АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №2-1466/11

провадження № 22-ц/796/1902/2018

23 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.,

при секретарі Щербенко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Представництва компанії «Файзер Ейч Сі. Пі. Корпорейшн» в Україні, Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс», треті особи: Генеральна прокуратура України, Управління МВС України в Житомирській області про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 травня 2017 року у складі судді Рибака М.А.,

встановив:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2, Представництва компанії «Файзер Ейч Сі.Пі. Корпорейшн» в Україні, Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс», треті особи: Генеральна прокуратура України, Управління МВС України в Житомирській області про відшкодування шкоди відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року залишено без змін.

19 вересня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року.

Посилався на ті підстави, що про обставину, яка є підставою для перегляду судового рішення, він дізнався лише 06 липня 2016 року з газети "Закон і бізнес" (1273) за 04-08.07.16р., у якій було повідомлено про правову позицію Верховного Суду України щодо формування колегії в постанові від 30.03.2016 р. у справі №3-23гс16.

Зазначив, що 08 липня 2016 року він звернувся до Апеляційного суду м. Києва з заявою про перегляд ухвали Апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, тобто з дотриманням процесуального строку на звернення.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року у відкритті провадження за вказаною заявою було відмовлено з тих підстав, що за правилами ст.363 ЦПК України судові рішення переглядаються у зв'язку з нововиявленими обставинами судом, який ухвалив таке судове рішення.

Просив визнати нововиявленими обставинами: 1) заяву від 19.06.16 р. як таку, що подана ним 08.07.16 р. до Апеляційного суду м. Києва з дотриманням процесуального строку; 2) що ухвала Апеляційного суду м. Києва від 29.01.2015 р. вчинена нелегітимним судом у підложному апеляційному провадженні під невідповідаючим його реєстраційному по провадженню номеру, оскільки її постановив суд, не призначений через автоматизовану систему документообігу, що витікає з постанови ВСУ від 30.03.2016 р. у справі №3-23гс16, і тому яка містить ознаки постановлення завідомо неправосудної за приписами ст.375 ККУ та підпадаючу під норми ст.ст.364, 366,367 ККУ, у зв'язку з чим є явно злочинною за ст.60 Конституції України. Винести ухвалу про зупинення дії рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року у справі №2-1466/11 до винесення нового рішення після перегляду справи по НВО. Скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року і винести нове рішення на його користь.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року залишено без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 травня 2017 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визнання його заяви від 19 вересня 2016 року такою, що подана ним 08 липня 2016 року до Апеляційного суду м. Києва з дотриманням процесуального строку, як в клопотанні про поновлення пропущеного строку, відмовлено. Заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить визнати, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 03 травня 2017 року винесена з порушенням норм процесуального права і гарантованих державою принципів диспозитивності та рівності сторін неповноважним судом з ознаками вчинення ним кримінально-караних дій, остання перешкоджає руху справи, не допускає його до суду і до змагальності з іншими учасниками процесу. У зв'язку з цим просить її скасувати та направити справу до цього суду для вирішення питання про відкриття провадження в іншому складі суду.

Свої доводи мотивує тим, що оскаржувану ухвалу виніс неповноважний суддя Рибак М.А. на підставі своїх не правових оціночних суджень. Зазначив, що суддя Рибак М.А. в оскаржуваній ухвалі не вказав, що йому двічі, 10.04.17 р. і 03.05.17 р., було заявлено відвід, проте вказані заяви необґрунтовано було відхилено.

Крім цього, в оскаржуваній ухвалі суддею не вказано на його посилання на такі джерела права, як ст.8, 9, 19, 60, 68 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", на підставі яких ним була заявлена вимога: "Визнати НВО: 2) що ухвала Апеляційного суду м. Києва від 29.01.2015 р. вчинена нелегітимним судом у підложному апеляційному провадженні під не відповідаючим його реєстраційному по провадженню номеру, оскільки її постановив суд, не призначений через автоматизовану систему документообігу, що витікає з постанови ВСУ від 30.03.2016 р. у справі №3-23гс16, і тому яка містить ознаки постановлення завідомо неправосудної за приписами ст.375 ККУ та підпадаючу під норми ст.ст.364, 366,367 ККУ, у зв'язку з чим є явно злочинною за ст.60 Конституції України", яка не була вирішена та якій не було надано правову оцінку, а також не зазначено, який процесуальний строк поширюється за ст. 60 Конституції України на явно злочинні рішення суду та чи порушив він процесуальний строк за Конвенцією, згідно якого оскарження можуть подаватися у шестимісячний строк.

Вважає, що процесуальний строк для звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами ним пропущено не було, оскільки з дати подання ним заяви 08.07.16 р. до апеляційного суду про перегляд ухвали цього суду від 29.01.15 р. його заява рахується за судом, строк повторної подачі такої заяви на виконання вимоги апеляційного суду ЦПК не передбачений, а тому процесуальний строк має обчислюватися безперервно і до подання ним заяви до нижчого суду 19.09.16 р.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, з урахуванням пояснень ОСОБА_1, який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

У кожному конкретному випадку суд повинен ретельно оцінити докази й мотиви заявника, уважно вивчити обставини справи та надати мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2, Представництва компанії «Файзер Ейч Сі. Пі. Корпорейшн» в Україні, Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс», треті особи: Генеральна прокуратура України, Управління МВС України в Житомирській області про відшкодування шкоди відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року залишено без змін.

08 липня 2016 р. ОСОБА_5 звернувся до Апеляційного суду м. Києва з заявою про перегляд ухвали Апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами ухвали Апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2015 року відмовлено.

19 вересня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року.

Зазначив, що 08 липня 2016 р. він направив до Апеляційного суду м. Києва заяву про перегляд судового рішення апеляційної інстанції, проте 01 серпня 2016 року у відкритті провадження йому було відмовлено з зазначенням підстав для такої відмови. Вважав, що зміст вказаної ухвали суду апеляційної інстанції свідчить про те, що ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2015 р. виніс неповноважний суд, а тому рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року з часу подання ним заяви від 08 липня 2016 року не є таким, що набрало законної сили, тому питання про його перегляд повинен переглянути суд першої інстанції.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 вказану заяву залишено без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року скасовано з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою для скасування слугувало те, що зі змісту заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення вбачається, що заявник фактично просив поновити йому строк для звернення до суду із даною заявою та зазначав, що 08 липня 2016 року таку заяву ним помилково було подано до суду апеляційної інстанції, у відкритті провадження за якою йому було відмовлено. Однак матеріали справи свідчать про те, що клопотання заявника судом розглянуто не було.

Постановляючи ухвалу про залишення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами без розгляду, суд першої інстанції виходив з відсутності поважних причин для поновлення пропущеного строку для звернення до суду з вказаною заявою. Звернення з заявою до неналежного суду в розумінні ст. 363 ЦПК України не може слугувати поважною обставиною для поновлення процесуального строку.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду, оскільки останній зроблено без уважного вивчення всіх обставин справи та належної оцінки дій та особи заявника, який з об'єктивних причин пропустив строк на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, помилково вважаючи, що подання ним 08 липня 2016 року заяви до Апеляційного суду м. Києва є обставиною, що свідчить про дотримання ним вказаного процесуального строку для подання заяви про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 р., а також по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998 р. Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Обставини справи свідчать про необхідність надати заявнику можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Конвенції.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України в редакції, що діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали, яка узгоджується з положеннями ст.2 ЦПК України в новій редакції, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи наведені положення законодавства, а також беручи до уваги те, що вирішуючи питання про залишення заяви без розгляду суд першої інстанції формально підійшов до даного питання, не врахував причини та тривалість пропуску такого строку, існування об'єктивних обставин, що перешкодили заявнику своєчасно звернутися до належного суду з відповідною заявою, без змін оскаржувана ухвала залишена бути не може.

Разом з тим, суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи неповноважним судом. Незгода заявника з процесуальними рішеннями судді не є обставиною, що свідчить про його упередженість або необ'єктивність.

Інші доводи апеляційної скарги також не обставинами, що можуть бути самостійними підстави для зміни чи скасування судового рішення.

Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому чинним цивільно-процесуальним законодавством України не передбачено право апеляційного суду визначати склад суду першої інстанції для розгляду справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.379 ЦПК Українинеповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування ухвали суду , що перешкоджає подальшому провадження у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 травня 2017 року скасувати.

Направити справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Представництва компанії «Файзер Ейч Сі. Пі. Корпорейшн» в Україні, Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс», треті особи: Генеральна прокуратура України, Управління МВС України в Житомирській області про відшкодування шкоди для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді