Номер провадження: 22-ц/785/74/18
Номер справи місцевого суду: 498/77/16-ц
Головуючий у першій інстанції Ткачук О. Л.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Кононенко Н.А.,

при секретарі: Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 21 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року, ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до відповідачів та після уточнень позовних вимог, просила суд стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в солідарному порядку на її користь заподіяну їй матеріальну шкоду у розмірі 78247 гривень 08 копійок та заподіяну їй моральну шкоду у розмірі 15 000 гривень, також стягнути на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 5000 гривень та інші судові витрати по справі (Том 2: а.с. 205-216).

Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 21 липня 2017 року позов ОСОБА_4задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заподіяну їй матеріальну шкоду у розмірі - 32 564 грн. 04 коп.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заподіяну їй моральну шкоду у розмірі - 1000 грн.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі -

2323 грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали до суду апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять суд скасувати рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 21 липня 2017 року та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

У запереченнях на апеляційну скаргу, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 09.12.2015 року ОСОБА_4 звернулась до Великомихайлівського відділу поліції ГУНП в Одеській області з повідомленням про факт падіння даху з господарської будівлі сусідів ОСОБА_3 на її майно та заподіяння їй матеріальної шкоди.

За наслідками перевірки заяви ОСОБА_6 Великомихайлівським ВП ГУНП в Одеській області здійснено виїзд до домоволодіння ОСОБА_6, проведено огляд домоволодіння та складено висновок.

Вказаним висновком встановлено, що 01.12.2015 ОСОБА_6 залишила свій автомобіль «Mitsubisi Padjero» та ГАЗ-53 в себе на подвір'ї. 01.12.2015 біля 17 години на вулиці змінились погодні умови, почався дощ та сильний вітер, внаслідок яких з сараю ОСОБА_3 зірвало дах (з шифером та дерев'яними частинами), котрий потоком даного вітру занесло на територію домоволодіння ОСОБА_4, чим спричинило механічні пошкодження автомобіля «Mitsubisi Padjero», а саме розбито лобове скло, деформація лівого заднього крила, лівих задніх і передніх дверей та даху. Також, даними обламками даху зазнав механічних пошкоджень автомобіль ГАЗ-53, а саме деформовано: ліві двері, дах з правої сторони та крила, пошкоджене дзеркало заднього виду з права. Обламками даху сараю ОСОБА_3 пошкоджено чотири листа шиферу та вітрові дошки на будинку ОСОБА_4

Відповідно до акту комісії Великомихайлівської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області №06 від 02.12.2015 року, створеної на підставі розпорядження №61-ОД від 02.12.2015 року, здійснено виїзд за місцем помешкання ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 та встановлено: в результаті шквального вітру шифер з сусідського сараю буд. АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_2 викинуло на житловий будинок та подвір'я ОСОБА_4 В результаті пошкоджено у гр. ОСОБА_4- 9 штук азбестоцементних листів та вітрові дошки довжиною 6,8 метра, шириною 0,2 метра, товщиною 0,03 метра у кількості шести штук. Також, нанесено матеріальну шкоду автомашинам «Mitsubisi Padjero» держномер НОМЕР_2 та ГАЗ -53 держномер НОМЕР_3, які належать гр. ОСОБА_4 та її чоловікові.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції вірно виходив з того, що внаслідок падіння майна, яке належить відповідачам, позивачці ОСОБА_4 заподіяно матеріальну та моральну шкоду.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи і нормам матеріального та процесуального права.

Згідно п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, визначає майнову шкоду, зокрема, як збитки, що полягають у втратах, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди.

При цьому, законом не покладається обов'язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, позивач лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

З матеріалів справи вбачається, що ще в липні 2015 року ОСОБА_4 зверталась до Новоселівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області про те, що у ОСОБА_2, які є її сусідами, є порушення будівельних норм у їхніх будовах і комісія, створена сільською радою 07.08.2015 року рекомендувала їм виготовити документи на реконструкцію житлового будинку та будівництво господарчої будівлі (гаражу) (згідно норм ДБН) і отримати право на виконання будівельних робіт та використовувати будівлі за призначенням (Том 1: а.с.23)

Так, із доданих до позовної заяви фотознімків№№1,2 явно вбачаються виступаючі не замуровані зазори між дахом та кроквами з південної та північної сторони будови. Зазори з південної та північної сторони не закріплені належним чином до блоків, не зацементовані, а шифер просто прибитий до незакріплених до блоків крокв (фото №4).

Відповідачі не заперечували, що на фото саме той сарай.

Згідно Акту комісії Великомихайлівської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області №06 від 02.12.2015 року, створеної на підставі розпорядження №61-ОД від 02.12.2015 року, здійснено виїзд за місцем помешкання ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 та встановлено, що в результаті шквального вітру шифер з сусідського сараю буд. АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_2 викинуло на житловий будинок та подвір'я ОСОБА_4 в результаті чого у гр. ОСОБА_4 пошкоджено 9 штук азбестоцементних листів та вітрові дошки довжиною 6,8 метра, шириною 0,2 метра, товщиною 0,03 метра у кількості шести штук та нанесено матеріальну шкоду автомашинам «Mitsubisi Padjero» держномер НОМЕР_2 та ГАЗ -53 держномер НОМЕР_3, які належать гр. ОСОБА_4 та її чоловікові.

Крім того, у судовому засіданні суду першої інстанції були допитані свідки: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 - які підтвердили даний факт.

Відповідно до звіту №31201150 про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику КТМ, складеного 30.12.2015 року експертом ТОВ «ХАВК ХОЛДИНГ», технічним оглядом встановлені ушкодження автомобілю «Мітсубісі-Паджеро» , реєстраційний номер НОМЕР_2 - лакофарбового покриття та вм'ятини на зовнішній стороні даху, лівій половині кузова, передніх та задніх лівих дверей, ушкоджено переднє крило, розбите переднє вітрове скло, ушкоджені молдинги крила та передніх лівих дверей. Усі ушкодження зафіксовані фото фіксацією (фотознімки додані до матеріалів справи). Згідно досліджень фахівця вартість відновного ремонту автомобілю «Mitsubisi Padjero», визначена в розмірі 32 564 грн. 40 коп.

Тому, суд першої інстанції вірно виходив з того, що стягненню підлягає лише шкода, яка визначена звітом №31201150 про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику КТМ, складеного 30.12.2015 року експертом ТОВ «ХАВК ХОЛДИНГ» щодо відновного ремонту автомобілю «Мітсубісі-Паджеро», реєстраційний номер НОМЕР_2 у розмірі 32564,40 грн., оскільки позивачем не надано належного обґрунтування стягнення шкоди на ремонт «Мітсубісі-Паджеро» у розмірі 48470,00грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що позивачка довела завдану їй шкоду, протиправність дій відповідачів, причинний зв'язок між ними, а відповідачі відповідно до вимог ст. ст.60 ЦПК України це не спростували і не довели відсутність своєї вини.

Доводи апеляційної скарги про те, що Акт №6 від 02.12.2015 року, який складений комісією Великомихайлівської селищної ради та висновок про списання матеріалів № Великомихайлівського відділення поліції є неналежними доказами по справі,

колегією суддів оцінюються критично, оскільки даний Акт та висновок у встановленому законом порядку апелянтами не оскаржено та нічим не спростовано.

Щодо посилань в апеляційній скарзі про те, що позивачкою не вказано в чому саме виразилося заподіяння їй моральної шкоди, то колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає також у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з іншим ушкодженням здоров'я.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно ст. 1167 ЦПК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 5 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності,виваженості та справедливості, визначений ст. 3 ЦПК України.

Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості та характеру і обсягу моральних страждань, незручностей через пошкодження автомобіля , яких зазнала позивач внаслідок неправомірних дій відповідача, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив рішення про стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_4 1000 гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням її майну.

З огляду на викладене, колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги відповідачів, про те, що позивачкою не було доведено нанесення їй моральної шкоди.

Тому, враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, які були предметом дослідження суду першої інстанції, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Будь-яких належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 76,77,78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, оскільки постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 21 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09.11.2018 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

Н.А. Кононенко