КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 754/3296/17 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Панченко О.М.

06 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 серпня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 1 503,71 грн., моральну шкоду в розмірі 80 000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 26 797,40 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 серпня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок матеріальної шкоди - 1 315 грн. 71 коп., в рахунок моральної шкоди - 30 000грн., в рахунок витрат на правову допомогу - 26 797 грн. 40 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити повністю. Посилається на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. В обґрунтування своїх доводів вказує на не підтвердження, що матеріальні збитки завдані позивачу мають причинний зв'язок з діями відповідача. Зазначає, що обґрунтування моральної шкоди та її розмір полягає в затягуванні часу у розслідуванні та довгим судовим розглядом справи, однак ОСОБА_2 не може нести відповідальність за дії, які від нього не залежали (дії органів слідства або суду).

Вказує, що правова допомога надана позивачу в рамках кримінального провадження, а не цивільного, тому остання не підлягає стягненню.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити оскаржуване рішення без змін.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1313/2018
Зазначив, що внаслідок злочинних дій відповідача, позивачу завдано матеріальну та моральну шкоду. Вказує, що витрати на правову допомогу належать до майнової шкоди та є реальними збитками, яких ОСОБА_3 зазнала для відновлення її порушеного права, а тому останні підлягають стягненню з відповідача.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній, просив останню задовольнити.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 заперечували проти апеляційної скарги, просили її залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 доведено заподіяння їй відповідачем майнової шкоди, розмір якої доведено в судовому засіданні частково та підтверджується відповідними доказами.

Враховуючи обставини, при яких позивачу були завдані тілесні ушкодження та спричинена моральна шкода, глибину, тяжкість її моральних страждань, а також, виходячи з її матеріального стану як цивільного позивача, так і відповідача, який спричинив шкоду, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважав можливим стягнення з відповідача на її користь у відшкодування завданої моральної шкоди 30 000.00 гривень.

Витрати на правову допомогу в кримінальному процесі підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

З таким висновком суду першої інстанції повністю не може погодитись колегія суддів.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що вироком Деснянського районного суду м. Києва від 29.12.2015 ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що він 13.01.2009 року приблизно о 20 год.30 хв., перебуваючи у кухні квартири АДРЕСА_1, на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході конфлікту з позивачем наніс їй тілесні ушкодження у вигляді синця на переднє-внутрішній поверхні лівої гомілки в середній третині, синця на переднє-внутрішній поверхні правої гомілки в середній третині та синця на зовнішній поверхні лівого стегна в середній третині; після чого схопив її обома руками за плечі та штовхнув в напрямку виходу з кухні, внаслідок чого вона вдарилась тулубом об стіну та отримала тілесні ушкодження у вигляді травми правого плечового суглобу в ділянці переднє-зовнішньої поверхні, ушкодження складових внутрішньо-суглобового зв'язувального апарату правого плечового суглобу, що відноситься до ушкоджень середньої тяжкості. Після цього, ОСОБА_2 повалив потерпілу ОСОБА_3 на підлогу, взяв її за волосся та потягнув до коридору, внаслідок чого вона отримала садно на передній (долонній) поверхні нігтьової фаланги 3 пальця правої кисті, повалив на диван, схопив обома руками за шию і почав її душити, внаслідок чого вона отримала синець на правій бічній поверхні шиї в середній третині.

ОСОБА_2 своїми умисними діями заподіяв ОСОБА_3 умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило тривалий розлад її здоров'я (а. с. 5-8).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.06.2016 вирок Деснянського районного суду м. Києва залишено без змін, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 залишено без задоволення. Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 29.12.2015 набрав законної сили 14.06.2016(а. с. 9-11).

Позивач зазначила, що вчиненням вказаного вище злочину відповідач заподіяв їй матеріальні збитки, моральну шкоду, у зв'язку з чим ОСОБА_3 звернулася із відповідним позовом до суду.

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Із змісту статей 1166, 1187 ЦК України вбачається, що шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно зі ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

За наведеного, потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Матеріали справи свідчать, що вироком Деснянського районного суду м. Києва від 29.12.2015 ОСОБА_2 визнано винуватим у заподіянні умисними діями ОСОБА_3 умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило тривалий розлад її здоров'я (а. с. 5-8), який набрав законної сили (а. с. 9-11).

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

Встановлено, що позивачем, у зв'язку з тілесним ушкодженням на ліки було витрачено 85,71 грн. відповідно до чеків. Також, для правильного визначення ступеня тяжкості завданих позивачу відповідачем тілесних ушкоджень двічі проводили магнітно-резонансну томографію (МРТ): 23.09.2011 року МРТ пр. плечового суглобу вартістю 590 грн. та 14.05.2012 року МРТ лівого плечового суглобу вартістю 600 грн. і 40 грн. за CD-диск, що підтверджується квитанціями про оплату № 718832, № 154566 і № 154567.

Зазначені суми витрат позивача становлять 1 315 грн. 71 коп.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розміру відшкодування позивачу матеріальної шкоди саме в такому розмірі.

За наведених обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про не підтвердження позивачем розміру матеріальної шкоди при розгляді справи в суді першої інстанції.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача моральної шкоди.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з'ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України та роз'ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи, що при розгляді справи було встановлено факт заподіяння відповідачем позивачу тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, внаслідок яких, на думку колегії суддів, позивач зазнала негативних наслідків, враховуючи обставини розгляду кримінальної справи відносно відповідача, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення моральної шкоди із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та її розміру правильними.

За наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що розмір моральної шкоди при розгляді справи в суді першої інстанції не було доведено суду, колегія суддів вважає безпідставними.

Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-2, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 8 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що саме витрати, пов'язані з правничою допомогою адвокатапри розгляді конкретної цивільної справи, несуть сторонита покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Також підлягають стягненню із обвинуваченоговитрати, пов'язані з оплатою допомоги представника потерпілого відповідно до ст. ст. 118, 120, 124КПК України.

Звертаючись до суду із позовними вимогами, ОСОБА_3 просила стягнути із ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 26 797,40 грн. понесені в рамках кримінального провадження.

Разом з тим, норми цивільного процесуального права не передбачають можливості стягнення витрат на професійну правничу допомогу при розгляді цивільної справи, понесених в рамках кримінального провадження, що регулюється нормами КПК України.

За наведеного, рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні даної частини позову.

Отже, вимоги апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув, у зв'язку з чим дійшов невірних висновків з порушенням норм процесуального права про можливість стягнення витрат на правову допомогу.

Також, враховуючи часткове задоволення позовних вимог рішення суду першої інстанції щодо стягнення судових витрат у вигляді судового збору підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України з держави на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 395,90 грн. відповідно до частини задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 серпня 2018 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогута стягнення судових витрат у вигляді судового збору скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 26 797,40 грн. відмовити.

Стягнути з держави на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 395,90 грн.

В іншій частині рішення залити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 08.11.2018.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.І.Шахова