Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №334/9028/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Баруліна Т.Є.
Провадження № 22-ц/778/1655/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розподіл майна, придбаного у шлюбі,-

ВСТАНОВИЛА :

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про розподіл майна, придбаного у шлюбі, який згодом уточнив.

В обґрунтування позову зазначав, що в період з 22.06.2013 року по 15.09.2015 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6,

В період шлюбу він придбав 14/25 частин квартири АДРЕСА_1, що підтверджує договір купівлі продажу №2833 від 12.11.2013 року.

Дана частина квартири була придбана ним за особисті кошті які він отримав після продажу квартири, що була його особистою власністю отримана у спадок за законом, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.10.2013 року.

Крім того, в період шлюбу за спільні кошти вони придбали земельну ділянку №26, площею 0,1194 га, для ведення садівництва, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, ОСГК «Парус - 22650». Право власності на земельну ділянку було за згодою сторін зареєстровано за відповідачем.

Враховуючи вищевикладене просив суд визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя, земельну ділянку №26, площею 0.1194 га, для ведення садівництва, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, ОСГК «Парус - 22650»; провести розділ майна, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, виділивши йому 1/2 частину земельної ділянки №26, площею 0,1194 га, для ведення садівництва, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, ОСГК «Парус - 22650» - залишивши у власність 1/2 частину земельної ділянки № 26, площею 0,1194 га, для ведення садівництва ОСОБА_6, що розташована за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, ОСГК «Парус - 22650»; визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки № 26, кадастровий номер площею 0,1194 га, для ведення садівництва, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, ОСГК «Парус - 22650»; визнати 14/25 частин квартири АДРЕСА_2 його особистою приватною власністю.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину земельної ділянки №26, площею 0.1194 га , для ведення садівництва, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, обслуговуючий садово-городній кооператив «Парус-22650».

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови щодо визнання 14/25 частин АДРЕСА_3 особистою приватною власністю ОСОБА_4, ухвалити нове рішення про задоволення цієї частини позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення учасників процесу, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_7 14/25 частин АДРЕСА_4, суд виходив з того, що зазначена частка квартири є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки позивач не довів факт придбання частки квартири за особисті грошові кошти.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

Згідно ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до приписів ст.ст.77,78 ЦПК України докази мають бути належними і допустимими.

Перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, визначено статтею 57 СК України. Зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя,тощо.

Верховний Суд України в п.п.23, 24 Постанови Пленуму від 21.12.2007 р. № 1 "Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснив, що при вирішенні спорів між подружжям про майно необхідно з'ясувати джерело і час його придбання, а також роз'яснив, що не належить до спільної сумісної власності майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Відповідно до правового висновку, що міститься у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-1327цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен на підставі доказів встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця.

Як вбачається з матеріалів справи 22.06.2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб ОСОБА_2 І-ЖС №158383 від 13.08.2015 року. (а.с.7)

04 жовтня 2013 року рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_5 в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_8, яка померла 30.04.2007 року.(а.с.9).

12 листопада 2013 року ОСОБА_4 продав ОСОБА_9 вищезазначену квартиру за 149 000 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 12.11.2013 року. (а.с.11-12)

Того ж дня, 12.11.2013 року ОСОБА_4 придбав 14/25 частин АДРЕСА_4, вартістю 143 874 грн. (а.с. 13.-14).

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 продав належну йому на праві особистої приватної власності квартиру 12.11.2013 року о 14 годині 01 хвилин за 149 900 грн., а спірні 14/25 частин квартири були придбані того ж дня о 16 годині 16 хвилин за 142 874 грн. Зазначені договори купівлі-продажу були посвідчені одним і тим же приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_10 (а.с. 15).

З огляду на викладене вбачається, що ОСОБА_4 довів належними та допустимими доказами факт придбання 14/25 частин спірної квартири саме за кошти, які він отримав від продажу іншої квартири набутої у власність в порядку спадкування, після смерті матері ОСОБА_8, на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2013 року.

Отже,зазначена спірна частка квартири, в розумінні вимог ст. 57 СК України є особистою приватною власністю ОСОБА_4

Висновок суду про те що спірна частка квартири є спільною сумісною власністю подружжя, з тих підстав, що договір купівлі-продажу містить посилання на те, що купівля частини квартири здійснюється за згодою дружини позивача, є хибним. Оскільки, на час укладення ОСОБА_4 договору купівлі-продажу спірної частки квартири сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, а тому навіть у разі придбання нерухомого майна за особисті кошти чинним законодавством передбачено отримання згоди чоловіка або дружини на вчинення правочинів щодо відчуження або придбання майна у власність.

Будь-яких доказів, крім, особистих пояснень відповідача, які б підтверджували факт придбання спірної частини квартири за спільні кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 матеріали справи не містять.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вбачає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, ухвалив рішення, яке не у повному обсязі відповідає нормам матеріального і процесуального права, а тому наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови щодо визнання 14/25 частин квартири АДРЕСА_6 особистою приватною власністю ОСОБА_4 та прийняття нової постанови про задоволення цієї частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2018 року по цій справі скасувати в частині відмови щодо визнання 14/25 частин квартири АДРЕСА_6 особистою приватною власністю ОСОБА_4, прийняти в цій частині нову постанову за якою:

« Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, про розподіл майна, придбаного у шлюбі задовольнити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_4 14/25 частин квартири АДРЕСА_7.»

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 26.04.2018 року

Головуючий:

Судді: