Провадження № 2/537/1049/2018
Справа № 537/3850/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.11.2018 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., при секретарі Мєняйлові О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такими, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №55 в будинку №13 по вулиці Великій Набережній (50 років СРСР) в місті Кременчуці Полтавської області; судові витрати стягнути з відповідача, ОСОБА_2, на її користь.
Свої вимоги позивач мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належать 2/3 частки квартири АДРЕСА_1. Окрім позивача та її доньки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за вказаною адресою 07 жовтня 2005 року був зареєстрований колишній чоловік позивача, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_1 зазначає, що відповідач в зазначеній квартирі не проживає з вересня 2017 року, його місце перебування їй невідомо. Особисті речі ОСОБА_2 в квартирі відсутні, він не приймає участі в оплаті комунальних послуг, нарахованих за адресою його фактичної реєстрації.
Як вказує позивач, наразі вона утримує себе та неповнолітню доньку, та не має матеріальної можливості сплачувати кошти за комунальні послуги, які в тому числі нараховуються за кількістю зареєстрованих осіб; реєстрація відповідача в належній позивачу квартирі №55 в будинку №13 во вулиці Великій Набережній в місті Кременчуці Полтавській області тягне за собою підвищений розмір нарахованих комунальних послуг, що створює позивачу матеріальні труднощі. Окрім того, реєстрація ОСОБА_2 в належному позивачу житлі створює перешкоди у користуванні та розпорядженні останнім. За викладених обставин позивач і вимушена звернутись до суду.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, хоча належним чином повідомлялась судом про дату, час та місце розгляду справи, однак завчасно надала до суду заяву, згідно якої просила суд розглянути справу без її участі та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільно-процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників справи, на підставі письмових матеріалів справи, оскільки відповідач належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце слухання справи, відповідач не повідомив суд про причини неявки, ним не подано відзив, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.
Позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належать 2/3 частки квартира АДРЕСА_1, що підтверджується договором міни, посвідченого 29 жовтня 2003 року державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори ОСОБА_4, та зареєстрованого в реєстрі за номером 1-2406, а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «КМБТІ» №2025668 від 18 листопада 2003 року.
Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно довідки ТОВ «Місто для людей Кременчук» за вих. №513/36 від 19 березня 2018 року, за адресою квартира АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 (власник), ІНФОРМАЦІЯ_3, з 09 лютого 1999 року, ОСОБА_3 (донька), ІНФОРМАЦІЯ_2, з 17 жовтня 2006 року, ОСОБА_2 (наймач), ІНФОРМАЦІЯ_1, з ІНФОРМАЦІЯ_4.
Факт реєстрації відповідача за зазначеною адресою підтверджується також повідомленнями Крюківської районної адміністрації виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області за вих..№6155/01-27 від 12 вересня 2018 року.
Як встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 за адресою реєстрації не проживає.
Так, згідно акту про не проживання ТОВ «Місто для людей Кременчук» від 19 березня 2018 року, підписаний громадянами ОСОБА_5 та ОСОБА_6, та засвідчений заступником відділу по роботі з громадянами ОСОБА_7, за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, не проживає з вересня 2017 року по теперішній час.
Згідно із частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
У відповідності до частини 1 статті 386 власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем внаслідок наявності його реєстрації у помешканні, співвласником якого є позивач, створює перешкоди останній у користуванні житловим приміщенням, в зазначеному домоволодінні не проживає понад шість місяців.
Згідно із частиною 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно зі статтею 163 Житлового кодексу УРСР, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.
Так, відповідно до частини 1 статті 71 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Так, в судовому засіданні достовірно встановлений факт, що відповідач, ОСОБА_2, зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_6, співвласником якого є позивач. Однак, відповідач не проживає у зазначеному домоволодінні з вересня 2017 року і по теперішній час.
Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем втрачено право на користування зазначеним житлом, оскільки він відсутній у вказаному будинку понад шість місяців без поважних причин.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги доведений в судовому засіданні факт непроживання відповідача ОСОБА_2 в помешканні, співвласником якого є позивач, понад шість місяців без поважних причин, а також ті обставини, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачу, як співвласнику житла, в повній мірі користуватися належними їй правами в зазначеному домоволодінні, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, у звязку з чим вони підлягають задоволенню.
Оскільки, статтею 141 Цивільно-процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., який було сплачено позивачем при подачі позову до суду.
Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263, 264, 265, 280, 281, 282 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 29, 319, 321, 383, 386, 391, 405 Цивільного Кодексу України, статтями 163, 71 Житлового кодексу УРСР, суд , -
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №55 в будинку №13 по вулиці Велика Набережна в місті Кременчуці Полтавської області.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на оплату судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя : Д.О. Зоріна