Справа № 502/1548/17
23 квітня 2018 року м. Кілія
Кілійський районний суд Одеської області
головуючого судді - Масленикова О.А.,
за участю секретаря - Скрипкіної А.Ю.
розглянувши в сдоувому засіданні цивільну справу за позовом
про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції, трьох відсотків річних
та відшкодування моральної шкоди
Після відкриття провадження у справі, позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності.
Відповідач, ОСОБА_2, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання або проведення розгляду справи за його відсутності, суду не надав.
На підставі письмової заяви позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247, 280-281 ЦПК України.
Дослідивши позовну заяву та докази по справі, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:
Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання повинно виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору та вимогами ЦК України.
Згідно статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань.
Відповідно ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду, та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
У відповідності до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як зазначено в ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.
Предметом договору позики у даній справі є іноземна валюта.
Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
В абзаці четвертому пункту 1 статті 1 декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що іноземна валюта - це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України.
Як зазначено в ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Як було встановлено у судовому засідання сторони уклали договори позики у встановленому законом порядку, за якими боржник вказав, що зобов'язується виплатити позивачу суму отриманих грошей у обговорений між сторонами термін, сторони, як доказ підтвердження склали розписку, в якій вказали кількість переданих у позику грошей позичальникові, строк виконання обов'язку позичальника повернути власнику таку суму, тобто укладений договір є дійсним та, в свою чергу, породжує між сторонами відповідні дійсні зобов'язальні правовідносини.
Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
За даними Державної служби статистики України за період з червня 2016 р. по серпень 2017 р. базовий індекс споживчих цін складає:
-на 2016 рік - червень 2016 р. - 99,8 %; - липень 2016 р. - 99,9 %; - серпень 2016 р. - 99,7 %; - вересень 2016 р. - 101,8%; - жовтень 2016 р. - 102,8 %; - листопад 2016 р. - 101,8 %; - грудень 2016 р. - 100,9 %;
-на 2017 рік - січень 2017 р. - 101,1 %; - лютий 2017 р. - 101,0 %; - березень 2017 р. - 101,8 %; - квітень 2017 р. - 100,9 %; - травень 2017 р. - 101,3 %; - червень 2017 р. - 101,6%; - липень 2017 р. - 100,2 %.
Сума заборгованості із врахуванням індексу інфляції складає 1860770 * 1,16 = 2158493,20 грн.
Згідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
Встановиши з досліджених доказів обставини справи та беручи до уваги наведені положення законодавства, суд вважає встановленим обов'язок відповідача повернути позивачу грошові кошти відповідно до умов укладеного між ними договору та передбачених ЦК України наслідків його невиконання, а позовні вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню в частині суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої заборгованості, виходячи з закріпленого у ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства та в межах заявлених позовних вимог, у тому числі щодо визначення позивачем у своєму розрахунку курсу гривні до долара США.
Вимоги щодо стягнення відшкодування моральної шкоди задоволенню не плигають з огляду на відсутність як в положеннях ЦК України, що регламентують правовідносин позики, так і в самому договорі позики права позикодавця на отримання відшкодування моральної шкоди у разі порушення умов договору позики позичальником.
Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача в дохід держави згідно ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 207, 259, 263-265, 280-282 ЦПК, ст.ст. 16, 23, 524, 526, 530, 625, 1046-1050 ЦК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції, трьох відсотків річних та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_1 від 09.10.2013 р. виданий Кілійським РС ГУДМС України в Одеській області, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 - 2158493,20 гривень заборгованості за договором позики, з урахуванням встановленого індексу інфляції.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в розмірі 800 гривень - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_1 від 09.10.2013 р. виданий Кілійським РС ГУДМС України в Одеській області, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 - 8810 гривень судового збору в дохід держави.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Згідно ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников