Справа № 127/1139/17
Провадження № 22-ц/772/604/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 рокуСправа № 127/1139/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Оніщука В.В., Медвецького С.К.,

при секретарі Агеєвій Г.В.

за участю представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3

відповідачі: ОСОБА_8, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Вінницького міського суду від 04.09.2017 року, ухваленого в приміщенні Вінницького міського суду суддею Бойком В.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики,

В с т а н о в и л а :

19.01.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики. Зазначив, що 04.11.2016 року між ним та ОСОБА_8 був укладений договір позики грошей, згідно якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 350 000 грн. як позику з умовою їх повернення. 04.11.2016р. дружина відповідача надала нотаріально посвідчену згоду на укладення даного договору. У визначені строки та на день звернення до суду борг повернутий не був.

Неодноразово збільшуючи позовні вимоги просив стягнути солідарно з ОСОБА_8, ОСОБА_5 382 693,36 грн., з них борг за договором позики - 350 000 грн., а також 3% річних - 5638,36 грн, інфляційні втрати - 27055,00 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору - 3826,93 грн.

Заочним рішенням Вінницького міського суду від 04.09.2017 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_8, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 борг в розмірі 382 693,36 грн. , з них борг за договором позики - 350 000 грн., 3% річних - 5638,36 грн, інфляційні втрати: 27055,00 грн.

Стягнуто пропорційно з ОСОБА_8, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 3826,93 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить зазначене заочне рішення суду в частині задоволення позовних вимог до неї скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права ,а по справі ухвалити нове рішення яким відмовити в цій частині в задоволенні позову. Та доповнюючи апеляційну скаргу зазначила, що судом допущено неповне з'ясування обставин ,що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального права. Вважає, що висновок суду про солідарне стягнення з неї боргу її чоловіка не відповідає обставинам справи, оскільки кошти, позичені її чоловіком були використані не на потреби сім'ї, а погашення заборгованості за іншим договором позики, укладеним ним до укладення шлюбу, її нотаріально посвідчена згода на укладення договору позики не може вважатись достатньою підставою для солідарного стягнення з неї коштів.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

У відзиві ОСОБА_3 заперечує проти апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, а доводи скарги безпідставними. Зазначає, що оскільки ОСОБА_5 дала згоду на укладення договору позики, суд вірно стягнув борг солідарно з відповідачів, як з подружжя.

Відповідно до п.п.8,9 Розділу Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону № №2147 від 03.10.2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, представника заінтересованої особи, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що останню слід задовольнити .

Згідно з статтею 213 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам рішення суду в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_5 не відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що 04.11.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 укладений договір позики коштів, посвідчений приватним нотаріусом ВМНО Процепко А.О. зареєстрований в реєстрі 1094, згідно якого ОСОБА_8отримав грошові кошти в сумі 350 000 грн. як позику з умовою їх повернення до 08.11.2016 року. Дружина позичальника- ОСОБА_5 надала згоду на укладення даного договору).

Взяті на себе зобов'язання щодо повернення боргу ОСОБА_8 не виконав.

Задовольняючи позов про солідарне стягнення боргу, суд, посилаючись на ст.ст. 610, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, виходив з того, договір позики посвідчений нотаріально, ОСОБА_5 надала згоду на укладення даного договору, а ОСОБА_8 борг не був повернув.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позову до ОСОБА_5 у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Ухвалюючи рішення про солідарне стягнення боргу, суд першої інстанції в порушення вимог ст.213, 215 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) не послався на жодну норму матеріального права, яка б визначала солідарний обов'язок подружжя

До правовідносин, що виникли між сторонами, крім ст.ст. 610, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, застосуванню підлягають й ч. 4 ст.65 СК України

У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та якості.

За змістом ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти в такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленим договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Якщо інше не встановлено договором або законом, позикодавець має право на одержання ще і процентів від суми позики. У разі коли договором не встановлено їх розмір, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України (ст.1048 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу, тобто суму боргу з урахуванням 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Зазначені норми матеріального права визначають факт спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя.

Апеляційним судом встановлено, що кошти, які ОСОБА_8 отримав від ОСОБА_3 за договором позики від 04.11.2016 року, цього ж дня були ним використані на погашення його особистого боргу за позикою, отриманою ще до шлюбу в 2015 році від ОСОБА_10

Вказане вбачається з розписки ОСОБА_10, про те, що останньому 04.11.2016 року ОСОБА_8 були повернуті кошти у розмірі 330 000 грн. (а.с. 128).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5, що отримані від ОСОБА_3 кошти були використані ОСОБА_8 не в інтересах сім'ї, є обґрунтованими, та не спростованими іншими учасниками процесу.

Під час апеляційного розгляду справи у судовому засіданні оглянуто витребувані ухвалою апеляційного суду від 13.04.2018 року оригінали договору позики від 04.11.2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_8, заяву про згоду на цей правочин ОСОБА_5 від 04.11.2016 року та реєстри про вчинення нотаріальної дії по посвідченню договору позики. Встановлено, що заява про згоду ОСОБА_5 на позику вчинена нею 04.11.2016 року, справжність її підпису засвідчена нотаріально приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Процепко А.О., і у цей день зареєстрована в реєстрі №1093 (а.с. 57, номенклатурна справа 01/10 т. 2).

Доводи апеляційної скарги про те, що підписана ОСОБА_5 заява про згоду від 04.11.2016 року є недостовірним доказом її дійсної волі, не заслуговують на увагу, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що згода на укладення договору позики вичинена ОСОБА_5 04.11.2016 року, посвідчена нотаріально , зареєстрована в реєстрі вчинення нотаріальних дій №1093. ОСОБА_5 підтверджувала дачу згоди та не оспорювала її дійсність.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що кошти, отримані ОСОБА_8 за договором позики від ОСОБА_3 були використані для виконання зобов'язання за іншим договором позики, вчиненим ОСОБА_8 ще до укладання шлюбу.

Оскільки незважаючи на дачу згоди ОСОБА_5 на укладення правочину в інтересах сім'ї, такий правочин не може створювати обов'язків для неї, так як у справі є доказ здійснення витрат позичених у ОСОБА_3 коштів не в інтересах сім'ї, що відповідно до вимог ст. 65 СК України виключає можливість солідарного стягнення з неї боргу за договором позики.

Враховуючи наведене, рішення суду в частині задоволення позову до ОСОБА_5 підлягає скасуванню, з постановленням нового про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню на користь позивача тільки з ОСОБА_8, у зв'язку з чим, рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 379, 382 ЦПК України,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити

Заочне рішення Вінницького міського суду від 04.09.2017 рокув частині солідарного стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошових коштів скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Рішення суду в частині судових витрат - змінити, викласти абзац 3 резолютивної частини в наступній редакції :

«Стягнути з ОСОБА_8 ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3 ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2, судовий збір в розмірі 3826,93 грн.»

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня її проголошення. У випадку проголошення вступної і резолютивної частини судового рішення, остання може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Копаничук С.Г.

Судді: Оніщук В.В.

Медвецький С.К.

Згідно з оригіналом:

Суддя: Копаничук С.Г.