Постанова

Іменем України

5 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 127/16444/16-ц

провадження № 61-11786св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі: Стрижавська селищна рада Вінницького району Вінницької області, комунальне підприємство «Турбота» Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області,

представник Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької

області - Ковальчук Ігор Юрійович,

представник комунальне підприємство «Турбота» Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області - Заворотна Олена Павлівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційнускаргу ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2016 року

у складі судді Гуменюка К. П. та ухвалу апеляційного суду Вінницької області

від 12 січня 2017 року у складі колегії суддів: Матківської М. В., Медяного В. М., Сопруна В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області та комунального підприємства «Турбота» Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області (далі - КП «Турбота») про визнання протиправним і скасування рішення про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що 4 лютого 2013 року між ним та Стрижавською селищною радою Вінницького району Вінницької області укладено контракт, відповідно до умов якого він був прийнятий на роботу до КП «Турбота» на посаду директора, строк дії контракту - 5 років (з 4 лютого 2013 року по 4 лютого

2018 року).

23 червня 2016 року Стрижавською селищною радоюВінницького району Вінницької області прийнято рішення № 38 «Про розірвання контракту з директором КП «Турбота» ОСОБА_4.», згідно з яким контракт з ним розірвано та звільнено з посади директора КП «Турбота» з 30 червня 2016 року на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України та пункту 6.3. контракту.

Зазначав, що в період з 21 червня 2016 року по 6 липня 2016 року включно він хворів та перебував на стаціонарному лікуванні у Міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги м. Вінниці. 7 липня 2016 року повернувся до виконання своїх трудових обов'язків та 8 липня 2016 року дізнався про те, що він звільнений з роботи, про що свідчить його особиста відмітка у рішенні Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 38.

Ураховуючи те, що рішення Стрижавської селищної радиВінницького району Вінницької області від 23 червня 2016 року № 38 «Про розірвання контракту з директором КП «Тербота» ОСОБА_4.» є незаконним та безпідставним, тому просив суд визнати протиправним та скасувати вказане рішення селищної ради, поновити на посаді директора КП «Турбота», зобов'язати КП «Турбота» нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада

2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що рішенням Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької областівід 23 червня 2016 року № 37 «Про звіт директора КП «Турбота» ОСОБА_4 про господарську діяльність підприємства за 2015 рік та перший квартал 2016 року» фінансово-господарську діяльність КП «Турбота» за 2015 рік та перший квартал 2016 року визнано збитковою, а також визнано роботу директора КП «Турбота» ОСОБА_4 по організації господарської діяльності підприємства визнано неефективною та незадовільною. Вказане рішення селищної ради станом на день розгляду справи є чинним. Враховуючи визнану рішенням селищної ради збитковість підприємства КП «Турбота» за 2015 рік та перший квартал 2016 року, а також незадовільність та неефективність роботи директора КП «Турбота»

ОСОБА_4, керуючись пунктом 6.3. контракту, 23 червня 2016 року Стрижавською селищною радою Вінницького району Вінницької області було прийнято рішення № 38, яким розірвано контракт з керівником КП «Турбота» ОСОБА_4 та звільнено з посади директора КП «Турбота» з 30 червня

2016 року згідно пункту 8 статті 36 КЗпП України. Ураховуючи те, що між сторонами виник спір щодо припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом - пункт 8 стаття 36 КЗпП України, а не у зв'язку із звільненням працівника з ініціативи власника, або уповноваженого ним органу, норми частини третьої статті 40 КЗпП України на ці правовідносини не поширюються. Тому районний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 12 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову

ОСОБА_4, оскільки допущення керівником зростання збитків підприємства або його збиткової діяльності протягом 12 місяців згідно з

пунктом 6.3. контракту є підставою для його дострокового звільнення, а також те, що на день ухвалення рішення районного суду позивачем не оскаржувалось рішення Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області

від 23 червня 2016 року № 37, яким визнано збитковою фінансово-господарську діяльність КП «Турбота» Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької областіза 2015 рік і перший квартал 2016 року та визнано неефективною й незадовільною роботу директора КП «Турбота» ОСОБА_4 по організації господарської діяльності підприємства. Також апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, яким надано належну оцінку доводам позовної заяви щодо звільнення позивача у період його тимчасової непрацездатності.

У касаційнійскарзі, поданій у лютому 2017 року, ОСОБА_4,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий судовий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Крім того, суди неповно з'ясували усі фактичні обставини справи та не дослідили і не надали належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не сприяли повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду. Посилався на те, що підстави для розірвання контракту відсутні, звільнення фактично було здійснено під час перебування позивача на лікарняному. Зазначав, що порушено порядок звільнення, оскільки позивач є депутатом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судового рішення лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 36 КЗпП України визначено підстави припинення трудового договору, зокрема, згідно з пунктом 8 зазначеної статті такими підставами є підстави, передбачені контрактом.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада

1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що, вирішуючи спори про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 8 статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених в контракті для його розірвання.

Судами встановлено, що з 21 червня 2016 року по 6 липня 2016 року

ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у Міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги м. Вінниці, тобто позивача було звільнено в період його тимчасової непрацездатності.

Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада

1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці

(частина третя статті 40 КЗпП України) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП України, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди дійшли правильного висновку про те, що допущення керівником зростання збитків підприємства або його збиткової діяльності протягом 12 місяців згідно з пунктом 6.3. контракту є підставою для його дострокового звільнення. Рішенням Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 23 червня 2016 року № 37

«Про звіт директора КП «Турбота» ОСОБА_4 про господарську діяльність підприємства за 2015 рік та перший квартал 2016 року» визнано збитковою фінансово-господарську діяльність КП «Турбота» Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області за 2015 рік і перший квартал 2016 року та визнано неефективною й незадовільною роботу директора КП «Турбота» ОСОБА_4 по організації господарської діяльності підприємства. При цьому зазначене рішення селищної ради останнім не оскаржувалось. 23 червня

2016 року Стрижавською селищною радою Вінницького району Вінницької областібуло прийнято рішення № 38, яким розірвано контракт з керівником

КП «Турбота» ОСОБА_4 та звільнено з посади директора КП «Турбота»

з 30 червня 2016 року згідно пункту 8 статті 36 КЗпП України.

Судами також враховано те, що між сторонами виник спір з приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом - пункт 8 статті 36 КЗпП України, а не у зв'язку із звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тому норми частини третьої

статті 40 КЗпП України на ці правовідносини не поширюються.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, і на законність судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада

2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 12 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. В.Білоконь

Є. В.Синельников