Справа № 2-783/2011
У Х В А Л А

29 жовтня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубановська І. Д. ,

при секретарі Огер О. А.,

учасники справи:

скаржник - публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 Аваль»

представник скаржника: ОСОБА_2, ОСОБА_3

старший державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4

боржник: ОСОБА_5

представник боржника: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Біла Церква скаргу публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» на дії старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4, боржник ОСОБА_5,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2018 року до суду надійшла скарга публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль», в якій товариство просило:

1) визнати неправомірним рішення старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4 щодо винесення постанови від 25.04.2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні № 51282245;

2) визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4 від 25.04.2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні № 51282245;

3) зобовязати старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4 чи будь-яку іншу особу, яка в межах своїх повноважень, її заміняє відновити виконавче провадження № 51282245 та продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому ОСОБА_7 України «Про виконавче провадження».

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що спірна постанова винесена з порушенням закону, оскільки на майно боржника не поширює свою дію ОСОБА_8 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4 проти задоволення скарги заперечувала, оскільки вона діяла на підставі та в рамках закону.

Представник боржника заперечував проти скарги, посилаючись на те, що рішеннями судів встановлено, що на майно боржника не може бути звернено стягнення в рамках виконавчого провадження, оскільки наданий кредит, з метою забезпечення якого майно передане в іпотеку, є споживчим, тому на нього поширює свою дію ОСОБА_8 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Для розгляду скарги призначались судові засідання.

22.05.2018 року в судовому засіданні суд заслухав представника скаржника та представника боржника, після цього оголошено перерву для виклику в судове засідання державного виконавця. Представник скаржника підтримав скаргу, представник боржника заперечував проти її задоволення, оскільки в рішенні суду встановлено, що кредит споживчий, а тому на майно боржника ОСОБА_7 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

31.05.2018 року в судовому засіданні оголошено перерву в звязку із необхідністю витребувати матеріали цивільної справи № 2-783/2011 року.

03.07.2018 року судове засідання не відбулось у звязку із відпусткою судді.

19.07.2018 року в судове засідання зявився представник скаржника, боржника та представник виконавчої служби Загвоздкіна Марина Сергіївна. В звязку із тим, що представник скаржника наполягав на особистій явці державного виконавця, який виносив спірну постанову по справі оголошено перерву.

20.08.2018 року в судове засідання зявився представник скаржника, боржника та державний виконавець Бібаєва В.В. В звязку із ненадходженням матеріалів цивільної справи № 2-783/2011 року по справі оголошено перерву.

29.10.2018 року в судове засідання зявились представник скаржника та боржника. Суд дослідив матеріали додані до скарги та цивільної справи № 2-783/2011 року, після чого видалився до нарадчої кімнати.

Із пояснень представника скаржника, боржника, державного виконавця, матеріалів доданих до скарги та цивільної справи № 2-783/2011 року суд встановив наступне.

29.04.2011 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області розглянув справу за позовом публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За результатами розгляди справи ухвалене рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами № 014/26/496, № 014/26/513 і № 014/26/732 в сумі 2 114 448,95 грн. звернено стягнення на іпотечне майно житловий будинок № 26 по вул. Учгоспівська в м. Біла Церква, що належить ОСОБА_5.

Для примусового виконання зазначеного рішення 07.06.2012 року видано виконавчий лист № 2-783/2011, на підставі якого відкрите виконавче провадження № 51282245.

В ході проведення виконавчих дій 25.04.2018 року старшим державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Підставами для винесення вказаної постанови були п. 9 ч. 1 ст. 37 ОСОБА_7 України «Про виконавче провадження», пп. 1 п. 1 ОСОБА_7 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки відповідно до правовстановлюючих документів будинок № 26 по вул. Учгоспівська, м. Біла Церква належить ОСОБА_5 на праві власності, загальна площа будинку становить 185,2 кв. м., згідно довідки про місце проживання та склад сімї № 2323 від 06.11.2017 року у вищевказаному житловому будинку проживає 5 членів сімї: ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, в матеріалах справи виконавчого провадження відсутні документи, що свідчать про згоду ОСОБА_5 на продаж житлового будинку, зазначений будинок використовується боржником як місце постійного проживання, а інше нерухоме майно в нього відсутнє.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ОСОБА_7 України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому ОСОБА_7 органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим ОСОБА_7, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього ОСОБА_7, а також рішеннями, які відповідно до цього ОСОБА_7 підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 18 ОСОБА_7 України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим ОСОБА_7 заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 ОСОБА_7 України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

07.06.2014 року набрав чинності ОСОБА_8 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до пп. 1 п. 1 ОСОБА_7 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 ОСОБА_7 України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 ОСОБА_7 України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Згідно до п. 4 ОСОБА_7 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього ОСОБА_7 інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Згідно практики Верховного ОСОБА_8 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього ОСОБА_7 на період його чинності, та за наявності та доведеності відповідних умов (постанова від 16.05.2018 року, справа № 742/1826/16-ц, постанова від 10.05.2018 року, справа № 756/8086/14 та інші).

Отже, за умови, що на майно боржника поширює свою дію встановлений ОСОБА_7 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій, державний виконавець має право повернути виконавчий лист на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ОСОБА_7 України «Про виконавче провадження».

В такому випадку, перед прийняттям відповідно постанови, державний виконавець має встановити: чи вважається майно громадянина України предметом іпотеки, в якості забезпечення зобовязань громадянина України за споживчими кредитами наданими боржнику кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті; чи являється нерухоме майно, місцем постійного проживання боржника; загальну площу майна та чи немає у нього іншого нерухомого житлового майна.

Суд зазначає, що при дослідженні матеріалів справи встановлено, що державний виконавець приймаючи оскаржувану постанову встановив, що загальна площа будинку становить 185,2 кв. м., будинок використовується, як місце постійного проживання боржника, інше нерухоме майно у нього відсутнє. Вказане підтверджується постановою про опис та арешт майна боржника від 04.08.2017 року (а.с. 11), висновком про вартість нерухомого майна (а.с. 14), довідкою про місце проживання та склад сімї від 06.11.2017 року (а.с. 23). Вказані факти не оспорювалось сторонами.

Оскаржуючи постанову про повернення виконавчого листа стягувачу, представник скаржника зазначав, що позичальник за кредитним договором, з метою забезпечення якого укладено договір іпотеки не являється споживчим. Про вказане свідчать надані ним копії заявки та інші документи, що подавалися для оформлення кредиту, з яких вбачається, що позичальник звертався до банку, як фізична особа-підприємець і кредит їй надавався саме як фізичній особі-підприємцю.

Заперечуючи проти скарги представник боржника зазначав, що кредит, з метою забезпечення якого укладено договір іпотеки є споживчим, що встановлено рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.04.2011 року, а на майно боржника поширює свою дію ОСОБА_8 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що встановлено в ухвалах Білоцерківського міськрайонного суду від 12.12.2017 року та від 12.03.2018 року. При цьому, остання залишена в силі постановою Апеляційного суду Київської області від 29.05.2018 року.

Отже, в даній справі правомірність чи протиправність дій державного виконавця залежить від визначення правової природи кредитних договорів, з метою забезпечення якого укладено договір іпотеки, а саме чи є вони споживчими, чи ні.

Для вирішення даного питання, суд дослідив, кредитні договори та договір іпотеки, що містяться в матеріалах цивільної справи № 2-783/11. Серед них: Генеральна кредитна угода № 67/08 від 23.12.2005 року, Кредитний договір № 014/26/496 до Генеральної кредитної угоди № 67/08 укладений 20.12.2007 року та додаткові угоди до нього, Кредитний договір № 014/26/496 до Генеральної кредитної угоди № 67/08 укладений 20.12.2007 року та додаткові угоди до нього, Кредитний договір № 014/26/513 до Генеральної кредитної угоди № 67/08 укладений 09.01.2008 року та додаткові угоди до нього, Кредитний договір № 014/26/496 до Генеральної кредитної угоди № 67/08 укладений 16.09.2008 року та додаткові угоди до нього.

При дослідженні зазначених документів, суд звернув увагу на: пп. «а» п. 3.1 Генеральної кредитної угоди № 67/08 від 23.12.2005 року, за яким при підписанні цієї угоди позичальник гарантував, що він є субєктом підприємницької діяльності зареєстрований згідно чинного законодавства України; п. 5.3 Генеральної кредитної угоди № 67/08 від 23.12.2005 року, за яким позичальник зобовязався самостійно надавати кредитору, щоквартально, до 20 числа наступного місяця, бухгалтерський баланс, звіт про фінансові результати та їх використання тощо.; п. 5.5 Генеральної кредитної угоди № 67/08 від 23.12.2005 року позичальник зобовязався письмово повідомляти кредитора про внесення змін в установчі документи позичальника, зміни його юридичної та фактичної адреси, номера контактного телефону, зміни реквізитів, про відкриття (закриття) поточного рахунків в інших банках не пізніше 5 днів з часу настання таких змін.

В свою чергу, Кредитний договір № 014/26/496 до Генеральної кредитної угоди № 67/08 укладений 20.12.2007 року, Кредитний договір № 014/26/496 до Генеральної кредитної угоди № 67/08 укладений 20.12.2007 року та додаткові угоди до нього, Кредитний договір № 014/26/513 до Генеральної кредитної угоди № 67/08 укладений 09.01.2008 року та додаткові угоди до нього, Кредитний договір № 014/26/496 до Генеральної кредитної угоди № 67/08 укладений 16.09.2008 року та додаткові угоди до нього є невідємною частиною Генеральної угоди № 67/08.

Отже, вказане в сукупності із дослідженими заявкою на отримання кредиту (а.с. 74-75), опитувальником (а.с. 76), анкетами-заявами на отримання кредиту (а.с. 77-78, 79), актом перевірки (а.с. 81), свідчить про те, що кредит надавався саме ОСОБА_9, як субєкту підприємницької діяльності.

В свою чергу суд зазначає, що редакцією ОСОБА_7 України «Про захист прав споживачів», що діяла на момент укладення сторонами генеральної кредитної угоди поняття споживчий кредит законодавством визначене не було. В подальшому до закону внесені зміни та в п. 23 ч. 1 ст. 1 ОСОБА_7 України «Про захист прав споживачів» зазначено, що споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. При цьому, згідно п. 22 ч. 1 ст. 1 ОСОБА_7 України «Про захист прав споживачів» споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Як встановлено судом, кредит за генеральною кредитною угодою та кредитними договорами надавався ОСОБА_9, як фізичній особі-підприємцю. За нормами ОСОБА_7 України «Про захист прав споживачів» фізична особа-підприємець не являється споживачем. В звязку із чим надані їй кредити не можуть вважатися споживчими, а майно передане в іпотеку не являється таким, що надане для забезпечення споживчого кредиту.

Посилання представника боржника на те, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.04.2011 року встановлений факт, що кредитні договори є споживчими, суд відхиляє, оскільки судом у справі про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки не розглядалось питання про віднесення генеральної угоди та кредитних договорів укладених в її рамках до категорії споживчих за нормами ОСОБА_7 України «Про захист прав споживачів» і фактично є правовою оцінкою обставин справи та доказів, що містились в матеріалах справи.

Вказане узгоджується із ч. 7 ст. 82 ЦПК України, згідно якої правова оцінка надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обовязковою для суду та практикою Верховного ОСОБА_8.

Так, відповідно до практики Верховного ОСОБА_8 України, яка підтримана нині діючим Верховним ОСОБА_8, згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішення суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиція - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною ч. 5 ст. 82 ЦПК України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені. Тобто, учасники справи звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Водночас, звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. ОСОБА_8 не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ (постанова від 23.12.2015 року, справа № 6-3272цс15, постанова від 14.08.2018 року, справа № 823/1097/17).

В свою чергу, аналіз змісту ухвал Білоцерківського міськрайонного суду від 12.12.2017 року та від 12.03.2018 року на які посилався представник боржника показав, що суд не вирішував питання щодо того чи поширює ОСОБА_8 України Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на майно боржника. Суд розглядав лише питання щодо зобовязання державного виконавця вирішити чи може бути повернутий виконавчий лист у звязку із введенням мораторію.

Отже, в звязку із вищенаведеним суд відхиляє всі аргументи представника боржника та державного виконавця і приходить до висновку, що оскаржувана постанова суперечить закону та порушує право стягувача на виконання судового рішення.

Таким чином, в звязку із наведеним, суд дійшов висновку про задоволення скарги в частині визнання неправомірною та скасування постанови старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4 від 25.04.2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні № 51282245 та зобовязання старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4 відновити виконавче провадження № 51282245.

В іншій частині вимог слід відмовити, оскільки задоволення скарги в зазначеній судом частині вимог повністю поновлює права скаржника, порушені державним виконавцем.

Керуючись, ст.ст. 259-261, 352-354, 447-453 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :Скаргу публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» на дії старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4, боржник ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4 від 25.04.2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні № 51282245.

Зобовязати старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4 відновити виконавче провадження № 51282245.

В іншій частині скарги відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Київського апеляційного суду, в порядку встановленому законом, протягом пятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

Ухвала складена в нарадчій кімнаті та проголошена 29.10.2018 року.

Повний текст ухвали складений 02.11.2018 року.

СуддяОСОБА_13