Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 317/3688/14-ц

провадження № 61-22281св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2016 року в складі судді Мінгазова Р. В. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 15 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Спас О. В., Кухаря С. В., Полякова О. З.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, розподіл майна подружжя та стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 червня 1996 року до 17 березня 2014 року, а також мають спільного сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули у власність автомобіль Daewoo-Fso Lanos. 12 серпня 2014 року ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_1 відчужив спірний автомобіль на користь ОСОБА_3, яка 13 серпня 2014 року відчужила цей автомобіль на користь ОСОБА_4

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила: визнати недійсними договори купівлі-продажу автомобіля Daewoo-Fso Lanos, укладені 12 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і 13 серпня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4; повернути сторони цих правочинів у первісний стан; зобов'язати ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3 автомобіль марки Daewoo-Fso Lanos, поновивши реєстрацію цього автомобіля за ОСОБА_3; зобов'язати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 автомобіль марки Daewoo-Fso Lanos, поновивши реєстрацію цього автомобіля за ОСОБА_2; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти за договором купівлі-продажу автомобіля, що був укладений між ними 13 серпня 2014 року, в розмірі, що зазначений у договорі купівлі-продажу автомобіля від 13 серпня 2014 року; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором купівлі-продажу автомобіля, що був укладений між ними 12 серпня 2014 року, в розмірі, що зазначений у договорі купівлі-продажу автомобіля від 12 серпня 2014 року; розділити спільно нажите майно подружжя, виділивши ОСОБА_1 у власність грошову компенсацію в розмірі вартості 1/2 частини автомобіля марки Daewoo-Fso Lanos у розмірі 47 736,93 грн; виділити ОСОБА_2 у власність автомобіль Daewoo-Fso Lanos, вартістю 85 122 грн; стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі вартості 1/2 частини автомобіля Daewoo-Fso Lanos у розмірі 47 736,93 грн; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір за вимогу майнового характеру у розмірі 426 грн та судовий збір за вимогу немайнового характеру у розмірі 609 грн; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення судової оціночної експертизи у розмірі 1 000 грн.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2015 року (в складі судді Гончаренко П. П.) позов задоволено частково. Розділено спільно нажите майно подружжя, виділивши ОСОБА_1 у власність грошову компенсацію в розмірі вартості 1/2 частини автомобіля Daewoo-Fso Lanos у розмірі 47 736,93 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 426 грн та витрати за проведення судової оціночної експертизи у розмірі 1 000 грн. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірний автомобіль було відчужено без згоди позивача, тому вона як співвласник цього майна має право на компенсацію 1/2 вартості цього майна.

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, яку в подальшому уточнила та остаточно просила доповнити резолютивну частину рішення суду першої інстанції (ухвалити додаткове рішення), зазначивши наступне: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі вартості 1/2 частини автомобіля марки Daewoo-Fso Lanos в розмірі 47 736,93 грн.

Додатковим рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 47 736,93 грн в якості грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля Daewoo-Fso Lanos.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при виготовленні резолютивної частини вказаного рішення, суд не зазначив, з кого саме слід стягнути грошову компенсацію на користь позивача, що, в свою чергу, призвело до неможливості виконання рішення суду.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15 лютого 2017 року додаткове рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо розділу майна подружжя і стягнення на її користь 1/2 частини суми майна подружжя, проте у резолютивній частині рішення не зазначив, з кого саме слід стягнути грошову компенсацію на користь позивача.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги, тому були відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення. Резолютивна частина рішення від 13 жовтня 2015 року не містила зобов'язання ОСОБА_2 сплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі вартості 1/2 частини автомобіля Daewoo-Fso Lanos у розмірі 47 736,93 грн, оскільки у задоволенні такої вимоги було відмовлено. Разом з тим додаткове рішення ухвалене іншим судом, ніж судом, який вирішив спір по суті. Також суд не обґрунтував, з яких саме підстав він визначив суму, яка підлягає до стягнення на користь позивача, оскільки у матеріалах справи наявні декілька довідок щодо вартості спірного автомобіля.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подала до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що державний виконавець не зміг виконати рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2015 року, оскільки у ньому чітко не вказано на чию користь повинна бути стягнути грошова компенсація вартості спірного автомобіля, тому позивач змушена була звернутися до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення. Ухвалення додаткового рішення не змінює суті основного рішення. Відповідач намагається уникнути відповідальності за відчуження спірного автомобіля, тому оскаржує законне додаткове рішення суду першої інстанції до апеляційного та касаційного судів. Разом з тим вартість спірного автомобіля визначено саме рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2015 року, яке ніким не оскаржено та набрало законної сили.

10 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Апеляційний судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 червня 1996 року до 17 березня 2014 року, під час якого придбали автомобіль Daewoo-Fso Lanos.

12 серпня 2014 року автомобіль Daewoo-Fso Lanos без згоди позивача було відчужено на користь ОСОБА_3, яка 13 серпня 2014 року відчужила цей автомобіль на користь ОСОБА_4

Встановлено, що рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Розділено спільно нажите майно подружжя, виділивши ОСОБА_1 у власність грошову компенсацію в розмірі вартості 1/2 частини автомобіля Daewoo-Fso Lanos у розмірі 47 736,93 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 426 грн та витрати за проведення судової оціночної експертизи у розмірі 1 000 грн. У задоволенні решти позову відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач просила розподілити спільно нажите майно подружжя, яким був транспортний засіб Daewoo-Fso Lanos, відчужений ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу.

Законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстави його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та виділення ОСОБА_1 у власність грошової компенсації в розмірі 1/2 частини вартості проданого автомобіля, розмір якої становить 47 736,93 грн, стягнувши вказану грошову суму з ОСОБА_2

Згідно з частиною першою статті 220 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України(в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції у мотивувальній частині свого рішення дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо розділу майна подружжя і стягнення на її користь 1/2 частини суми майна подружжя. Проте в резолютивній частині рішення не зазначив, з кого саме слід стягнути грошову компенсацію на користь позивача.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про ухвалення додаткового рішення, яке не змінює суті основного рішення та узгоджується з вимогами статті 220 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій).

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що суд відмовив у задоволенні позову в частині вимог про зобов'язання ОСОБА_2 сплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі вартості 1/2 частини автомобіля Daewoo-Fso Lanos у розмірі 47 736,93 грн, тому були відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення, оскільки такі доводи спростовані змістом самого рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2015 року, у мотивувальній частині якого суд зазначив про доведеність таких вимог.

Встановлено, що вартість спірного автомобіля визначена висновком судової автотоварознавчої експертизи від 12 лютого 2015 року, яка була призначена ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 11 грудня 2014 року.

Відповідач не спростував висновки судової експертизи щодо вартості спірного автомобіля належними та допустимими доказами, а також не подав до суду клопотання про призначення додаткової або повторної експертизи.

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що додаткове рішення, ухвалене іншим судом, ніж судом, який вирішив спір по суті, оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції, згідно з розпорядженням керівника апарату суду від 29 вересня 2016 року у зв'язку з закінченням повноважень судді Гончаренко П. П. у зв'язку з прийняттям його відставки (Постанова Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року), відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи № 317/3688/14-ц. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 вересня 2016 року відповідно до вимог статті 11-1 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) вказана заява передана у провадження судді Мінгазова Р. В.

Безпідставними є доводи касаційної скарги, що судом не обґрунтовано визначено розмір суми, яка підлягає до стягнення на користь позивача, оскільки вказані обставини були встановлені рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили та не є предметом касаційного оскарження.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому ці судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 15 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська