ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1626/18 Справа № 179/1429/17 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т.А. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Деркач Н.М.,

суддів Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря Лященко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2018 року по ицвільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Магдалинівська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про визнання в порядку спадкування за законом права на завершення приватизації земельної ділянки та здійснення державної реєстрації речових прав,

В С Т А Н О В И В:

В порядку пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Магдалинівська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про визнання в порядку спадкування за законом права на завершення приватизації земельної ділянки та здійснення державної реєстрації речових прав.

Позовна заява мотивована тим, що 17.09.2014 року помер її батько - ОСОБА_4

ОСОБА_4 заповіту на випадок своєї смерті не залишав.

Після його смерті та з метою оформлення прав на спадкове майно, позивач, її сестра ОСОБА_3 та мати померлого ОСОБА_2, звернулися до Магдалинівської державної нотаріальної контори для оформлення прав на спадщину в порядку спадкування за законом, проте вони отримали відмову та запропоновано їм звернутися до суду для вирішення питання в судовому порядку.

До складу спадкового майна, яке залишилось після смерті батька, входить: як цілісний майновий комплекс - СФГ Роксолана, розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Магдалинівський район с. Ковпаківка; та право на земельну ділянку площею 5,0425 га (кадастровий номер :01:001:0902), для ведення фермерського господарства, яка розташована: Дніпропетровська область, Магдалинівський район, Бузівська сільська рада.

17.12.2014 року Головним управлінням Держземагенства у Дніпропетровській області, правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, позивачу було відмовлено стосовно затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність членам СФГ Роксолана в тому числі і голові господарства - ОСОБА_4

Підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачі їх у власність стало - факт смерті голови СФГ Роксолана ОСОБА_4, оскільки у звязку зі смертю останнього припинилось право постійного користування земельними ділянками, за рахунок яких відводяться земельні ділянки у власність членам селянського (фермерського) господарства.

Позивач зазначала, що є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4, інші спадкоємці за законом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не мають на меті використовувати своє право на завершення приватизації.

Ураховуючи викладене, позивач просила суд визнати за нею право на завершення приватизації земельної ділянки площею 5,0425 га, кадастровий номер :01:001:0902, для ведення фермерського господарства, яка розташована: Дніпропетровська область, Магдалинівський район, Бузівська сільська рада та здійснення державної реєстрації речових прав на вказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право на завершення приватизації земельної ділянки площею 5,0425 га (кадастровий номер :01:001:0902), для ведення фермерського господарства, яка розташована на території Бузівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 17.09.2014 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ані цивільним законодавством, ані земельним законодавством не передбачено як і успадкування права постійного користування земельною ділянкою, так і право на завершення приватизації земельної ділянки.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржувалось, а тому не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Вказаним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на наступне.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_4 є батьком позивача, який 17.09.2014 року помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 588028, актовий запис № 23.

Відповідно до державних актів на право постійного користування землею, які зареєстровані в Книзі записів державних актів МД № 420, 421 від 07.04.1997 року, ОСОБА_4 було надано у постійне користування земельні ділянки площами 26,8 га та 19,3 га для ведення селянського господарства, які розташовані на території Бузівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області.

Розпорядженням голови Магдалинівської районної державної адміністрації від 16.12.2008 року № 699р-08, ОСОБА_4 отримав дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства на землях СФГ Роксолана загальною площею 46,1 га в межах земельної частки по Бузівській сільській раді у розмірі 5,30 га.

Земельна ділянка площею 5,0425 га, яка відводилась ОСОБА_4 зареєстрована в Державному земельному кадастрі 30.01.2014 року та їй був присвоєний кадастровий номер :01:001:0902.

Листом № 27-4-11-11904/2-14 Головного управлінням Держземагенства у Дніпропетровській області від 17.12.2014 року позивачу було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4

Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до Магдалинівської державної нотаріальної контори звернулась позивач - донька померлого, її сестра ОСОБА_3 - донька померлого та мати померлого ОСОБА_2

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що до неї, як до спадкоємця, перейшло право на все належне майно померлого в тому числі і право на завершення приватизації земельної ділянки, наданої у постійне користування.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на визнання в порядку спадкування за законом права на завершення приватизації земельної ділянки, яким був наділений померлий її батько підлягає визнанню, оскільки позивач прийняла спадщину після його смерті, набула право на спадкування прав та обовязків, що йому належали.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена.

Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування.

Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦK України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Відповідно до статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Згідно із частиною першою статті 407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до частини другої статті 407 ЦК України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), та частини другої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Разом з тим, статтею 23 Закону України Про фермерське господарство передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Закону України Про фермерське господарство до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Згідно із частиною першою статті 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

При цьому, між власником спірних земельних ділянок (орган місцевого самоврядування) та головою СФГ Роксолана не укладались договори, положеннями яких передбачалась можливість передачі в порядку спадкування права користування чужими земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), а тому згідно вимог частин першої, другої статті 407 ЦК України, відсутні правові підстави для визнання за спадкоємицею права користування чужими земельними ділянками.

Разом з тим, СФГ Роксолана не позбавлено можливості звернутися до власника земельної ділянки (орган місцевого самоврядування) для оформлення своїх прав на користування нею.

За таких обставин, суд першої інстанції ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, неправильно застосував положення частини другої статті 407 ЦК України й частини другої статті 102-1 ЗК України та дійшов помилкового висновку про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою та право на завершення приватизації земельної ділянки, входить до складу спадщини і передається спадкоємцям у порядку спадкування за законом без укладення відповідного договору.

З огляду на наведені обставини та правовий висновок Верховного Суду України, зроблений за результатами розгляду справи № 6-2329цс16, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог про визнання в порядку спадкування за законом права на завершення приватизації земельної ділянки.

На підставі статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області підлягає стягненню сума судових витрат, сплачених за подачу апеляційної скарги в розмірі 960,00 грн.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Магдалинівська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про визнання в порядку спадкування за законом права на завершення приватизації земельної ділянки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області судові витрати в розмірі 960,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Н.М. Деркач

Судді: Л.О. Каратаєва

ОСОБА_5