Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 683/3300/16-ц

провадження № 61-2034 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

відповідачі: виконавчий комітет Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району, Фермерське господарство «Бачука Миколи Григоровича», Сільськогосподарський кооператив «Левківський»,

третя особа - приватний нотаріус Старокостянтинівського районного нотаріального округу Сарело Тетяна Петрівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 вересня 2017 року у складі судді Андрощука Є. М. та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 09 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Янчук Т. О., Купельського А. В., Спірідонової Т. В.,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 звернулися до суду з позовом до виконавчого комітету Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району (далі виконком Сербинівської сільської ради), Фермерського господарства «Бачука Миколи Григоровича» (далі ФГ «Бачука М.Г.»), Сільськогосподарського кооперативу «Левківський» (далі СГК «Левківський»), третя особа - приватний нотаріус Старокостянтинівського районного нотаріального округу Сарело Т. П., про визнання недійсним та скасування рішення, визнання недійсним договору.

На обгрунтування позовних вимог зазначали, що вони є власниками майнових паїв СГК «Левківський», рішенням майнової комісії якого від 27 березня

2007 року їм виділено майно у натурі згідно структури майнового паю на загальну суму 195 458,00 грн, в тому числі і будівлю зерноскладу вартістю 15 465,00 грн. Зазначене майно було отримано довіреною особою

ОСОБА_12 та передано у користування Фермерському господарству «Світанок» (далі ФГ «Світанок»). У травні 2016 році їм стало відомо, що рішенням виконавчого комітету Сербинівської сільської ради від 19 серпня 2010 року № 47 оформлено право власності СГК «Левківський» на зазначену будівлю зерноскладу. 26 жовтня 2010 року СГК «Левківський» продало будівлю зерноскладу ФГ «Бачука М. Г.».

Посилаючись на те, що передача спірної будівлі зерноскладу у власність СГК «Левківський» та подальше відчуження її ФГ «Бачука М. Г.» є незаконними, оскільки вона входить до складу розпайованого майна, яке було виділене співвласникам майнових паїву натурі, просили визнати недійсним та скасувати рішення виконкому Сербинівської сільської ради від 19 серпня 2010 року № 47 про оформлення права власності за СГК «Левківський» на будівлю зерноскладу, розташовану за адресою: АДРЕСА_1; визнати недійсним свідоцтво про право власності СГК «Левківський» на зерносклад; визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі складу зернотоку, розташованого за адресою

АДРЕСА_1, Хмельницької області, укладений 26 жовтня 2010 року між СГК «Левківський» та ФГ «Бачука М. Г.».

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від

20 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_13 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що виділення індивідуально визначеного об'єкту (будівлі зерноскладу) із складу майна реорганізованого підприємства та передачу його у спільну сумісну власність власникам майнових паїв не підтверджено зібраними у справі доказами, зокрема в матеріалах справи відсутній оригінал рішення майнової комісії СГК «Левківський» про виділ розпайованого майна в натурі співвласникам майнових паїв від 27 березня

2007 року (протокол № 2), інші належні та допустимі докази на підтвердження зазначених обставин позивачами не надано. Крім того, право спільної сумісної власності позивачів на майнову частку (пай), в тому числі на спірну будівлю зерноскладу не було оформлено у встановленому законодавством України порядку, зокрема відсутнє свідоцтво про право спільної сумісної власності на пай.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 09 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 вересня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно з'ясував обставини, що мають значення для справи, ухвалив законне та обгрунтоване рішення, яке відповідає нормам матеріального і процесуального права, оскільки позивачами не надано доказів на підтвердження їх права власності на спірну будівлю зерноскладу.

У грудні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга

ОСОБА_3, у якій заявник просив скасувати рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 09 листопада 2017 року, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, зокрема суди не звернули увагу на наявність відміток у свідоцтвах про право власності на майновий пай, що підтверджують видачу майнового паю у натурі, у тому числі спірної будівлі зерноскладу вартістю 15 465,00 грн. та не урахували, що рішення майнової комісії про виділ розпайованого майна в натурі співвласникам майнових паїв від 27 березня 2007 року, оформлене протоколом № 2, та акт передачі майна від

23 березня 2007 року є належними та допустимими доказами виділення індивідуально визначеного об'єкту із складу СГК «Левківський» у спільну сумісну власність позивачів. Зазначені обставини також були підтверджені відповідачем ОСОБА_31 та свідками ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, однак суди поясненням зазначених осіб не надали жодної оцінки. Також посилався на необгрунтованість висновку апеляційного суду про те, що виділена позивачам будівля зерноскладу та будівля зерноскладу, яка є предметом оскаржуваного договору купівлі-продажу, є різними будівлями, оскільки суд не урахував фізичний знос будівлі зерноскладу, яка була виділена позивачам у 2007 році, що й позначилося на її вартості.

У травні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ФГ «Бачука Миколи Григоровича» на касаційну скаргу, у якому заявник просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Відзив мотивовано тим, що рішення судів попередніх інстанцій є законними та обгрунтованими, доводи касаційної скарги є безпідставними та не спростовують висновки судів попередніх інстанцій, якими надано належну правову оцінку зібраним у справі доказам, а відтак підстави для зміни чи скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

15 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня

2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Питання виділення у натурі частки в майні колективного сільськогосподарського підприємства на час набуття позивачами у власність майнового паю було урегульовано, зокрема Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указом Президента України «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» від 29 січня 2001 року № 62/2009, Порядком визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» від 28 лютого 2001 року № 177 (далі Порядок 1), Порядком розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62 (далі Порядок 2).

Згідно з абзацом другим частини першої статті 7 та статті 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. До пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Право членів підприємства на пайовий фонд залежить від їх трудового внеску. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

В пунктах 13 та 14 Порядку 1 визначено, що майновий пай документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування чи інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво. Свідоцтво видається сільською, селищною або міською радою згідно із списком осіб, які мають право на майновий пай підприємства.

Відповідно до пунктів 8 та 9 Порядку 2 кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм в один із таких способів: об'єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність та передати його до статутного (пайового) фонду новостворюваної юридичної особи, у тому числі до обслуговуючого кооперативу; об'єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність, укласти договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном та передати його в оренду; отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім'ї і використати його на свій розсуд; відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку. Виділення із складу майнового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників.

Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням загальних зборів співвласників майна СГК «Левківський», оформленим протоколом №1 від

19 березня 2007 року, затверджено перелік та вартість майна пайового фонду СГК «Левківський» станом на 19 березня 2007 року, в якому під номером

17 значиться будівля зерноскладу із залишковою вартістю 15 465,00 грн.

Із копії наданого позивачами рішення засідання майнової комісії СГК «Левківський» від 27 березня 2007 року, оформленого протоколом № 2, оригінал якого в матеріалах справи відсутній, убачається, що до комісії надійшла 61 заява про виділення майна СГК «Левківський» в натурі через уповноважену особу ОСОБА_12, за результатами розгляду яких вирішено виділити їм майно СГК «Левківський» на загальну суму 195 458,00 грн, в тому числі зерносклад вартістю 15 465,00 грн.

Право ОСОБА_17, ОСОБА_30., ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_3, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_8 на пайовий фонд майна СГК «Левківський» підтверджується свідоцтвами про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), виданими Сербинівською сільською радою.

Свідоцтва про право власності на майновий пай містять відмітку про видачу майнового паю в натурі через уповноважену особу ОСОБА_12 на підставі рішення зборів уповноважених громадян співвласників від 17 листопада

2007 року та рішення майнової комісії від 27 березня 2007 року, оформленого протоколом № 2.

В пункті 15 Порядку 2 визначено, що виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводиться підприємством - користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі. При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою. Свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення права власності на зазначене майно в установленому порядку.

При виділенні майна у натурі групі співвласників, які уклали договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, співвласники передають підприємству правонаступнику (користувачі) один примірник цього договору і копію рішення зборів співвласників про виділення майна в натурі. Підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітки про виділення майна в натурі у спільну часткову власність у свідоцтвах цієї групи співвласників, що засвідчені підписом керівника підприємства та печаткою. Свідоцтва з відмітками про виділення майна в натурі у спільну часткову власність, акт приймання-передавання майна та договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності, можуть бути підставою для оформлення співвласниками права власності на зазначене майно в установленому порядку.

Установлено, що свідоцтва про право власності на майнові паї, що містяться в матеріалах справи, не містять жодних відміток про виділення в натурі індивідуально чи на праві спільної часткової власності будь-якого конкретного майна, як індивідуального визначеного об'єкта.

Крім того, в матеріалах справи відсутні акти приймання-передавання такого майна. Наявні в матеріалах справи копії накладних (без печатки та розшифровки наявних на них підписів) не замінюють необхідність наявності актів приймання-передавання майна та не можуть вважатися належними доказами, що підтверджують передачу спірного майна позивачам.

Зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів передачі позивачам майна СГК «Левківський», зокрема спірної будівлі зерноскладу в натурі, як індивідуально так і у спільну часткову власність, та оформлення позивачами права власності на зазначене майно у встановленому законом порядку, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо доводів касаційної скарги про необгрунтованість висновку суду апеляційної інстанції про те, що виділена позивачам будівля зерноскладу та будівля зерноскладу, яка є предметом оскаржуваного договору купівлі-продажу, є різними будівлями.

Судами установлено, що рішенням виконкому Сербинівської сільської ради від 19 серпня 2010 року № 47 оформлено право власності за СГК «Левківський» на будівлі, в тому числі на будівлі складів зернотоків в с. Сербинівці, в кількості 7 будівель по АДРЕСА_1. На підставі вказаного рішення СГК «Левківський» видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, в тому числі на нежитлову будівлю зернотоку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

06 жовтня 2010 року СГК «Левківський» відчужило на користь ФГ «Бачука Миколи Григоровича» належну йому будівлю зернотоку, розташовану за адресою: Хмельницька область, Старокостянтинівський район, АДРЕСА_1, загальною вартістю 6 746,00 грн, що підтверджується укладеним між сторонами договором купівлі-продажу.

При цьому, як убачається з наданих позивачами документів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, зокрема копії рішення засідання майнової комісії СГК «Левківський» від 27 березня 2007 року, оформленого протоколом № 2, та накладної № 46, залишкова вартість виділеної позивачам будівлі зерноскладу становить 15 465,00 грн.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції обгрунтовано зазначив, що позивачами не підтверджено, що саме нежитлова будівля - зерносклад, загальною вартістю 15 465,00 грн, була предметом договору купівлі-продажу від 06 жовтня 2010 року.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги пояснення відповідача ОСОБА_31 та свідків, які підтверджували факт виділення спірного зерноскладу в натурі співвласникам майнових паїв, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положень частини другої статті 59 ЦПК України 2004 року обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Поясненнями сторони та свідків не може доводитися факт виділення та передачі майна в натурі, оскільки такий факт відповідно до чинного законодавства України повинен підтверджуватися документально.

Не заслуговують на увагу також посилання заявника на безпідставне не прийняття апеляційним судом, як доказу - довідки майнової комісії СГК «Левківський» про залишкову вартість майна станом на 01 грудне 2007 року, оскільки позивачі не вказали поважних причин неможливості надання відповідної довідки до суду першої інстанції.

Інші доводи касаційної скарги не впливають на законність та обгрунтованість рішення судів першої та апеляційної інстанцій, фактично зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду, визначених статтею 400 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від

20 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від

09 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г. І. Усик