Постанова

Іменем України

08 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 193/449/17-ц

провадження № 61-26491св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - Софіївська державна нотаріальна контора,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2017 року у складі судді Кащука Д. А. та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року у складі суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа - Софіївська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6, яка була матір'ю сторін у справі. Після смерті матері відкрилась спадщина, яка складається із: 2/3 частин будинку з господарськими будівлями; 1/3 частини земельної ділянки площею 0,17 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1; земельної ділянки площею 1 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області. Згідно заповіту все своє майно ОСОБА_6 заповіла ОСОБА_4

Позивач вказує, що вона піклувалась про батьків протягом десяти років, увесь час вона допомагала по господарству, купувала ліки та продукти харчування, надавала першу медичну допомогу. З 2011 року позивач вимушена була проживати із батьками постійно, так як вони часто і тяжко хворіли. Батько у ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Після смерті батька мати потребувала постійної сторонньої допомоги, мала низку хвороб, які потребували особливої дієти, у зв'язку з чим позивач намагалась вирощувати овочі та фрукти на городі. ОСОБА_6 у зв'язку з численними хворобами перебувала у безпорадному стані. ОСОБА_4 зазначала, що вона виконувала всі гігієнічні маніпуляції, годувала матір чотири рази на день, відвідувала разом із нею лікарні, викликала швидку допомогу.Разом із тим, син ОСОБА_6 - відповідач ОСОБА_5 погано ставився до матері, вчиняв постійні сварки та скандали, ображав її. Після смерті батька відповідач забрав автомобіль, проте на прохання відвезти матір до лікарні відповідач відмовився.

У 2013 році позивач зламала руку і була госпіталізована до лікарні, тому досить тривалий час вона не мала змоги доглядати матір. У зв'язку з чим ОСОБА_6 була змушена проживати у чужих людей, при тому, що її син, віповідач у справі мав змогу надати таку допомогу. Відповідач ухилявся від допомоги матері, хоча мав таку можливість. З цих підстав позивач зателефонувала до Софіївської районної державної адміністрації, де ОСОБА_6 надали соціального працівника, яка здійснювала за нею догляд.

Посилаючись на викладені обставини, просила усунути ОСОБА_5 від права на спадкування за законом після ОСОБА_6

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено факту ухилення відповідача від надання допомоги своїй матері ОСОБА_6, оскільки з матеріалів справи та показів свідків вбачається, що відповідач надавав допомогу своїй матері, однак не постійно, також не доведено факту постійного знаходження ОСОБА_6 у безпорадному стані.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено сукупність обставин, за яких можливе усунення від права на спадкування відповідача відповідно до вимог статті 1224 ЦК України, а саме: ухилення відповідача від надання спадкодавцю ОСОБА_6 допомоги при можливості її надання, та що остання потребувала такої допомоги, зважаючи на надання їй допомоги з боку позивача у справі, що характеризується умисною формою вини; перебування спадкодавця ОСОБА_6 у безпорадному стані та потребу його у допомозі саме зі сторони сина ОСОБА_5

У касаційній скарзі, поданій у травні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції, постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не взяли до уваги той факт, що відповідач свідомо ухилявся від допомоги своїй матері, яка перебувала у безпорадному стані та потребувала такої допомоги. Відповідачу було відомо про тяжкий стан матері, проте будь-якої допомоги він не надавав. Питання перебування спадкодавця у безпорадному стані взагалі судом не досліджувалось. Відомості щодо надання допомоги матері зі сторони відповідача, свідкам були відомі зі слів самого відповідача, тому висновок суду про те, що ОСОБА_5 надавав таку допомогу ґрунтується на припущеннях. Також свідки зі сторони відповідача свідчили про те, що поховання ОСОБА_6 здійснювалось за кошти відповідача, проте це не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи є докази того, що поховання проводила ОСОБА_4 Тому є всі підстави, визначені частиною п'ятою статті 1224 ЦК України для задоволення позовних вимог та усунення відповідача від спадкування.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_5 зазначив про те, що касаційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суди установили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6, яка була матір'ю сторін у справі.

Згідно довідки МСЕК ОСОБА_6 була інвалідом другої групи з 20 вересня 2004 року безстроково.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина яка складається із: 2/3 частини будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1; 1/3 частини земельної ділянки площею 0,17 га, яка розташована за вказаною адресою та земельної ділянки площею 1 га, для особистого селянського господарства розташованої на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області.

Згідно заповіту від 20 грудня 2012 року ОСОБА_6 заповіла все своє майно ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_6 у Софіївський державній нотаріальній контори була заведена спадкова справа, про що свідчить відповідний витяг із Спадкового реєстру.

Відповідно до частини першої статті 1241 ЦК України відповідач має право на обов'язкову частину у спадщині, як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця.

Відповідно до положень частини п'ятої статті 1224 ЦК Україниособа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту частини п'ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п'ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено згідно вимог процесуального закону, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 не надано належних, допустимих та безспірних доказів, що є її процесуальним обов'язком згідно статтей 10, 60 ЦПК України 2004 року, щодо ухилення ОСОБА_5 від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме відповідача. Крім того, належними доказами не підтверджено, що спадкодавець мав потребу у постійному, сторонньому догляді.

Суди дійшли вірного висновку про те, що оскільки одночасне настання наведених вище обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності не підтверджено відповідними доказами, тому ОСОБА_5, як спадкоємець не може бути усунутий від спадкування за законом після смерті своєї матері - ОСОБА_6

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та фактично зводяться до незгоди заявника з мотивами, з яких суди виходили, вважаючи необґрунтованими вимоги позивача, та з наданою судами оцінкою зібраних у справі доказів.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, відповідно до вимог статті 400 ЦПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. О. Лесько

С.Ю.Мартєв