору позики та оригінал розписки.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до письмового договору позики від 05 травня 2017року відповідач отримав від позивача кошти у сумі 50 000,00доларів США, що еквівалентно 1 324 000 грн. 00 коп. по курсу НБУ, діючого на час підписання договору,які зобов'язався повернути в термін до 05 травня 2018року. Факт отримання коштів відповідачем підтверджується представленою суду копією розписки від 05.05.2017року.

Однак, в порушення умов договору позики від 05 травня 2017року та розписки від 05 травня 2017року відповідач взятих на себе зобов'язань не виконав, кошти не повернув.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до п. 5.5. договору позики від 05.05.20017р., укладеного між позивачем та відповідачем, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором щодо повернення суми позики, звернення стягнення на 53/100 частин будинку №7-9 по провулку Леваневського у м.Одеса, які складаються з літ. «А», «В», з житловою площею 52,5 кв.м., вбиральня -літ. «Г», 53/100 огорожі № 3-5, 53/100 мощіння І, що належить ОСОБА_4 на підставі договору міни №10/2000 від 24.11.2000р., зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.04.2017 року, номер запису про право власності 20808045, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101, здійснюється за рішенням суду.

Таким чином, укладений між сторонами у справі договір позики за своєю правовою природою є змішаним договором, що містить ознаки не тільки власне договору позики, а й такого способу забезпечення виконання зобовязання як іпотека, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Відповідно до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. При цьому, сторони договору мають право на свій власний розсуд обирати форму договору, крім тих випадків, коли форма такого договору спеціально встановлена законом, адже в певних випадках закон встановлює обов'язкову письмову чи нотаріальну форму договору. Недодержання вимог щодо обовязкового нотаріального посвідчення договору тягне за собою недійсність такого договору у тих випадках, коли така форма прямо передбачена в нормах цивільного законодавства щодо того чи іншого виду договорів.

У статті 209 ЦК України зазначається, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Згідно ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже, щодо договору іпотеки законом передбачена письмова форма і необхідність обовязкового нотаріального посвідчення відповідного договору.

Положення ч. 1 ст. 220 ЦК визначають правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору . У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2 ст. 215 ЦК).

Аналізуючи вищезазначений пункт 5.5 договору позики, суд приходить до висновку про те, що в частині цього пункту договір є нікчемним та не створює жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Як вбачається зі змісту ст. 1046 ЦК України предметом договору позики є передача позикодавцем позичальнику у власність грошових коштів або інших речей, а обов'язком позичальника - повернення позикодавцеві отриманого за таким договором.

Таким чином, суд зазначає, що порушення умов договору позики є підставою для стягнення судом суми, отриманої за таким договором, однак не підставою визнання права власності на нерухоме майно в рахунок погашення боргу.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в рахунок погашення заборгованості, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у звязку з відмовою у позові, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 141, 158, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в рахунок погашення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складено 13.12.2018року.

Суддя Петренко В. С.