"12" грудня 2018 р. Справа №150/712/18
Провадження по справі №2-о/150/49/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Суперсона С. П.

за участі секретаря Горбей О.М.

заявниці ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Чернівецька державна нотаріальна контора Вінницької області про встановлення факту смерті,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду надійшла заява ОСОБА_1, заінтересована особа Чернівецька державна нотаріальна контора про встановлення факту смерті. Вказана заява обґрунтована тим, що 01 червня 2018 року в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим помер її рідний брат ОСОБА_2, та свідоцтво про смерть, видане на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим є недійсним і не створює правових наслідків на території України. За таких обставин, в позасудовому порядку заявниця позбавлена можливості належним чином оформити в Україні смерть брата.

Заявниця в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила суд їх задоволити.

Заінтересована особа в особі завідувача Чернівецькою державною нотаріальною конторою ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази в їх сукупності та співставленні, обєктивно оцінивши кожен наданий суду доказ дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що 01 червня 2018 року в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим помер ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії АЯ №638783 (а.с. 8).

Могилів-Подільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області заявниці в усній формі відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті брата ОСОБА_2, оскільки надане на підтвердження факту смерті останнього свідоцтво про смерть, видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження та форма яких не відповідає, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024.

За приписами ст.ст. 315,317 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливостиі реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

За змістом частин 1-2 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Частина 2 ст.9 цього Закону передбачає, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. А згідно з ч.3 ст.9 цього Закону будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Вирішуючи питання щодо оцінки доказів у даній справі суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia"), де грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території.

Вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_2, дійсно помер 01 червня 2018 року в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, на тимчасово окупованій території. Встановлення даного факту необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть у порядку визначеним законодавством України, реалізувати спадкові права.

Враховуючи вищекладене, а саме те, що видане свідоцтво про смерть ОСОБА_2 не має юридичної сили на території України, іншого способу отримати свідоцтво про смерть останнього у заявниці немає, встановлення даного факту породжує юридичні наслідки, не пов'язані з наступним вирішенням спору про право і чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, суд вважає за необхідне встановити факт, що ОСОБА_2, помер 01 червня 2018 року в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», рішення суду про встановлення факту смерті є підставою для державної реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України, рішення підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 293, 294, 259, 263-265, 315-319 ПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Чернівецька державна нотаріальна контора Вінницької області про встановлення факту смерті - задоволити.

Установити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 01 червня 2018 року в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим.

Рішення суду підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копія судового рішення невідкладно після його оголошення надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті особи.

У відповідності до вимог статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ С.П. СУПЕРСОН