ПОСТАНОВА

Іменем України

04 грудня 2018 року м. Кропивницький

справа № 385/566/18

провадження № 22-ц/4809/277/18

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Кіселика С. А., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області (суддя Сліпенко Р.Ю.) від 16 серпня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати незаконною відмову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 20 лютого 2018 року № М-586/0-1105/0/17-18 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га ріллі для ведення особистого селянського господарства на території Хащуватської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, а також зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_4 від 25 січня 2018 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на вказану земельну ділянку.

Позивач посилався на те, що відмова відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою є безпідставною та суперечить закону.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2018 року позов задоволено частково. Суд зобов'язав Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_4 від 25 січня 2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у порядку та у спосіб, передбачені ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Суд мотивував своє рішення тим, що перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. При зверненні до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, позивач подала всі необхідні документи, передбачені нормами Земельного кодексу України.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідач стверджує, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим так, як позов подано з порушенням правил предметної підсудності. Крім того, відповідач стверджує, що у відносинах з позивачем він діяв у межах визначених законом дискреційних повноважень, а тому права позивача ним не були порушені.

Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

Позивач не скористався своїм правом надати суду відзив на апеляційну скаргу. Крім того, будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення згідно якого судову повістку позивачу вручено 08 листопада 2018 року особисто, в судове засідання не з'явився, про наявність поважних причин неявки суд не повідомив.

Відповідач також повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення судову повістку вручено відповідачу 08 листопада 2018 року) свого представника в судове засідання не направив. У апеляційній скарзі виклав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв'язку з неявкою всіх учасників справи та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Крім того, згідно ч.ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Суд першої інстанції встановив такі обставини:

25 січня 2018 року позивач звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га ріллі для ведення особистого селянського господарства на території Хащуватської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області. До заяви додано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, копію паспорта та облікової картки платника податків.

Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області своїм листом від 20 лютого 2018 року № М-586/0-1105/0/17-18 відмовило ОСОБА_4 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У справі, рішення суду в якій переглядається, спір виник між позивачем - фізичною особою і відповідачем - органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів з питання надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної форми власності для подальшого вирішення питання про передачу її позивачу у власність.

За вирішенням цього спору позивач звернувся до місцевого суду в порядку цивільного судочинства.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Ч. 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

П. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб'єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Адміністративні суди розглядають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб'єктного складу сторін спору.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано нормами ст. 118 ЗК України.

За змістом ч. ч. 6 - 9 ст. 118 ЗК громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державноїабо комунальної власностідля ведення садівництва у межах нормбезоплатної приватизації, подають клопотання з відповідними додатками до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексурозглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган з додаванням договору на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186 1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексуу двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом- після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустроющодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Таким чином у громадянина виникає право на земельну ділянку на підставі рішення відповідного органу державної влади або місцевого самоврядування про надання її у власність, а не на підставі рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отримання дозволу на розроблення не означає обов'язкове позитивне вирішення питання про надання земельної ділянки у власність. Внаслідок прийняття такого рішення у особи не виникає право цивільне.

Оскільки у справі, яка переглядається, позивач звертається до відповідача, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, із заявою про отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності, а не про надання її позивачу у власність, і за результатами розгляду якої відповідач прийняв оскаржуване рішення, то в цих правовідносинах останній реалізував свої владні управлінські функції, що відноситься до юрисдикції адміністративного судочинства.

Отже доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув справу з порушенням правил предметною юрисдикції є обґрунтованими.

Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (04 листопада 1950 року) установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

У рішенні у справі «Занд проти Австрії» Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з […] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Розглянувши в порядку цивільного судочинства справу, яку належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд вийшов за межі своєї юрисдикції, а тому не може вжатися судом, установленим законом, в розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції.

За приписами частин 1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

Таким чином провадження у даній справі підлягає закриттю.

У зв'язку з цим суд не оцінює доводів сторін щодо суті спору.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Оскільки рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, відповідно до приписів ст. 377 ЦПК України, таке рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 374, ст. 377, ст. 381 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області задовольнити частково.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2018 року скасувати повністю і закрити провадження у справі.

Роз'яснити ОСОБА_4 право звернення з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. А. Кіселик

С. І. Мурашко