У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Проценко А.М., ознайомившись із матеріалами заяви ОСОБА_1 про встановлення факту родинних звязків,

ВСТАНОВИВ:

07.11.2018 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з заявою, в якій просить встановити факт родинних відносин з його померлою тіткою ОСОБА_2 в звязку з подальшим використанням місця її поховання для захоронення родичів.

При перевірці відповідності поданої заяви вимогам, передбаченим чинним законодавством, щодо її форми та змісту встановлено невідповідність ст. 177 та 318 ЦПК України.

Заявником не додано квитанцію про сплату судового збору та не зазначено про підстави звільнення від сплати останнього в разі їх наявності.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

У відповідності до пп. 4 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання до суду заяви у справах окремого провадження фізичною особою становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. В даному випадку судовий збір, що підлягає сплаті заявником при подачі цієї заяви, становить 352 грн. 40 коп.

Крім цього, дослідивши матеріали поданої заяви, суд прийшов до висновку про невідповідність її вимогам ст. 318 ЦПК України з наступних підстав.

У відповідності до згадуваної статті 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Заявником зазначено, що він просить встановити факт родинних звязків з його померлою тіткою з метою використання місця на кладовищі для захоронення родичів, однак суду не зрозуміло, ким саме та яким чином не визнається даний факт та, виходячи з цього, чи використано заявником право досудового вирішення такого питання.

Суд розяснює заявникові, що відповідно до положення ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» №1102-IV від 10.07.2003 року зі змінами та доповненнями користувачем місця поховання (місця родинного поховання) є особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону. Згідно зі ст. 25 цього Закону після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Пунктом 2.11 Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України 19.11.2003 №193, передбачено, що після здійснення поховання виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе обов'язання поховати померлого, як користувачу місця поховання видається відповідне свідоцтво про поховання, яке дає право на встановлення намогильної споруди в межах могили, вирішення питання про проведення підпоховання, облаштування місця поховання, здійснення інших дій, які не суперечать чинному законодавству.

Таким чином, у відповідності до зазначеної мети встановлення даного факту, суд вважає, що заявникові слід звернутися до відповідної ритуальної служби для встановлення можливості досудового вирішення питання використання місця на кладовищі для захоронення родичів.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суд, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог ст. 177 ЦПК України, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Вказані недоліки мають бути усунені протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. У разі усунення у вказаний строк недоліків, позовна заява буде вважатись поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві з доданими до неї документами не пізніше 5-ти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.

З урахування викладеного, суд вважає за необхідне надати позивачу строк десять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху для надання суду оновленої заяви, яка відповідатиме вимогам ст. 177 та 318 ЦПК України, та запропонувати заявнику сплатити судовий збір.

Керуючись ст. 177 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту родинних звязків залишити без руху та надати строк для усунення недоліків не пізніше десяти днів з дня отримання ухвали.

Копію ухвали невідкладно направити заявнику.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк, позовну заяву буде визнано неподаною та повернуто позивачу зі всіма доданими документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.М. Проценко