ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Харків

Справа № 640/5244/17

Провадження № 22-ц/818/497/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1,

Відповідач: ОСОБА_2,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 11 червня 2018 року, ухвалене суддею Золотарьовою Л.І.,-

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином,

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року законний представник потерпілого ОСОБА_1, який набув повноліття 13.02.2018 року та набув цивільну процесуальну дієздатність, звернувся в рамках кримінального провадження, яке розглядалось Київським районним судом м. Харкова, з позовом, у якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь відшкодування шкоди, завданої злочином, у розмірі 25000 грн.

Позов мотивований тим, що у зв'язку із вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України відносно потерпілого ОСОБА_1, останньому була завдана моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, моральних переживаннях через порушення нормального перебігу життя, так як позивач є неповнолітнім та в такій ситуації опинився вперше, що викликало у нього певні душевні страждання та фізичну біль внаслідок нанесення йому тілесних ушкоджень.

Посилаючись на норми законодавства та судову практику зазначає, що наслідки вказаного кримінального правопорушення постали для ОСОБА_1 як суттєво психотравмуючі, зумовили порушення фізичної та психоемоційної сфер існування особистості, тривалий час перешкоджали можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, викликали появу негативних психологічних переживань.

Вказує, що при встановленні розміру відшкодування виходила з характеру та обсягу душевних, психічних страждань та характеру немайнових витрат.

У відзиві на позов представник відповідача зазначала, що у позивача виникла упереджена оцінка щодо понесених страждань, при цьому доказів глибини душевних та фізичних страждань, погіршення здібностей або позбавлення можливостей їх реалізації не надано. Вважає, що необхідно враховувати обставини, встановлені у кримінальній справі щодо вчинення злочину невеликої тяжкості, визнання вини, розкаяння та добровільне відшкодування матеріальної шкоди обвинуваченим, а також наявність віктимної поведінки потерпілого та провокування ним конфлікту.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 11 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану злочином, у розмірі 7000 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що встановлені судом обставини підтверджують суттєве порушення звичайного способу і укладу життя позивача, можливості реалізації ним своїх потреб, звичок, бажань, що призвело до порушення звичайних життєвих зв'язків та звичок потерпілого та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права, посилається на неправильність висновку сулу щодо встановлення розміру моральної шкоди та неврахування доводів відповідача.

В обґрунтування скарги посилається на ті ж обставини, що ї у відзиві на позов, а також зазначає, що справа не містить жодного доказу щодо розміру моральної шкоди, в межах проведення досудового розслідування і розгляду справи експертиза щодо визначення виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням не поводилась.

Вказує, що визнання винним відповідача підтверджує лише факт вчинення ним кримінального правопорушення, за яке він уже поніс покарання, крім того, судом не враховане матеріальне становище ОСОБА_2, який не має постійного місця роботи та можливості сплатити присуджений судом розмір моральної шкоди, що порушує принцип розумності та справедливості.

Вказує на порушення судом норм процесуального права.

Від позивача або його представника відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягають.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Київського районного суду м. Харкова від 01.12.2016 року (справа №640/7036/16-к) ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 152 КК України та призначено штраф у розмірі 1700 грн.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28.03.2017 року вказаний вирок суду від 01.12.2016 року залишено без змін, та скасовано в частині вирішення цивільного позову з призначенням нового розгляду в цій частині в порядку цивільного судочинства в суді першої інстанції.

Вироком суду від 01.12.2016 року встановлено, що ОСОБА_2 15.12.2015р. приблизно о 14.00 годині, знаходячись в дворі будинку №11/13 по вул. Пушкінська в м. Харкові поблизу дитячого майданчика, в ході раптово виниклого конфлікту з малознайомим неповнолітнім ОСОБА_1, маючи умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, наніс останньому один удар стиснутим кулаком правої руки в область лівого ока та один удар стиснутим кулаком правої руки в область носу, від чого ОСОБА_1 присів навприсядки. Після чого, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_2 наніс сидячому навприсядки ОСОБА_1 один удар коліном лівої ноги в область носу. В результаті протиправних дій ОСОБА_2 потерпілому ОСОБА_1 були заподіяні наступні тілесні ушкодження: травма носу у вигляді закритого перелому кісток носу зі зміщенням, яка згідно висновку судово-медичної експертизи №123-ая/16 від 21.01.2016р. за ступеням тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 1 статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, зокрема, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я.

Згідно з вимогами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь - яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи положення статті 82 ЦК України слід зазначити, що факти, встановлені вироком Київського районного суду м. Харкова від 1 грудня 2016 року з урахуванням ухвали апеляційного суду від 28 березня 2017 року, яка набрала законної сили, а саме факт спричинення відповідачем ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, що встановлені вказаними судовими рішеннями, суду не підлягає доказуванню за даною справою.

Колегія суддів погоджується з посиланнями позивача в позовній заяві на те, що внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, він зазнав не лише фізичного болю внаслідок отриманих ним тілесних ушкоджень, але й нервового потрясіння, душевних страждань, тривалий час не міг відновити свій душевний і фізичний стан.

На думку колегії суддів, визначений судом першої інстанції, розмір компенсації на відшкодування моральної шкоди в повній мірі відповідає встановленим судом обставинам справи, характеру протиправного діяння, а саме, вчинення кримінального правопорушення, яке призвело до розладу здоров'я позивача.

Щодо посилань представника відповідача на неврахування судом відсутності доходів ОСОБА_2 слід зазначити, що доводи апеляційної скарги в цій частині судова колегія відхиляє, оскільки це його волевиявлення. Він є особою, працездатного віку і особисто обирає спосіб життя корисний як для себе, так і для суспільства.

Будь-яких доказів неможливості відповідача працювати, матеріали справи не місять.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення дотримано засади розумності, виваженості та справедливості.

Із змісту апеляційної скарги та оскаржуваного судового рішення убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційна скарга представника ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 11 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу ст.389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 12 грудня 2018 року