Номер справи 623/821/18
Номер провадження 2/623/553/2018
РІШЕННЯ

іменем України

05 листопада 2018 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді Винниченко П.П.

з участю: секретаря - Ардашевої Я.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та піклування при Ізюмській районній державній адміністрації Харківської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітнім сином,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування при Ізюмській районній державній адміністрації Харківської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітнім сином, в обґрунтування якого зазначив, що 10 серпня 2012 року укладено шлюб з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син - ОСОБА_6. Починаючи з грудня 2013 року шлюбні відносини фактично припинились і жінка разом з сином переїхали мешкати окремо. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 квітня 2014 року з позивача стягнуто на користь відповідача на утримання сина аліменти в розмірі 500,00 гривень щомісячно. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області суду від 29 квітня 2014 року шлюб було розірвано. Місце проживання неповнолітньої дитини після розірвання шлюбу визначено подружжям з матір'ю ОСОБА_3 Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області суду від 29 серпня 2014 року, беручи до уваги розпорядження №191 від 15.05.14 року Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області було зобов'язано відповідача не чинити перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, та забезпечити щотижневі зустрічі кожної субота в період з 10-00 до 19-00 з малолітнім сином в присутності матері. Однак, відповідач не виконує вказане рішення суду, оскільки усіляко чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. Так, відповідач, якщо і надає можливість побачитись із сином, то лише не більше як на 2 години. Наявні непоодинокі випадки, коли відповідач зовсім не надає можливості спілкуватись із сином. Крім того, розпорядженням Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області №295 від 11 серпня 2016 року було надано дозвіл на спілкування із сином ОСОБА_6 без присутності матері та поза межами її проживання. Проте відповідач, мати дитини, не виконує таке рішення. Таким чином, на теперішній час позивач не може повноцінно приймати участь у вихованні свого сина.

Просив зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_6 та встановити ОСОБА_1 для участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, такі способи участі у її вихованні та спілкуванні з нею: 1) побачення щосуботи (без ночівлі сина у батька) з 09:00 години до 19:30 години без присутності матері та поза межами місця її проживання; 2) 2 (дві) суботи на місяць дозволити забирати сина з ночівлею, а саме: з 09:00 години ранку суботи до 17:00 години неділі. Або з п'ятниці по неділю, два рази на місяць, через тиждень (з ночівлею); 3) у дні народження сина дозволити побачення протягом 3 (трьох) годин без присутності матері та поза межами місця її проживання; 4) побачення один раз на тиждень но буднях, в тому числі для відвідування дитячих заходів; 5) 2 (два) тижні на рік спільного відпочинку в літній період без супроводу матері; 6) 1 (один) тиждень на рік спільного відпочинку в зимовий період без супроводу матері. У свята: 1) святкування «Нового року» без присутності матері та поза межами місця її проживання з ночівлею з 31 грудня непарного року на 1 січня парного року; 2) день народження сина без присутності матері та поза межами її проживання (непарні календарні роки) з ночівлею; 3) дні народження - батька (26 грудня), дідуся по лінії батька (26 серпня), бабусі по лінії батька (31 травня) з ночівлею; 4) святкування «Святвечору» та «Різдва», побачення без присутності матері та поза межами її проживання (непарні календарні роки) з ночівлею; 5) Великдень побачення без присутності матері та поза межами її проживання (парні календарні роки) з ночівлею. Судовий збір просив стягнути з відповідача.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували, зазначаючи, що є рішення суду від 29.08.2014 року, яким зобов'язано відповідача не чинити перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, та забезпечити щотижневі зустрічі кожної субота в період з 10-00 до 19-00 з малолітнім сином в присутності матері.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив справу слухати без представника органу опіки та піклування. У прийнятті остаточного рішення покладався на розсуд суду.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив такі правовідносини, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 10 серпня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі. (а.с.15).

В зазначеному шлюбі народилася дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.14).

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 квітня 2014 року, що набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано (а.с.18).

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 квітня 2014 рокустягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 гривень щомісячно, починаючи з 17 березня 2014 року і до повноліття дитини. (а.с.16).

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 квітня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_1 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 гривень щомісячно, починаючи з 17 березня 2014 і до досягнення сином ОСОБА_6 трьох років, тобто до 10 березня 2016 року. (а.с.17).

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 серпня 2014 року усунено перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що проживає з матір'ю ОСОБА_3. Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною та її вихованні, забезпечити йому щотижневі зустрічі кожної суботи місяця в період з 10-00 до 19-00 години з малолітнім ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в присутності матері ОСОБА_3 за місцем її проживання з малолітнім сином. (а.с.19,20).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 вересня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 серпня 2014 року залишено без змін. (а.с.21,22).

ОСОБА_1 зазначає, що в даний час має постійну роботу та отримує стабільну заробітну плату.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до положень ст.1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Стаття 18 Конвенції про права дитини встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Статтями 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитини, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до частин п'ятої та шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Положеннями ст. 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Висновком Органу опіки та піклування при Ізюмській райдержадміністрації від 02.11.2017 року встановлено години побачення ОСОБА_1, зареєстрованого за адресою с. Чистоводівка Ізюмського району, з малолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, щонеділі з 9.00 суботи до 16.00 неділі з ночівлею в сім'ї батька. (а.с.27).

Тому суд дійшов до висновку, що для забезпечення інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов'язку по вихованню дитини та здійснення його права на особисте спілкування з ним, необхідно визначити спосіб участі позивача у вихованні сина шляхом систематичних побачень.

Це не суперечить інтересам дитини, не перешкоджає його нормальному розвитку і відповідає обсягу обов'язків та прав батька щодо дитини.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України, батьки повинні поважати дитину; ст. 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду справи в суді встановлено, що рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 серпня 2014 року, яке ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 вересня 2014 року залишено без змін, зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною та її вихованні, забезпечити йому щотижневі зустрічі кожної суботи місяця в період з 10-00 до 19-00 години з малолітнім ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в присутності матері ОСОБА_3 за місцем її проживання з малолітнім сином. Проте в судовому засіданні зазначено позивачем, що відповідач приїздив до дитини не кожної суботи, бо працює, має іншу сім'ю та ще одного малолітнього сина. Даний факт не оспорювався відповідачем.

Однак спілкування дитини та батька не може бути обмежене у зв'язку з бажанням матері дитини без наявності на то підстав. Так, судом не встановлено наявність обставин та підстав, які б перешкоджали спілкуванню батька та дитини. Відсутні будь-які факти негативної поведінки позивача, які можуть зашкодити розвитку дитини, її вихованню, емоційному стану тощо.

Оскільки між сторонами існує спір щодо спілкування позивача з дитиною, виникла необхідність визначити способи участі батька у вихованні дитини.

Вирішуючи спір між сторонами, суд приймає до уваги інтереси дитини, малолітство (вік) дитини, спроможності батька щодо прийняття участі у вихованні у зв'язку з зайнятістю, висновок Органу опіки та піклування при Ізюмській райдержадміністрації від 02.11.2017 року, поведінку батьків, між якими не має порозуміння, що може негативно вплинути на розвиток дитини, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

У задоволенні інших позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю.

Дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини в інший спосіб, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов'язків обумовить це. До того ж, рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів побачень позивача з дитиною.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача у сумі 352,40 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 153, 157,159 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_6 та встановити ОСОБА_1 для участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозволити 2 (дві) суботи на місяць забирати сина з ночівлею, а саме: з 09:00 години ранку суботи до 16:00 години неділі.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки м. Ізюм Харківської області, НОМЕР_2, орган, що видав - 6326, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженця села Жемчужина Нижньогірського району Кримської області, НОМЕР_3, виданий Ізюмським МРВ УМВС України в Харківській області 06.03.1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, який фактично мешкає за адресою: 61000, АДРЕСА_1, судовий збір в сумі 352,40 грн.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 12 листопада 2018 року.

Головуючий суддя П. П. Винниченко