КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: №22-ц/824/3795/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Сліпченка С.О., Мельника Я.С., розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 вересня 2018 року у справі за позовом Моторного( транспортного ) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

30 жовтня 2018 року Моторне ( транспортне ) страхове бюро України звернулось до суду з названим позовом, де просило стягнути із ОСОБА_1 на свою користь 50 000 грн. понесених витрат, 572,20 грн. - послуги аварійного комісара.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11 квітня 2016 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно звіту №17/02-А53 про оцінку вартості відновлювального ремонту від 26 лютого 2016 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля марки «Фольксваген», держномер НОМЕР_1, становить 55 594,59 грн.

Позивачем здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн., а також відшкодовано витрати по оплаті послуг аварійного комісара у розмірі 572,20 грн., у зв'язку з чим той просить стягнути з відповідача у відшкодування заподіяну шкоду в порядку регресу.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року позовні вимоги Моторного ( транспортного ) страхового бюро України задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного ( транспортного ) страхового бюро України у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 50 000 грн., матеріальні збитки - 572,20 грн., що складаються з витрат на оплату послуг аварійного комісара, витрати по сплаті судового збору - 1 600 грн.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що статтею 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги ( регресу ) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Моторним ( транспортним ) страховим бюро України сплачено ОСОБА_2 у відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача, цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована, у розмірі 50 000 грн.

За встановлених обставин позовні вимоги Моторного ( транспортного ) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягають задоволенню повністю.

Також, позивач просив про стягнення з відповідача ОСОБА_1 матеріальних збитків, які складаються з витрат на оплату послуг аварійного комісара у розмірі 572,20 грн.

На підтвердження вимог надано рахунок-фактуру №СФ-0000066 від 26 лютого 2016 року, акт виконаних робіт, платіжне доручення №СФ0000066 від 30 березня 2016 року про сплату позивачем на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертна компанія» грошових коштів у розмірі 572,20 грн. за послуги аварійного комісара.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як вбачається з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Тому, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Моторного ( транспортного ) страхового бюро України про стягнення з ОСОБА_1 матеріальних збитків, які складаються з витрат на оплату послуг аварійного комісара у розмірі 572,20 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне залишити апеляцію без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, власником автомобіля «Фольксваген», держномер НОМЕР_1 є ОСОБА_2 ( а.с. 9 ).

26 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою про здійснення відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 14 лютого 2016 року по вул. Червоногвардійська - вул. Азербайджанська в м. Києві за участю автомобіля марки «Фольксваген», держномер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля марки «Skoda Octavia», держномер

НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1, цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована ( а.с. 8 ).

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 2 ст. 130 КпАП України ( а.с. 10 ).

Згідно звіту №16/02-А53 про оцінку вартості відновлювального ремонту від 26 лютого 2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген», держномер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників та без урахуванням податку на додану вартість, становить 55 594,49 грн. ( а.с. 12-15 ).

Згідно наказу Моторного ( транспортного ) страхового бюро України №5125 від 24 червня 2016 року сума страхового відшкодування підлягає виплаті у розмірі 50 000 грн. ( а.с. 24 ).

Згідно платіжного доручення №5125рв від 30 червня 2016 року Моторне ( транспортне ) страхове бюро України сплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн. на підставі наказу №5125 від 24 червня 2016 року ( а.с. 23 ).

Крім цього, позивач сплатив грошові кошти у розмірі 572,20 грн. за послуги аварійного комісара ( а.с. 21, 22, 22 зв.).

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 1 600 грн. ( а.с. 1 ).

Таким чином, на переконання апеляційного суду, місцевим судом вірно встановлено, що позивач є особою, яка відшкодувала шкоду, завдану ОСОБА_1, та має право зворотної вимоги ( регресу ) до винної особи витрат, пов'язаних із виплатою страхового відшкодування та витрат на послуги аварійного комісара.

Окрім цього, вказаний висновок повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України по справі №6-2188цс16, відповідно до якого згідно зі статтею 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування страховик має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Деліктне зобов'язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов'язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов'язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За таких обставин, з точки зору другої інстанції, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 22, 993, 1191 ЦК України, ст.ст. 33, 36, 38, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 5, 12, 13, 76-80, 263-265, 374, 376 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 175, 177 ЦПК України, з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки спростовуються зазначеними доказами по справі, які суд другої інстанції відносить до числа належних, допустимих, достовірних та достатніх відповідно до положень ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Твердження апелянта про те, що позивачем двічі подано позовну заяву до нього із аналогічних підстав не відповідає дійсності, оскільки в доданій копії позовної заяви ( а.с. 107 -108 ) йде мова про стягнення виплаченого страхового відшкодування власнику автомобіля «Опель», держномер НОМЕР_3, тоді як, предметом розгляду цієї справи є стягнення страхового відшкодування власнику автомобіля «Фольксваген», держномер НОМЕР_1.

Інші доводи апелянта, зокрема, про те, що позивачем не дотримані вимоги ст.ст. 175, 177 ЦПК України, невірно вказане прізвище відповідача, автомобіль «Фольксваген», держномер НОМЕР_1, немає жодного відношення до дорожньо-транспортної пригоди, були відсутні відомості про сплату судового збору, ним була подана заява про залишення позовної заяви без розгляду, на переконання апеляційного, не є правовою підставою для зміни чи скасування рішення місцевого суду з огляду на викладене.

Разом з тим, посилання ОСОБА_1 на те, що невірно вказане його прізвище, не відповідає дійсності, оскільки в позовній заяві, ухвалі про відкриття провадження, рішенні ( а.с. 34-35, 39, 92, 95-98 ) воно зазначене як «Михайлик».

При цьому, відзив Моторного ( транспортного ) страхового бюро України ( а.с. 178 ) на апеляційну скаргу слід залишити без розгляду відповідно до положень ст. 126 ЦПК України, оскільки, він поданий з порушенням строку для його подачі, визначеного ухвалою Київського апеляційного суду від 01 листопада 2018 року, за відсутності заяви позивача про його ( строк ) продовження згідно ст. 127 ЦПК України.

Відтак, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-82, 141, 263, 264, 265, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 вересня 2018 року у справі за позовом Моторно ( транспортного ) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.І. Сліпченко

Я.С. Мельник