Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 312/104/16-ц

провадження № 61-18961св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третя особа - управління Держгеокадастру в місті Енергодар Запорізької області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року у складі колегії суддів: Гончар М. С., Кочеткової І. В., Маловічко С. В.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, в якому, уточнивши вимоги, просив зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні належними йому земельною ділянкою площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, та житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 шляхом демонтажу самовільно побудованих споруд, звільнивши земельну ділянку від залишків цих споруд та фундаменту з приведенням її в належний для цільового використання стан.

Вимоги обґрунтовував тим, що відповідачі, які є власником (ОСОБА_5) та користувачами (ОСОБА_4 і ОСОБА_5 суміжної земельної ділянки, самочинно звели на його ділянці без дотримання правил державних будівельних норм і стандартів сім господарських споруд, три з яких - побудови з цегли, а чотири - з металу.

Ураховуючи наведене, просив позов задовольнити.

Рішенням Великобілозерського районного суду Запорізької області від 10 березня 2017 року у складі судді Рогоза А. Ю. позов ОСОБА_3 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3 земельною ділянкою площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, та житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 шляхом демонтажу самовільно побудованих споруд, а саме: металевої нежитлової (навісу), позначеної № 3 на схемі висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, металевої нежитлової (сараю), позначеної № 4 на схемі висновку експерта, нежитлової (сараю «курятника»), позначеної № 5 на схемі висновку експерта, нежитлової (гаражу), позначеної № 6 на схемі висновку експерта, металевої нежитлової (сараю), позначеної № 7 на схемі висновку експерта, металевої сітки (огорожі), які розташовані на земельній ділянці за тією ж адресою, привести земельну ділянку в належний для її цільового використання стан.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд мотивував рішення доведеністю факту того, що відповідачі чинять перешкоди позивачеві у користуванні земельною ділянкою та будинком.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року у складі колегії суддів: Гончар М. С., Кочеткової І. В., Маловічко С. В., рішення Білозерського районного суду Запорізької області від 10 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову.

Суд на підставі нових доказів зробив висновок про те, що відповідно до технічної документації вищезазначені споруди побудовані в межах земельної ділянки, належної ОСОБА_5, тому підстав для задоволення позову немає.

До суду касаційної інстанції від ОСОБА_3 надійшла касаційна скарга, у якій він, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Зазначає, що в порушення статті 303 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України; в редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) апеляційний суд прийняв нові докази без поважних на те причин. Суд апеляційної інстанції надав значимість поясненням спеціаліста ОСОБА_7, однак в рішенні не вказав, що крім нього були також допитані експерт ОСОБА_8 та інженер-геодезист ОСОБА_9, які дали інші пояснення. Вважає оскаржуване рішення необґрунтованим.

Від ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 надійшли заперечення, у яких вони просять касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення апеляційного суду - залишити без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Справу № 312/104/16-ц передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Суди встановили, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, та житлового будинку на АДРЕСА_1 на підставі договорів купівлі-продажу від 25 липня 2015 року.

Згідно з планом, складеним за результатами кадастрової зйомки та акту встановлення меж в натурі і погодження меж, земельна ділянка позивача від літ. «Б» до літ. «В» межує із земельною ділянкою ОСОБА_10 (ОСОБА_5).

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 0,75 га, кадастровий номер НОМЕР_2, на АДРЕСА_2

Зазначена земельна ділянка належала спадкодавцю ОСОБА_10 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 710.

На плані розташування земельної ділянки ОСОБА_10 відображено зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки.

Ухвалою Великобілозерського районного суду Запорізької області від 19 травня 2016 року з метою повного та всебічного розгляду справи призначено судову земельно-технічну експертизу, відповідно до висновків якої було встановлено, що межа між земельними ділянками сторін проходить по будівлям: металева нежитлова (навіс) № 3, металева нежитлова (сарай) № 4, нежитлова (сарай «курятник») № 5, нежитлова (гараж) № 6, металева нежитлова (сарай) № 7, які знаходяться у користуванні ОСОБА_5 На земельній ділянці, що належить ОСОБА_3, розташовано частини будівель і споруд, які побудовано на земельній ділянці відповідачів. Фактично вказані будівлі і споруди знаходяться в користуванні ОСОБА_5, а саме: частина будівлі «навіс» № 3, частина будівлі «сарай» №4, частина будівлі «сарай» № 5, частина будівлі «гараж» № 6, частина будівлі «сарай» № 7. Розташування будівель і споруд: металева нежитлова (навіс) № 3, металева нежитлова (сарай) № 4, нежитлова (сарай «курятник») № 5, нежитлова (гараж) № 6, металева нежитлова (сарай) № 7 по відношенню до спірної межі між земельними ділянками не відповідає нормам ДБН 360-92** «Містобудування. Планування й забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року № 44, а саме: не дотримано вимоги пункту 3.25*, пункту 3.25а*.

Підставою для звернення до суду з даним позовом стала неможливість у досудовому порядку вирішити питання щодо усунення позивачеві перешкод у користуванні належної йому земельною ділянкою і будинком.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зробив висновок про доведеність факту того, що межа між земельними ділянками сторін проходить по будівлям, належним відповідачам, частина яких розташована на земельній ділянці позивача, що не відповідає будівельним нормам, у зв'язку з чим порушені права користування землею та будинком ОСОБА_3 підлягають відновленню.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із недоведеності позовних вимог.

Суд зазначив, що отримані при апеляційному перегляді справи нові докази, які приймались і досліджувались задля усунення розбіжностей, що були наявні у документації з приводу меж земельних ділянок, свідчать про необґрунтованість позовних вимог позивача.

Зокрема, суд дійшов висновку про те, що земельні ділянки сторін за розмірами та конфігурацією відповідають технічній документації, але при виділенні в натурі на місцевості відбулось їх зміщення.

Однак із висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 78 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів (пункт «г» частини першої статті 96 ЗК України).

Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Установивши факт порушення прав позивача ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 - власником і користувачами земельної ділянки на вулиці Суворова, 19 в селі Велика Білозерка Великобілозерського району Запорізької області при будівництві будівель: металевої нежитлової (навісу) № 3, металевої нежитлової (сараю) № 4, нежитлової (сараю «курятника») № 5, нежитлової (гаражу) № 6, металевої нежитлової (сараю) № 7, частина яких збудована на суміжній земельній ділянці на вулиці Суворова, 21 в селі Велика Білозерка Великобілозерського району Запорізької області, власником якої є ОСОБА_3, що створює йому перешкоди щодо вільного володіння, користування, розпорядження належною земельною ділянкою і будинком, суд першої інстанції, врахувавши висновки судової земельно-технічної експертизи, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз від 21 жовтня 2016 року № 190-16, обґрунтовано задовольнив позов.

При апеляційному перегляді справи суд апеляційної інстанції цих обставин не врахував і фактично переоцінив висновки вищевказаної експертизи, безпідставно зазначивши, що місцевий суд некоректно сформулював питання, які потребували відповіді спеціаліста, не зважаючи на те, відповідачі клопотання про проведення повторної чи комплексної експертизи не заявляли.

Крім того, усупереч вимогам частини другої статті 303 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) апеляційний суд без поважних на те причин прийняв і оцінив нові докази у справі.

Під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує рішення апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року і залишає в силі рішення Великобілозерського районного суду Запорізької області від 10 березня 2017 року відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 413, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року скасувати.

Рішення Великобілозерського районного суду Запорізької області від 10 березня 2017 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. І. Крат В. П. Курило