Ухвала

01 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 2-510/12

провадження № 61-41811ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Мартєва С. Ю., вирішуючи питання про відкриття провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 лютого 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 02 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, приватного підприємства «Укрбудпостач-06», Голосіївського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_7 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_8, приватного підприємства «Укрбудпостач-06» (далі - ПП «Укрбудпостач-06»), Голосіївського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (далі - Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві), обґрунтовуючи його тим, що внаслідок неправомірних дій відповідачів був знесений побудований ними будинок по вул. Бродівський, мкр. Чапаєвка у м. Києві (через дорогу вул. Бродівська, 121), який розташований на земельній ділянці, належними користувачами якої вони були в силу положень статті 549 ЦК Української РСР та статті 119 ЗК України.

Посилаючись на зазначене, позивачі просили суд стягнути з відповідачів ОСОБА_8 та ПП «Укрбудпостач-06» у відшкодування матеріальної шкоди 500 000,00 грн та у відшкодування моральної шкоди - 100 000,00 грн, а також судові витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Голосіївського суду міста Києва від 21 травня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 жовтня 2014 року рішення Голосіївського суду міста Києва від 21 травня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року рішення Голосіївського суду міста Києва від 21 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 жовтня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_8 та ПП «Укрбудпостач-06» у відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_7 151 031,00 грн, у відшкодування моральної шкоди по 20 000,00 грн на користь кожного з позивачів, вирішено питання судових витрат.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки для знесення відповідачами самочинного будівництва на земельній ділянці позивачів, які користувались нею на законних підставах, були відсутні правові підстави, тому дії відповідачів є неправомірними, а шкода завдана внаслідок цих дій підлягає відшкодування.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції керуючись нормами статті 23 ЦК України про те, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, та врахувавши роз'яснення, викладені у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», про те, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, вважав за необхідне стягнути з відповідачів на користь кожного з позивачів у відшкодування моральної шкоди по 20 000,00 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 січня 2018 року заяву ОСОБА_8 про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 лютого 2017 року залишено без задоволення.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 02 липня 2018 року заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року скасовано.

Позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 95 904,93 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована наступним.

Збудований об'єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об'єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Таким чином, незважаючи на належність земельної ділянки ОСОБА_8, останній не мав права на самовільне знесення будинку позивачів без рішення суду, а тому шкода завдана самовільним знесенням будинку підлягає відшкодуванню особі, якій вона була завдана.

Відмовляючи у відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції виходив з того, що користування земельною ділянкою є неправомірним та таким, що порушує право власності ОСОБА_8, а тому відшкодування моральної шкоди є недоречним.

Додатковою постановою Апеляційного суду міста Києва від 06 серпня 2018 року стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2 928,80 грн.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 серпня 2018 року внесено виправлення у постанову Апеляційного суду міста Києва від 02 липня 2018 року.

Ухвалено вважати вірною суму, що підлягає стягненню з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 - 106 711,23 грн.

У серпні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 лютого 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 02 липня 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини у справах Lavages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанцій, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована у розділі «Загальні положення» цього Кодексу, яка поширюється і на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому суд дослідив та взяв до уваги предмет позову, ціну позову, яка не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, складність справи, значення справи для сторін і суспільства.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право заявника на апеляційний перегляд справи було забезпечено.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржуються, у касаційній скарзі не зазначені.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що судові рішення, які оскаржуються, прийняті у малозначній справі, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 лютого 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 02 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, приватного підприємства «Укрбудпостач-06», Голосіївського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ю. Мартєв