Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 357/3651/16-ц

провадження № 61-13236 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4;

відповідач - Фурсівська сільська рада Білоцерківського району Київської області;

представник відповідача - Загвоздкіна Марина Сергіївна;

третя особа - приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Озадовська Олена Миколаївна;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Голуб С. А., Приходька К. П., Таргоній Д. О., від 15 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_7, який 26 червня 2013 року склав заповіт на все своє майно, яке буде належати йому на день смерті, свій дочці - ОСОБА_3 та онуку - ОСОБА_4 До складу спадщини увійшов житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельна ділянка за тією ж адресою площею 0,23 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачі, спадкоємці звернулись до нотаріуса, який постановою від 27 лютого 2016 року відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину, пославшись на ненадання ними правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку. Оскільки вищевказані документи були втрачені вони звернулися до Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, яка видавала їх, з клопотанням про видачу дублікатів зазначених документів, проте їм було відмовлено з посиланням на те, що документи передані до державного архіву.

У зв'язку з наведеним ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили суд визнати за ними право власності на спадкове майно.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у складі судді Протасової О. М. від 22 серпня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що правовстановлюючі документи на спадкове майно не втрачені, а знаходяться у ОСОБА_8, якого суд допитав у якості свідка і який вважає себе спадкоємцем спірного майна, отже, між ними існує спадковий спір, при цьому позивачі до нього не зверталися.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено з інших правових підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову з інших правових підстав, апеляційний суд виходив із того, що між позивачами та ОСОБА_8, який є сином померлого спадкодавця та прийняв спадщину, існує спір про право на спадкове майно і правовстановлюючі документи на це майно не втрачені, а знаходяться у нього, а тому Фурсівська сільська рада Білоцерківського району Київської області є неналежним відповідачем у даній справі.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й ухвалити нове рішення, яким її та ОСОБА_4 позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не дослідив та не перевірив доводів позивачів про те, що вони є спадкоємцями майна померлого за заповітом, а, отже, набули право власності на його спадкове майно, разом з тим позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є спадкоємцями померлого за законом, але такі обставини не мають значення для справи, так як позивачі є спадкоємцями за заповітом. Висновок апеляційного суду про те, що Фурсівська сільська рада Білоцерківського району Київської області є неналежним відповідачем у справі також помилковий, оскільки саме територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини є відповідачами у справах про визнання права власності у порядку спадкування на майно, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв'язку з їх втратою або відсутні інші спадкоємці.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини другої статті389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_7. 26 червня 2013 року він склав заповіт, за яким заповів усе своє майно, яке буде належати йому на день смерті, свій дочці - ОСОБА_3та онуку - ОСОБА_4, тобто позивачам у справі, у рівних частинах (а. с. 22, 23).

До складу спадщини увійшов житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельна ділянка за тією ж адресою, площею 0,23 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Згідно постанови від 27 лютого 2016 року № 23/02-31 приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області ОзадовськоїО. М. позивачам, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку через відсутність документів, що посвідчують право власності на спадкове майно (а. с. 24).

Судом також встановлено, що на день смерті ОСОБА_7 разом з ним були зареєстровані його сини: ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які заяв про відмову від прийняття спадщини не подавали.

Разом з тим ОСОБА_8 08 червня 2015 року звернувся до приватного нотаріуса ОзадовськоїО. М. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_7 (а. с. 51) та заявою про намір звернутися до суду з позовом про визнання вищевказаного заповіту недійсним (а. с. 55).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2015 року, що набрало законної сили, у справі № 357/9315/15-ц ОСОБА_8 відмовлено у задоволенні позову про визнання заповіту недійсним та ухвалою цього ж суду від 19 січня 2016 у справі № 357/13575/15-ц його ж позов про визнання заповіту недійсним залишено без розгляду.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції й відмовляючи у задоволенні позову з інших правових підстав, не звернув увагу на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є спадкоємцями майна померлого за заповітом, звернулися до приватного нотаріуса і заявами про прийняття спадщини за заповітом у встановленому законодавством України порядку. Проте були позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну ділянку спадкодавця.

Отже, помилковим є висновок апеляційного суду про те, що Фурсівська сільська рада Білоцерківського району Київської області є неналежним відповідачем у справі, оскільки згідно з частиною першою статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Крім того, пред'являючи позов про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилались на втрату правовстановлюючих документів на нерухоме майно спадкодавця.

Апеляційний суд не звернув уваги на те, що саме територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини є відповідачами у справах про визнання права власності у порядку спадкування на майно, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв'язку з їх втратою, або відсутні інші спадкоємці.

Не може залишатись у силі і рішення районного суду.

Встановлено, що ОСОБА_8, який оспорює складений спадкодавцем заповіт, у встановлений законом строк звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, отже він має матеріально-правовий інтерес у цьому спорі.

Згідно з частиною п'ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Проте, у порушення вимог пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України 2004 року районний суд не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, не з'ясував і не залучив до участі у справі всіх спадкоємців майна померлого.

Усунути ці недоліки судового розгляду на стадії касаційного перегляду в силу процесуальних повноважень суду касаційної інстанції неможливо, а тому судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий судовий розгляд.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю. В. Черняк