Справа № 352/1532/17
Провадження № 22-ц/779/498/2018
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Горейко М.Д.,

за участю секретаря Возняк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Тисменицького районного суду, ухвалене суддею Струтинським Р.Р. 14 лютого 2018 року в м. Івано-Франківськ, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд із вказаним позовом.

Свої вимоги мотивувала тим, що 08.02.2016 року помер її брат ОСОБА_5. Після його смерті залишилося спадкове майно: частка в будинковолодінні в с. Побережжя Тисменицького району Івано-Франківської області по вул. Б. Хмельницького, 4, яке раніше належало її батькам, і в якому вона народилася та проживала до одруження.

В останній період часу брат постійно хворів, а тому її чоловік ОСОБА_3 здійснював за ним догляд. Вона ж надавала кошти на лікування, одяг та харчування брата. Також вони з чоловіком несли всі витрати на поховання брата.

Заповіт за життя покійний не складав.

Вона є спадкоємцем другої черги. Спадкоємцем першої черги є син покійного ОСОБА_4, відповідач по справі. Інших спадкоємців немає, спадкова справа у нотаріальній конторі не відкривалася.

На час відкриття спадщини вона з братом не проживала, перебувала за кордоном, і тільки в липні 2017 року прибула на територію України.

У серпні 2017 року вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, їй було відмовлено у її прийнятті по причині пропуску строку подання.

На підставі наведеного просила визначити їй додатковий строк три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після померлого 08.02.2016 року ОСОБА_5

Рішенням Тисменицького районного суду від 14 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено у звязку з його безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

На дане рішення суду представник позивача подав апеляційну скаргу, вважає що суд при ухваленні рішення дав неповну правову оцінку всім суттєвим обставинам справи і не в повній мірі дослідив здобуті в по справі докази, що в свою чергу стало порушенням матеріального та процесуального права та потягло за собою неправильне вирішення справи.

На думку апелянта, перебування позивача на час смерті брата за кордоном є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Факт тривалого перебування за межами України доводиться її паспортом та не спростований відповідачем.

Відповідно до правових висновків, викладених ВСС України в п. 2 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 року перебування спадкоємця тривалий час за межами України вважається поважною причиною пропуску строку.

При цьому вважає, що суд першої інстанції помилково посилався на правову позицію ВС України у справі, предметом розгляду якої був спір про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом.

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України заяви про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі, а тому вона не могла реалізувати своє дане право, що місцевий суд також не взяв до уваги.

Безпідставним вважає і посилання суду не те, що вона могла прийняти спадщину через Посольство України за кордоном, так як законодавством закріплено принцип територіальності при вчиненні нотаріальних дій.

Крім того, зазначає, що відповідач зі своїм батьком ніколи не проживав, не цікавився станом його здоровя, не надавав йому жодної допомоги, а був тільки формально зареєстрованим за місцем його проживання.

Тому просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідач подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що зареєстрований та проживав з покійним батьком до дня смерті, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно, суд не повинен задовольняти вимогу про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Також вказує, що позивач могла надіслати заяву про прийняття спадщини поштою чи звернутися вчасно до Посольства України за кордоном. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

15.12.2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України. Відповідно до п. 9 ст. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» вказаного Кодексу справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п. 8 ст. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В судове засідання апеляційного суду апелянт не зявилася. Представник апелянта надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Представник відповідача заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; розяснює, у випадку необхідності, учасникам судового процесу їх процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судовому процесу їх правами та вживає заходів для виконання ними їх обовязків.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів того, що причини пропуску строку на прийняття спадщини були поважними.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що суди, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, повинні досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Закон не містить чітко визначеного поняття поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини і їх поважність повинна визначатися у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи та характеру взаємовідносин сторін.

Згідно правової позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 14 вересня 2016 року у справі №6-1215цс16, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Враховуючи, що закон не обмежує спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини будь-яким строком для звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку, об'єктивні, непереборні та істотні труднощі для прийняття спадщини повинні існувати саме протягом встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_6 та сестрою ОСОБА_5, що підтверджується копією Свідоцтва про народження V-ПЯ №774046 від 12.01.1968 року, копією Свідоцтва про укладення шлюбу І-НМ №443023 від 03.03.1985 року, копією повторного Свідоцтва про народження І-РО №0240403 від 11.06.2009 року (а.с. 7-9).

Згідно копії Свідоцтва про смерть серії І-НМ №124752 ОСОБА_6 помер 05.10.2010 року (а.с. 4).

08.02.2016 року помер ОСОБА_5, про що свідчить копія Свідоцтва про смерть серії І-НМ №221418 від 11.02.2016 року (а.с. 5).

Як вбачається з копії Довідки Поберезької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 28.08.2017 року №964, згідно із записом №109 в погосподарській книзі №2 виконавчого комітету Поберезької сільської ради за ОСОБА_6 значився житловий будинок та господарські будівлі в с. Побережжя по вул. Б. Хмельницького, 4, які розташовані на землі Поберезької сільської ради. До дня смерті ОСОБА_5 разом із ним були зареєстровані: ОСОБА_5 син та ОСОБА_4 внук. До дня смерті ОСОБА_5 разом із ним був зареєстрований ОСОБА_4 син. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на день смерті були постійними жителями с. Побережжя, заповіти від їх імені в Поберезькій сільській раді не посвідчувалися (а.с. 11).

Встановлено також, що постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Тисменицької районної державної нотаріальної контори №461/02-31 від 05.09.2017 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 у звязку з пропущеним строком для прийняття спадщини згідно ст. 1270 ЦК України (а.с. 12).

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 матеріально забезпечували покійного ОСОБА_5 та здійснювали догляд за ним, однак, вона не могла своєчасно вчинити дії для прийняття спадщини у звязку з тривалим перебуванням за межами України.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач перебувала у Канаді та повернулася в Україну 20.07.2017 року (а.с. 27-28).

Разом з тим, порядок видачі свідоцтв про право на спадщину регламентовано Главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі Порядок).

Зокрема, згідно п. 2.1 Глави 10 Порядку спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (п. 3.5 Глави 10 Порядку).

Пунктом 3.23 Глави 10 Порядку передбачено, що своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу.

Також, згідно чинного українського законодавства, нотаріальні послуги за кордоном вчиняють консульські установи України, які можуть посвідчити підпис спадкоємця на заяві про прийняття спадщини (п. 1.3 Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27.12.2004 №142/5/310).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, їй було відомо про смерть брата. Однак, перебуваючи за кордоном, вона не зверталася до консульської установи та не надсилала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину поштою.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно встановив, що причина, на яку позивачка посилалась як на підставу для визначення їй додаткового строку, а саме: тривале перебування за кордоном, не може бути визнано поважною.

Крім того, згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

За змістом ст.ст. 1261, 1262 у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Рідна сестра спадкодавця має право на спадкування за законом у другу чергу.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а фактично зводяться до переоцінки доказів, досліджених у встановленому законом порядку. Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тисменицького районного суду від 14 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2018 року.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Пнівчук О.В.

ОСОБА_7