Справа №442/1651/18
Провадження №2/442/1011/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Хомика А.П.

з участю секретаря - Лужецької С.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Дрогобичі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання Заповіту подружжя недійсним,

встановив :

20.03.2018 року позивачка ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним спільний заповіт подружжя, що складений нею та ОСОБА_4, згідно якого вони заповіли все своє майно своїй доньці ОСОБА_2, який був посвідчений 27 лютого 2007 року нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим номером 235.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що 16 лютого 2015 року помер її чоловік, ОСОБА_4.

З метою оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4 вона звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_5 внаслідок цього була заведена спадкова справа, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

Спадкоємцями за законом померлого ОСОБА_4, є вона, його дружина - ОСОБА_1 і його діти: ОСОБА_2, та ОСОБА_3 - відповідачі по справі, так як на момент його смерті вони усі спільно проживали разом.

Проте, вони, як спадкоємці за законом, не можуть оформити спадкових прав після смерті ОСОБА_3 з наступних причин.

27 лютого 2007 року нею, ОСОБА_1, та її чоловіком, ОСОБА_4, був складений Заповіт подружжя, відповідно до якого вони на випадок їхньої смерті зробили таке розпорядження: «належну їм на праві приватної власності частину квартири під номером 8 (вісім), в будинку під № 32 (тридцять два) по вул. Юрія Дрогобича в місті Дрогобичі Львівської області заповіли їхній дочці - ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1».

У відповідності до Свідоцтва на право власності на квартиру (будинок) від 28 липня 2000 року їм на праві спільної сумісної власності належить квартира №8 за адресою: Ю. Дрогобича, 32 у м. Дрогобичі Львівської області. Окрім них співвласниками даної квартири є ОСОБА_6 (її мати) та ОСОБА_3 їх син.

Проте, даний Заповіт не може бути реалізованим, і лише перешкоджає їм, спадкоємцям за законом померлого ОСОБА_4 оформити спадкові права у порядку спадкування за законом, виходячи з наступного.

Дана квартира хоча і належить їй, ОСОБА_7, разом з її чоловіком, ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, проте у відповідності до п.4 ч.1 ст. 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Частину першу статті 57 СК України доповнено пунктом 4 згідно із Законом № 4766-VI від 17.05.2012 року. А даний Заповіт подружжя був складений до внесення змін до законодавства - 27 лютого 2007 року, тобто з 2012 року законодавством України було встановлено, що приватизоване майно є особистою приватною власністю. Таким чином частки у вищезазначеній квартирі, які належать їй, ОСОБА_7, та ОСОБА_4 можуть спадкуватись лише як особиста приватна власність, а не спільна сумісна власність подружжя. За таких обставин спадкування за Заповітом подружжя від 27.02.2007 року не може відбуватися. Проте, даний Заповіт зареєстрований у Спадковому реєстрі за №41874279, що підтверджується реєстрацію в Спадковому реєстрі, а тому постає необхідність у визнанні його недійсним. Тобто, при визнанні недійсним даного Заповіту подружжя від 27.02.2007 року їхня донька, ОСОБА_8, спадкуватиме майно ОСОБА_4 за законом на загальних підставах.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та дала пояснення, які по суті відповідають викладеному у позовній заяві. Просить позов задоволити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до суду заяви, в яких просять розглядати справу без їх участі, а також зазначили, що позов визнають в повному обсязі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_5 27 лютого 2007 року було посвідчено спільний заповіт подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1, яким вони заповіли належну їм на праві приватної власності частину квартири під номером 8 (вісім), в будинку під № 32 (тридцять два) по вул. Юрія Дрогобича в місті Дрогобичі Львівської області їхній дочці - ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спадкодавець ОСОБА_4 помер 16.02.2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть.

За життя ОСОБА_4 перебував у шлюбі з позивачкою ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, який було зареєстровано між ними 23 жовтня 1971 року в «Палаці Щастя» м.Дрогобич Львівської області, актовий запис №500.

За змістом ст. 1243 Цивільного кодексу України:

1. Подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності.

2. У разі складення спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям у заповіті.

3. За життя дружини та чоловіка кожен з них має право відмовитися від спільного заповіту. Така відмова підлягає нотаріальному посвідченню.

4. У разі смерті одного з подружжя нотаріус накладає заборону відчуження майна, зазначеного у заповіті подружжя.

Із копії спільного заповіту подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 вбачається, що заповіт було складено на належну їм на праві приватної власності частину квартири під номером 8 (вісім), в будинку під № 32 (тридцять два) по вул. Юрія Дрогобича в місті Дрогобичі Львівської області, і при цьому ними не було взято до уваги те, що подружжя має право складати заповіт лише щодо майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності.

У відповідності до п.4 ч.1 ст. 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Частину першу статті 57 СК України доповнено пунктом 4 згідно із Законом № 4766-VI від 17.05.2012 року. А даний Заповіт подружжя був складений до внесення змін до законодавства - 27 лютого 2007 року, тобто з 2012 року законодавством України було встановлено, що приватизоване майно є особистою приватною власністю. Таким чином частки у вищезазначеній квартирі, які належать ОСОБА_7 та ОСОБА_4 можуть спадкуватись лише як особиста приватна власність, а не спільна сумісна власність подружжя. За таких обставин спадкування за Заповітом подружжя від 27.02.2007 року не може відбуватися.

Тобто, в даному випадку при складанні заповіту подружжя нотаріусом не було встановлено те, що спірна квартира не є спільною сумісною власностю подружжя.

Окрім того, зміст заповіту подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 свідчить про те, що при складені заповіту позивачка могла в повній мірі не зрозуміти наслідки такого заповіту, який позбавляв одного з подружжя, який пережив іншого, відкликати заповіт, а також яким передбачалося накладення заборони відчуження майна, зазначеного в заповіті подружжя.

Оскільки на момент розгляду справи, інакшим шляхом ніж за рішенням суду не можливо визнати заповіт подружжя недійсним, суд приймає до уваги доводи позивачки про те, що на час посвідчення заповіту їй не були відомі всі юридичні наслідки, які виникають та мають істотне значення у разі складення заповіту подружжям, а також не було визначено обсяг конкретного спільного сумісного майна подружжя, яке підлягає спадкуванню, в зв'язку з чим зміст заповіту не відповідає справжній її волі, а тому вимоги позивачки про визнання заповіту недійсним підлягають задоволенню.

Визнання відповідачами пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що як наслідок є підставою для задоволення позову відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 11, 200, 206, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 1243, 1257 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним спільний Заповіт подружжя ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, посвідчений 27 лютого 2007 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_5, який зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за №235, у Спадковому реєстрі за №41874279.

Апеляційну скарга на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Хомик А.П.