Номер провадження: 22-ц/785/3553/18
Номер справи місцевого суду: 1512/3707/2012
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2018 року м. Одеса

Справа № 1512/3707/2012

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Томашевської К.В.,

учасники справи:

- позивач заступник прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави, в особі Одеської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, правонаступником якої є Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції України в Одеській області,

- відповідач ОСОБА_4,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6, представника ОСОБА_4, на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Пучкової І.М. 25 червня 2014 рокуо 13 годині 03 хвилині в м. Одесі,

встановила:

У березні 2012 р. заступник прокурора Київського району м. Одеси (далі Прокурор) звернувся до суду з позовом в інтересах держави, в особі Одеської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, в якому просив зобовязати ОСОБА_4 за власний рахунок знести самовільно збудований двоповерховий житловий будинок по провулку Тупиковому, 3-а в м. Одесі.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_4 за відсутністю відповідних дозвільних документів, самочинно провела роботи з будівництва нового двоповерхового індивідуального житлового будинку. Будівництво здійснено на земельній ділянці, яка не передавалася ОСОБА_4 ані у власність, ані у користування. Оскільки будівництво індивідуального житлового будинку за адресою - м. Одеса, пров. Тупиковий, 3-а, здійснено ОСОБА_4 без оформлення відповідної дозвільної документації, самовільно збудований обєкт підлягає знесенню. Прокурор вважає, що діями ОСОБА_4 зачіпаються інтереси держави в особі Одеської міської ради та інспекції ДАБК в Одеській області, що згідно ст. 121 Конституції України покладає на органи прокуратури обовязок представництва інтересів держави у суді.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.06.2014 р. позовні вимоги заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави, в особі Одеської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, про знесення за власний рахунок самовільно збудованого об`єкту нерухомості задоволено.

Зобовязано ОСОБА_4 за власний рахунок знести самовільно добудовані приміщення: «1-1» жиле, площею - 8,8 кв. м., «3-1» жиле, площею - 8,3 кв. м., «3-2» жиле, площею - 13,0 кв. м., «3-3» жиле, площею - 26,6 кв. м., «3-4» коридор, площею - 15,0 кв. м., «3-5» кухня, площею - 21,2 кв. м., «3-6» санвузол, площею - 5,4 кв. м., «3-7» жиле, площею - 26,6 кв. м., «3-8» коридор, площею - 15,0 кв. м., «3-9» кабінет, площею - 17,8 кв. м., «3-10» санвузол, площею - 4,1 кв. м., загальною площею - 161,8 кв. м., жилою площею - 88,1 кв. м., у житловому будинку під літ «А-1» за № 3-«А», що розташований за адресою - провулок Тупиковий, у м. Одесі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що будівництво здійснено відповідачкою без отримання дозволу на проведення будівельних робіт та оформлення проектної документації, на земельній ділянці, яка не виділялась під будівництво житлового будинку.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 05.05.2015 р. апеляційну скаргу ОСОБА_6, представника ОСОБА_4, задоволено частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.06.2014 р. скасовано. Ухвалено нове рішення, про часткове задоволення позову прокурора.

Зобовязано ОСОБА_4 за власний рахунок знести самовільно добудовані приміщення: «1-1» - жиле, площею 8,8 кв. м.; - «3-1» - жиле, площею 8,3 кв. м.; - «3-2» - жиле, площею 13,0 кв. м.; - «3-3» - жиле, площею 26,6 кв. м.; - «3-4» - коридор, площею 15,0 кв. м.; - «3-5» - кухня, площею 21,2 кв. м.; - «3-6» - санвузол, площею 5,4 кв. м.; - «3-7» - жиле, площею 26,6 кв. м.; - «3-8» - коридор, площею 15,0 кв. м.; - «3-9» - кабінет, площею -17,8 кв. м.; - «3-10» - санвузол, площею 4,1 кв. м.. Усього загальною площею 161,8 кв. м., житловою площею 88,1 кв. м., у житловому будинку під літерою «а-1» за № 3 «А», що розташований за адресою - провулок Тупиковий, 3а у м. Одесі.

Рішення апеляційного суду обґрунтовано тим, що відповідачка є користувачем земельної ділянки, на якій проведено самочинну забудову. Разом з тим, будівництво (реконструкція) здійснено відповідачкою без отримання дозволу на проведення будівельних робіт та оформлення проектної документації, з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.12.2015 р. касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 05.05.2015 р. скасовано. Справу передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала касаційного суду мотивована тим, що суди не встановили чи видавався припис про усунення порушень, чи можливо перебудова, чи відмовляється відповідачка від такої перебудови. Не вказано, на підставі яких доказів суд дійшов висновку про порушення прав Одеської міської ради, Інспекції ДАБК. З матеріалів справи вбачається, що будівництво оскаржує інша особа ОСОБА_5. Не зясовано чи не є Інспекція ДАБК субєктом владних повноважень та чи підлягає спір вирішенню за ЦПК.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17.02.2016 р., залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 12.12.2016 р., апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.06.2014 р. скасовано.

У задоволенні позову заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави, в особі Одеської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про знесення за власний рахунок самовільно збудованого обєкту нерухомості відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову прокурора, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_4 є землекористувачем. Відсутні приписи Інспекції ДАБК щодо усунення порушень. Не зясовано чи можлива перебудова, чи відмовляється відповідачка від проведення такої перебудови. Прокурор на ці обставини у позові не посилається. Не встановлено порушення прав Одеської міської ради та Інспекції ДАБК в Одеській області.

Постановою Верховного Суду України від 25.05.2017 р. рішення апеляційного суду Одеської області від 17.02.2016 р. та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України від 12.12.2016 р. скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду України обґрунтована тим, що ОСОБА_4, не дивлячись на приписи Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю щодо припинення самовільного будівництва, проігнорувала їх і продовжувала проводити будівельні роботи без дозволу відповідних органів на проведення такого будівництва.

Відповідачка розпочала будівництво без відповідних дозволів та проекту на будівництво нерухомого майна, після притягнення її до адміністративної відповідальності не припинила самочинного будівництва.

Самочинне будівництво є порушенням встановлених державою правил та норм здійснення будівництва, що призводить до нераціональної забудови населених пунктів, невідповідності збудованих об'єктів нерухомості встановленим вимогам законодавства.

Право на звернення до суду із позовом про знесення самочинного будівництва належить органам прокуратури в інтересах держави в особі міської ради та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, виходячи зі змісту ч. 7 ст. 376 ЦПК України, ст. 45 ЦПК України, п. 12 Перехідних положень ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), ст. 7 Закону України «Про основи містобудування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Під час нового розгляду апеляційним судом зясовано, що ОСОБА_6, представник ОСОБА_4, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову прокурора.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянтвказує на те, що будівництво було здійснено на наданій у безстрокове користування земельній ділянці. Відсутні звернення Одеської міської ради та Інспекції ДАБК в Одеській області до прокуратури з приводу порушення ОСОБА_4 прав та інтересів держави. Суд не зясував чи будуть порушені права ОСОБА_5, інших співвласників у випадку задоволення позову. Проведенні будівельні роботи визначені як реконструкція, а не будівництво нового обєкту, вони проведені без суттєвих порушень ДБН та СНіП.

ОСОБА_6, представник ОСОБА_4, у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Прокурор у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважає необхідним скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що відповідачка на час звернення з позовом не оформила право власності або користування земельною ділянкою. Висновком судової експертизи встановлено суттєві порушення відповідачкою під час здійснення самочинного будівництва вимог ДБН та СНіП. Відповідачка притягувалася до адміністративної відповідальності за здійснення самочинного будівництва. Відповідачка надала Інспекції ДАБКв Одеській області недостовірну інформацію про закінчення будівництва у 2009 р., в той час як будівництво було закінчено у 2012 р..

Прокурор у судовому засіданні підтримала викладені у письмових запереченнях на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

Третя особа ОСОБА_5 у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважає необхідним скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що прокуратура правомірно подала позов в інтересах держави, в особі Одеської міської ради та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, оскільки самочинне будівництво здійснено на належній територіальній громаді м. Одеса земельній ділянці, з порушенням норм ДБН та СНіП, без відповідних дозвільних документів. Самочинне будівництво відповідачкою двоповерхового житлового будинку впритул до належного йому житлового будинку привело до порушення його прав. Факт самочинного будівництва підтверджується приписами Інспекції ДАБК в Одеській області про припинення самовільного будівництва, притягненням відповідачки Інспекцією ДАБК в Одеській області до адміністративної відповідальності. Будівництво було закінчено у 2012 р., в той час як відповідачка надала Інспекції ДАБК в Одеській області недостовірні відомості про закінчення будівництва у 2009 р..

ОСОБА_7 представник ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав викладені у письмових запереченнях на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.12.2017 р. до участі у справі залучено Департаментдержавної архітектурно-будівельної інспекції України в Одеській області - правонаступника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області.

Представник Департаментудержавної архітектурно-будівельної інспекції України в Одеській області у судове засідання не зявився. Про дату, час і місце розгляду справи департамент сповіщений належним чином. Причини неявки представника департамент не повідомив, письмового відзиву (заперечень) на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надав.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності представника ДепартаментуДАБІ України в Одеській області.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, чинних на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.07.2006 р. та ухвали Київського районного суду м. Одеси від 29.01.2007 р. ОСОБА_4 набула право власності на 16/25 частин

житлового будинку за № 3-а по провулку Тупиковому в м. Одесі.

06.09.2011 р. інспектором Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно з яким ОСОБА_4 здійснює самочинне будівництво житлового будинку та господарських споруд за адресою - провулок Тупиковий, 3-а, у м. Одесі.

Постановою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області за № 2214 від 06.09.2011 р. ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 97 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі - 170 грн. (Т. 1, а. с. 6 8).

Згідно з актом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області від 25.01.2012 р. про проведення перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт за адресою - м. Одеса, пров. Тупиковий, 3-а встановлено, що ОСОБА_4 не виконала припис інспекції від 05.09.2011 р., не усунула порушення, встановлені у протоколі про притягнення її до адміністративної відповідальності від 06.09.2011 року та продовжує здійснювати реконструкцію житлового будинку без дозвільної документації (Т. 1, а. с. 11).

Відповідно до листа управління Держкомзему у м. Одесі Головного управління Держкомзему у Одеській області Державного комітету України із земельних ресурсів за № 01-07-04/31 від 04.01.2012 р., в управлінні відсутня інформація щодо реєстрації права власності, користування, у тому числі на умовах оренди, на ім'я ОСОБА_4 на земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Одеса, пров. Тупиковий, 3-а (Т. 1, а. с. 10).

Згідно договору купівлі-продажу від 08.06.1953 р. ОСОБА_8 купив, а ОСОБА_9 продав недобудоване домоволодіння, розташоване за адресою - м. Одеса, Дмитрієвка, ІІ лінія, ділянка № 3-а. Вказаний обєкт було набуто в період знаходження у шлюбі з ОСОБА_10. До матеріалів справи додано копію договору на право забудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 20.02.1950 р., реєстровий № 10437, а також витяг з рішення виконавчого комітету Одеської міської ради про відведення земельної ділянки за вказаною адресою (Т. 1, а. с. 86 - 88).

Згідно із договором на право забудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 20.02.1950 р., реєстровий № 10437, житлове управління відвело забудовнику ОСОБА_9 ділянку комунальної землі, площею - 592,0 кв. м., під індивідуальну забудову житлового будинку по вул. ІІ лінії Дмитрієвки в м. Одеса.

В подальшому, після смерті ОСОБА_8, який помер 28.03.1957 р., та після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді ? частки будинку по Тупиковому провулку, № 3-а в м. Одесі, ОСОБА_10 10.09.1964 р. отримала свідоцтво про право на спадщину за законом (Т. 1, а. с. 89).

Відповідач є рідною донькою ОСОБА_8 та ОСОБА_10 та має право користуватися земельною ділянкою за вищевказаною адресою.

Відповідно до повторного висновку Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз за № 4219 від 18.02.2014 р., співвласниками домоволодіння № 3-а по провулку Тупиковому у м. Одесі є - ОСОБА_5 та ОСОБА_4, між якими склався порядок користування вказаним житловим будинком, однак належним чином він не затверджений. Загальна площа самочинно збудованих приміщень ОСОБА_4 у будинку під літ «А-1», складає - 161,8 кв. м., жила площа - 88,1 кв. м. (Т. 1, а. с. 210 - 228).

Згідно з декларацією від 17.08.2012 р., виданою Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області щодо об'єкта за адресою - м. Одеса, пров. Тупиковий, 3-а, обєкт готовий до введення в експлуатацію (Т. 2, а. с. 46 - 47).

Наказом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області за № 67 «СК» від 11.06.2014 р. скасовано реєстрацію декларації від 17.08.2012 р. про готовність до експлуатації об'єкта з реконструкції житлового будинку під літ. «А», будівництва гаража під літ. «М», будівництва вбиральні-душу під літ. «Н» за адресою м. Одеса, провулок Тупиковий, 3-а.

Земельний кодекс Української РСР 1970 р., Земельний кодекс Української РСР 1990 р. не припиняли право користування спірної земельною ділянкою, а навпаки згідно з Постановою Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» від 18.12.1990 р. було встановлено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування (п.5). Надаючи оцінку правовому режиму використання земельної ділянки слід також враховувати рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) N 5-рп/2005 від 22.09.2005 р.. Таким чином, наступна зміна законодавства не може призводити до автоматичного припинення права користування земельною ділянкою, яка була відведена у вставленому законом порядку, без спеціального рішення уповноваженого органу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що самочинне будівництво відбулося на земельній ділянці, яка не виділялася під будівництво житлового будинку, не відповідає встановленим по справі обставинам.

Доводи апелянта про те, що будівництво було здійснено на наданій у безстрокове користування земельній ділянці є обґрунтованими.

Разом з тим, не можна погодитися з доводами апелянта про відсутність порушення інтересів Одеської міської ради та Інспекції ДАБК в Одеській області здійсненим самочинним будівництвом. Відсутність підстав для звернення прокурора з позовом по даній справі, виходячи з наступного.

Порядок будівництва нерухомого майна врегульовано відповідними нормативними актами, а саме: Земельним кодексом України; ЦК України; законами України «Про основи містобудування», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про архітектурну діяльність», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про екологічну експертизу», «Про охорону культурної спадщини».

Згідно із ст. 25 Закону України «Про основи містобудування» особи винні у виконанні будівельних робіт чи реставраційних робіт без дозволу та затвердженого у встановленому порядку проекту або з відхиленням від нього та самовільній зміні архітектурного вигляду споруди в процесі експлуатації несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством.

Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Згідно статті 7 Закону України «Про основи містобудування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державне регулювання у сфері містобудування здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою та Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, а також спеціально уповноваженими органами з питань містобудування та архітектури, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

Спеціально уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури, що здійснює свою діяльність на території м. Одеси є - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Одеській області.

Встановлено, що ОСОБА_4, не дивлячись на приписи Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області щодо припинення самовільного будівництва, проігнорувала їх і продовжувала проводити будівельні роботи без дозволу відповідних органів на проведення такого будівництва.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

ОСОБА_4 розпочала будівництво без відповідних дозволів та проекту на будівництво нерухомого майна, після притягнення її до адміністративної відповідальності не припинила самочинного будівництва.

За загальним правилом ч. 4 ст. 376 ЦК України самочинно збудоване нерухоме майно підлягає знесенню особою, яка його здійснила, або за її рахунок.

Згідно зі ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді.

В особі держави виступає - Одеська міська рада, яка згідно з п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) здійснює повноваження щодо розпорядження землями в межах населеного пункту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Самочинне будівництво є порушенням встановлених державою правил та норм здійснення будівництва, що призводить до нераціональної забудови населених пунктів, невідповідності збудованих об'єктів нерухомості встановленим вимогам законодавства, що є порушенням прав територіальної громади, а також питань безпеки під час експлуатації вже збудованого об'єкта, екологічної та санітарно-епідеміологічної безпеки.

Звернення прокурора із зазначеним позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради є законним та відповідає приписам статей 5, 36-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до яких на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді, яке полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Звертаючись з позовом до суду, прокурор посилався, зокрема, на відсутність дозвільних документів на проведення будівельних робіт, проведення будівництва з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для звернення прокурора з позовом по даній справі в інтересах держави, в особі Одеської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області.

Щодо доводів апелянта про можливе порушення належного ОСОБА_5 житлового будинку у випадку знесення самочинного будівництва, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 18.02.2014 р. (Т. 2, а. с. 210 - 228) у випадку прийняття рішення про знесення самовільно реконструйованих споруд, роботи з демонтажу необхідно виконати у відповідності з розробленою та узгодженою проектною документацією.

Під час попереднього апеляційного розгляду допитаний у судовому засіданні експерт підтвердив неможливість проведення робіт з демонтажу без розробки та узгодження відповідного проекту. Таким чином, безумовні перешкоди для застосування ч. 7 ст. 376 ЦК України відсутні. Роботи із знесення самовільно реконструйованих приміщень необхідно виконати у відповідності з розробленою та узгодженою проектною документацією.

Виходячи з вищевказаного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції частково не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Необхідно ухвалити нове судове рішення про задоволення позову прокурора за інших, вищевказаних підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, представника ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2014 року- скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов заступник прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави, в особі Одеської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, правонаступником якої є Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції України в Одеській області, до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5, про знесення за власний рахунок самовільно збудованого обєкту нерухомості задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_4 за власний рахунок знести самовільно добудовані приміщення: - «1-1» - жиле, площею 8,8 кв. м.; - «3-1» - жиле, площею 8,3 кв. м.; - «3-2» - жиле, площею 13,0 кв. м.; - «3-3» - жиле, площею 26,6 кв. м.; - «3-4» - коридор, площею 15,0 кв. м.; - «3-5» - кухня, площею 21,2 кв. м.; - «3-6» - санвузол, площею 5,4 кв. м.; - «3-7» - жиле, площею 26,6 кв. м.; - «3-8» - коридор, площею 15,0 кв. м.; - «3-9» - кабінет, площею -17,8 кв. м.; - «3-10» - санвузол, площею 4,1 кв. м.. Усього загальною площею 161,8 кв. м., житловою площею 88,1 кв. м., у житловому будинку під літерою «а-1» за № 3 «А», розташовані за адресою провулок Тупиковий, 3-а в м. Одесі, відповідно до розробленої та узгодженої проектної документації.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 16 квітня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3