ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/499/18 Справа № 214/3524/18 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 листопада 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 06 вересня 2018року, яке постановлено суддею Ткаченко А.В. у м. Кривому Розі та повне судове рішення складено 10 вересня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ :

У червні 2018 року представник ОСОБА_3 яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПАТ «ПІВДГЗК») спричинену моральну шкоду в розмірі 148920 гривен.

Позов мотивовано тим, що позивач працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично доступного рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві відповідача 11 років 3 місяці.

Професійне захворювання було встановлене на підставі даних Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці №2/2-11-3/1756 від 16.04.2015 року виданої Головним державним санітарним лікарем м.Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів де вказано, що позивач працював в умовах підвищених параметрів концентрації шуму, важкості праці, речовин фібро генної дії, речовин загально токсичної дії, мікроклімату, ІЧ - випромінюванню.

По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт хронічного професійного захворювання від 09.02.2018 року, де вказано, що працюючи на підприємстві відповідача позивач виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. Тобто відповідач протягом тривалого часу грубо порушував ст. 13 ЗУ «Про охорону праці» та ст.153 КЗпП України, що і призвело до виникнення у нього професійного захворювання. Даний факт був визнаний членами комісії з розслідування ПЗ про, що зазначено в п.16 акту розслідування ПЗ.

За висновками МСЕК від 03.04.2018 року, серії НОМЕР_1, ОСОБА_1 встановлена втрата працездатності в розмірі 40% первинно з переоглядом в 2019 році. В зв'язку з професійним захворюванням змінився образ та якість життя позивача, що завдало йому моральних страждань, окрім того, зазначає, що при захворюванні позивача повне одужання неможливо, і перспектива в майбутньому переносити болі, постійно лікуватися, спричиняє йому моральні страждання. Тому просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 06 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 25 000 (двадцять п'ять тисяч) гривень 00 копійок за спричинену моральну шкоду у зв'язку з втратою здоров'я на виробництві, без відрахування з цієї суми податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривень 80 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ ««ПІВДГЗК»» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи.

Відповідач вказує на те, що професійне захворювання позивач отримав, працюючи в умовах впливу шкідливих факторів на різних підприємствах, а не тільки у відповідача, зокрема на ДСБМТ «Кривбасшахтопроходка», Корпоративній дільниці «Зірочка», КПВБО «Домобудівельник», ПАТ «АМРК», ПП «Вега-С», шахті ім.Артема №2 РУ ім.Кірова та Еланецькому комбінаті комунальних підприємств, При цьому вказує, що позивач, працюючи на зазначених підприємствах, впродовж майже 11 років підпадав під дії таких шкідливих факторів, як шум, пил, фізичне навантаження, періодичне перебування у незручній позі, які і викликають таке професійне захворювання, як у ОСОБА_1 Посилаючись на Акт ф. П-4 від 09.02.2018 відповідач, вказує на те, що встановити конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення у позивача професійного захворювання, неможливо, через те, що ОСОБА_1 більше 21 року працював в умовах впливу шкідливих факторів на різних підприємствах, на що суд не звернув уваги, тому вважає, що неможливо встановити наявність причинного зв'язку між отриманням позивачем ушкодження здоров»я та його працею саме на підприємстві відповідача. Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 знав про шкідливі умови праці, але свідомо продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги, компенсації та більшу оплату, тому вважає, що позивач безвідповідально ставився до свого здоров»я, що призвело до виникнення у нього професійного захворювання з його вини. Окрім того, стверджує, що матеріали справи не містять будь-яких доказів наявності у позивача моральних страждань, втрати останнім нормальних життєвих зв»язків, що вина відповідача у заподіянні ОСОБА_1 шкоди немайнового характеру не встановлена, тому причинний зв'язок між шкодою та протиправним діянням підприємства відсутній.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 в період з 25.01.1984 по 04.06.1985 працював електрогазозварником кисневого цеху в ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» та з 11.03.2008 року по день звернення з позовом - електрогазозварником ( працюючого у кар'єрі) в ПАТ « «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (а.с. 23-25).

Відповідно до п.16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 виникло за таких обставин. Працюючи електрогазозварником РУ (11.03.2008 - теп. Час) в ВАТ «ПівдГЗК» (з 20.01.2014 року ПАТ «ПІВДГЗК» виконував електро- та газозварювальні роботи при ремонті гірничого обладнання в умовах кар'єру. Внаслідок недосконалості робочого місця ОСОБА_1 підпадав під вплив пилу та шкідливих хімічних речовин, концентрація яких, перевищувала нормативні показники; фізичного навантаження, що перевищувало нормативні показники та шуму, рівень якого, перевищував нормативні показники (крім періоду з 03.07.2017 року по теперішній час). Працюючи електрогазозварником кисневого цеху Криворізького ПівдГЗК (25.01.1984-04.06.1985); газоелектрозварником ручного зварювання на роботах на поверхні шахти (13.06.1985-06.01.1986) та електрогазозварником на підземних роботах (06.01.1986-15.10.1990) ШБУ №3 комбінат «Кривбасшахтопроходка»; електрозварником ручного зварювання сортопрокатного цеху №1 КМК «Криворіжсталь» (31.07.1992-12.09.1994); підземним електрогазозварником (30.01.1995-07.07.1995) та підземним слюсарем черговим та з ремонту устаткування (07.07.1995-05.10.1997) дільниці №10 шахти №2 ім.Артема РУ ім. Кірова, ОСОБА_1, також виконував роботи пов'язані з впливом пилу та шкідливих хімічних речовин (крім періоду з 07.07.1995 по 05.10.1997), концентрація яких перевищувала нормативні показники; фізичного навантаження, перевищувало нормативні показники та шуму, рівень якого, перевищував нормативні показники (а.с.5)

Згідно п.17 зазначеного Акту причинами виникнення професійного захворювання є: вміст пилу з вмістом вільного діоксину кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони в 1,8-2,6 рази перевищує ГДК, з вмістом кремнію діоксину аморфного у суміші з оксидами марганцю у вигляді аерозолю конденсації з вмістом кожного з них не більше 10% в повітрі робочої зони в 2,9-5,2 рази перевищує ГДК. В свою чергу в 1.45-2 рази перевищує ГДК вміст марганцю в повітрі робочої зони. В 17 пункті акту зазначено і про важкість праці в незручній робочій позі протягом 44,1 % зміни при нормі 25%, при цьому рівень шуму перевищував нормативний на 2-13 дБА. (а.с. 5).

Відповідно до п.14 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, основним діагнозом ОСОБА_1 є: хронічне обструктивне захворювання легень першої та другої стадії (пило токсичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група «В», легенева недостатність першого-другого ступеня; радикулопатія попереково-крижова L4.L5.S1 справа, з помірними статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больовим та м'язові-тонічними синдромами; остеоартроз у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), двобічний плечолопатковий пері артроз (ПФ другого ступеня); нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). В п. 13 Акту зроблено висновок про наявність шкідливих умов праці електрогазозварника ПАТ «ПІВДГЗК» ОСОБА_1 (а.с. 4-5).

Згідно виписки МСЕК, серії НОМЕР_1, ОСОБА_1 під час первинного огляду 03.04.2018 року, встановлено 40% втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, без встановлення групи інвалідності, з повторним оглядом 01.03.2019, з яких 10% - рад; 15% -ХОЗЛ; 10% - ДОА; 5%-буб. ( а.с. 7-7 зворот)

Відповідно до медичного висновку ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 12.04.2018 ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання: 1) хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої стадії ( пилдотоксичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої - другої стадії), група В. ЛН-першого -другого ступеня. 2) радикулопотія поперекова-крижова L4, L5, S 1 справа з помірними статико-динамічними порушеннями хребта, стійкими больовими та мязово-тонічним синдромом. Остеоартроз у поєднанні з первартрозом колінних та ліктьових суглобів ( ПФ - першого - другого ступеня), двобічний плечелопатковий періартроз ( ПФ - другого ступеня). 3) нейросенсорна приглухуватість першого ступеня ( з легким зниженням слуху). Захворювання професійні. (а.с. 8)

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов'язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем, в тому числі в період праці і на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих факторів, рівень яких перевищував нормативні показники, а саме виконання робіт газоелектрозварника, у зв'язку з чим отримав 40% втрати професійної працездатності, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Частиною 3 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом.

У відповідності до ст.4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов'язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Так, в судовому засіданні встановлено та підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09.02.2018 року, що причиною професійного захворювання ОСОБА_1 є тривала робота, в тому числі і на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих факторів, рівень яких перевищував нормативні показники, а саме виконання робіт газоелектрозварника в умовах.

Окрім того, судом взято до уваги, те, що позивач змушений систематично проводити курси медикаментозного лікування, що підтверджується виписками із медичної карти стаціонарного хворого, а саме: виписка із медичної карти № 9 від 15.01.2018 року (а.с.10-12), виписка із медичної карти № 3265 від 15.09.2017 року ( 13-14). Виписка -екпікріз із медичної карти № 4773 від 19.12.2016 року ( а.с.15-15 зворот), виписний епікриз із медичної карти № У 6696 ( а.с. 16), виписний епікриз із медичної карти № У 1725 (а.с.17-17 зворот), виписний епікриз із медичної карти У -13219/737 ( а.с.18-18 зворот), випискою із медичної карти № У - 4127/536 від 15.04.2016 року (а.с.19-19 зворот); випискою - епікриз із медичної карти № 3826 від 19.10.2015 року (20-20 зворот); випискою-епікриз із медичної карти № 2695 від 14.07.2014 року ( а.с. 21-21 зворот); випискою-епікриз із медичної карти № 2465 ( а.с. 22-22 зворот).

Отже в судовому засіданні був встановлений факт заподіяння позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди у зв'язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням, у зв'язку з чим він втратив професійну працездатність у загальному розмірі 40%, який встановлено до 01.03.2019., і через, що він змушений систематично проводити курси медикаментозного лікування, на що витрачає багато свого вільного часу, який раніше витрачав на свої власні справи та на свою сім'ю, однак незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров'я відсутнє.

При цьому, не можливість встановити конкретних посадових осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів, не знімає з відповідача ПАТ «Південний ГЗК» обов'язку виконувати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Доводи представника відповідача ПАТ «ПІВДГЗК» про те, що позивач в шкідливих умавах працював й на інших підприємствах, колегія суддів не сприймає, оскільки вони не знімають з відповідача обов'язку відповідати за шкоду, завдану позивачу у зв'язку з перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу у період його роботи саме на ПАТ «Південний ГЗК».

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 відповідачем заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, тому доводи відповідача у цій частині на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо відсутності причинного звязку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч.2 ст.153, ст. 73, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Таким чином, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Як роз'яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічних,тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити і з засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди, а доводи відповідача в апеляційній скарзі в цій частині є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв»язку з ушкодження здоров»я.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнає ОСОБА_1, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, ступінь втрати професійної працездатності позивача 40 % на строк з 03 квітня 2018 року по 01.03.2019 року, стан його здоров'я, наслідки які можуть наступити, тяжкість вимушених змін в його житті, тривалість страждань і переживань, настання у зв'язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Колегія суддів, беручи до уваги тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, яку він отримав у зв'язку із ушкодженням здоров'я, конкретні обставини по справі, наслідки, що наступили, вважає що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, відповідає засадам розумності, виваженості.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задовлення.

Рішення Саксаганського районного суду м.КривогоРогу від 06 вересня 2018року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 08 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: