ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року м.Суми

Справа №588/986/18

Номер провадження 22-ц/788/2023/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 05 вересня 2018 року, ухвалене у складі судді Линник О.С., в приміщенні Тростянецького районного суду Сумської області, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У червні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником всіх прав та зобовязань якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23 червня 2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Так як відповідач порушила взяті на себе зобовязання за кредитним договором, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з неї заборгованість, яка станом на 31 травня 2018 року становить 71 696 грн 32 коп. та складається: із заборгованості за кредитом 392 грн 35 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 61881 грн 64 коп., заборгованості за пенею та комісією 5532 грн 03 коп., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 3390 грн 30 коп. (процентна складова) та судові витрати.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 05 вересня 2018 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та за невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити, а судові витрати покласти на відповідача.

При цьому вказує на те, що, як вбачається з розрахунку заборгованості, який визнаний судом як належний доказ та не спростований відповідачем, 26 жовтня 2015 року було здійснено платіж на суму 66,97 грн, а відповідно до ч. 1 і 3 ст. 264 ЦК України, якщо особою вчинені дії, які свідчать про визнання нею свого боргу, то перебіг позовної давності переривається, а після переривання перебіг позовної давності починається заново. Зазначає, що позивачем надані належні та допустимі докази по справі. Крім того, наданий розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору. Відповідачем ці докази не спростовані. Відповідач підтвердила свою згоду, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Отже, позивач звернувся до суду з позовом у межах строку позовної давності та по справі були надані усі належні докази, а тому при ухваленні рішення судом були порушені ст.ст. 257-264, 1054-1056 ЦК України.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона наводить доводить щодо її необґрунтованості та просить залишити скаргу без задоволення.

Сторони повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, але своїм правом участі у судовому засіданні не скористались.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з даним позовом після спливу строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 23 червня 2010 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н шляхом оформлення й підписання заяви, за яким відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на суму 800 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 11-12).

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 23 червня 2010 року, з умовами якої відповідач погодилася, про що свідчить її особистий підпис на вказаній довідці, зазначено тип картки VISA Classic, тип кредитної лінії відновлювальна, базова відсоткова ставка 3 % на місяць (розраховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів на рік), розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, строк внесення платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості= пеня (1)+пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка по договору)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 2% від заборгованості, але не менше 30 грн на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при наявності прострочення на суму 50 грн і більше. Штраф при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором, більше ніж на 30 грн: 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (а. с. 13).

Своїм підписом в заяві відповідач засвідчила, що вона погоджується з тим, що дана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася і погоджується з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно довідки банку відповідачем по даному кредитному договору було отримано наступні картки: № 997945 (дата відкриття 24.06.2010 року з терміном дії до 01/14), № 485848 (дата відкриття 26.04.2011 року з терміном дії до 10/14), № 950361 (дата відкриття 11 травня 2011 року з терміном дії до 04/15 (а. с. 64, на звороті).

В наданому позивачем до позовної заяви розрахунку зазначено, що станом на 31 травня 2018 року розмір заборгованості ОСОБА_1 перед банком становить 71 696 грн 32 коп. та складається: із заборгованості за кредитом в сумі 392 грн 35 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 61 881 грн 64 коп., заборгованості за пенею та комісією 5532 грн 03 коп., а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 3390 грн 30 коп. штраф (процентна складова) (а. с. 9-10).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит і сплатити проценти.

Зобовязання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобовязання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Згідно ст. ст. 526, 529 ч. 1 ЦПК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 256 ЦК України передбачає, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до положень ст. 258 ЦПК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові (ч. 2 та 4 ст. 267 ЦК України).

Отже, як вбачається з умов кредитного договору, повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мала здійснювати щомісячними платежами, а саме в розмірі 7% від суми заборгованості впродовж строку кредитування. Крім того, сторонами було погоджено сплату відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом на рівні 36 % на рік (3 % на місяць). Тобто ними було погоджено порядок і строки виконання зобовязання.

Оскільки за умовами договору відповідач мала виконувати зобовязання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Згідно розрахунку заборгованості строк сплати щомісячних платежів по погашенню кредиту закінчився 31 березня 2014 року.

Після спливу строку кредитування, відповідач мала обовязок незалежно від предявлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами.

Згідно, виписки з банківського рахунку та довідки банку строк дії останньої, виданої відповідачу згідно кредитного договору, карти до 04/15 року (а. с. 62-64). Останній платіж на погашення заборгованості відповідачем було здійснено 04.11.2013 року.

Доводи апеляційної скарги, що 26 жовтня 2015 року відповідачем було здійснено дії, які свідчать про визнання нею свого боргу, а саме платіж на суму 66,97 грн, а тому перебіг строку позовної давності було перервано, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Дійсно, як вбачається з виписки з банківського рахунку 26 жовтня 2015 року відбулося автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти 26**40 на суму 66,97 грн. на карту № 997945 (дата відкриття 24.06.2010 року з терміном дії до 01/14). Однак, вчинення боржником дій з виконання зобовязання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

За таких обставин, автоматичне погашення банком частини кредиту шляхом списання 26 жовтня 2015 року з рахунку боржника 66,97 грн не свідчить про визнання нею боргу та не є підставою для переривання позовної давності.

Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» звернувшись до суду з даним позовом, подавши його засобами поштового звязку 18 червня 2018 року, пропустив строк позовної давності щодо стягнення заборгованості по кредиту та процентам, які нараховані до закінчення строку дії останньої виданої відповідачу карти (04/15). Після вказаної дати банк втратив право нараховувати проценти згідно умов договору, оскільки в даному випадку припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Отже, право кредитодавця нараховувати проценти припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування (після 04/15).

Стосовно вимог щодо стягнення неустойки (пені та штрафів) колегія суддів зазначає наступне.

Підставою, яка породжує обовязок сплатити неустойку, є порушення боржником зобовязання (ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. А пенею неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 2 та 3 цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України, особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобовязання не буде виконано. Вона може нараховуватися на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобовязання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку можна лише у межах строку позовної давності.

Враховуючи, що позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, то позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача пені та штрафів, так як не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

Зазначений висновок узгоджується з позицією ОСОБА_2 Верховного Суду, висловленою в постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс18.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Враховуючи, що ціна позову складає 71 696 грн 32 коп., дана справа є малозначною, а тому касаційному оскарженню відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 05 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 09 листопада 2018 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.Ю. Кононенко

ОСОБА_3