Справа № 748/2584/17 Провадження № 22-ц/795/310/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Мамонова О. Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Шкарупою Ю.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2,

представник позивача: адвокат ОСОБА_3,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Союз», ОСОБА_4 сільська обєднана територіальна громада, Чернігівська районна державна адміністрація Чернігівської області, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області,

представник відповідача ОСОБА_4 сільської обєднаної територіальної громади ОСОБА_5,

представник відповідача ОСОБА_6 управління Держгеокадастру у Чернігівській області ОСОБА_7,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 грудня 2017 року (ухвалене о 15:55, повний текст рішення складено 04 січня 2018 року), -

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ТОВ «Союз», ОСОБА_4 сільської обєднаної територіальної громади, Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області, ОСОБА_6 управління Держгеокадастру у Чернігівській області про визнання за ним права власності на земельну ділянку, на якій розміщені будівлі гаражу для сільгосптехніки в с. Слобода Чернігівського району по вул. Качури П., буд. 1-г, та механічної майстерні в с. Слобода Чернігівського району по вул. Качури П., буд. 1-е та необхідну для їх обслуговування із земель, що перебувають у колективній власності КСП «Передовик» відповідно до державного акту на право колективної власності на землю серії ЧН № 008 від 28.06.1995.

Позов обґрунтовував тим, що він згідно свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 30.03.2007 та 14.11.2007 набув право власності на зазначені вище нежитлові будівлі. Земельна ділянка під належними йому будівлями та земельна ділянка, що необхідна для їх обслуговування, відповідно до Державного акту про право колективної власності від 28.06.1995 перебуває у колективній власності КСП «Передовик», яке на даний час не існує, однак державний акт на право колективної власності не скасований і ніяка інша особа (в тому числі і правонаступник ТОВ «Союз») право власності на цю землю не набули. Посилаючись на ст. 392 ЦК України, просив визнати за ним право власності на земельну ділянку, на якій розміщені вказані будівлі гаражу для сільгосптехніки та механічної майстерні та необхідну для їх обслуговування зважаючи на те, що в силу приписів ст. 120 ЗК України (в редакціях, чинних станом на 30.03.2007 та 14.11.2007) до нього перейшло право власності на земельну ділянку, що знаходиться під даними будівлями та необхідна для їх обслуговування.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на його незаконність в силу неповного зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що спір стосується не питання набуття права власності на новостворену земельну ділянку, а переходу права власності на частину земельної ділянки при переході права власності на будівлю.

Зазначає, що перехід права власності на земельну ділянку визначено законом (ст. 120 ЗК України) та не залежить від волі юридичної особи сільськогосподарського товариства чи інших уповноважених органів.

Заявник вказує, що суд безпідставно відмовив йому в призначенні судової експертизи у звязку з чим так і не було встановлено, яка саме земельна ділянка (її площа та межі) перейшла йому у власність.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 сільська рада Чернігівського району Чернігівської області просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26.12.2017 - без змін, як таке, що винесене у відповідності до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права, на підставі повного і всебічного зясування обставин справи, є законним та обґрунтованим. Зазначає, що існує спеціальний порядок, відповідно до якого для передачі у власність спірних земельних ділянок необхідно припинення права власності на ці ділянки КСП «Передовик», правонаступником якого є ТОВ «Союз», а лише потім за відповідним рішенням органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування можлива їх передача у власність чи користування, тому набуття права власності на земельні ділянки у спосіб, зазначений позивачем не ґрунтується на законі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника - адвоката ОСОБА_8, які підтримали апеляційну скаргу, представників відповідачів - ОСОБА_4 сільської ради Чернігівського району Чернігівської області ОСОБА_5, ОСОБА_6 управління Держгеокадастру у Чернігівській області ОСОБА_7, які наголошували на законності рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що суд не може перебирати на себе повноваження інших органів щодо розпорядження земельними ділянками, а лише може вирішувати питання у встановленому законом порядку щодо правомірності дій уповноважених на те органів.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

По справі встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.03.2007 серії ЯЯЯ № 735845, виданого виконавчим комітетом Слобідської сільської ради на підставі рішення від 26.02.2006 № 13, і витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.03.2007 № 14082728 ОСОБА_2 належить нежитлова будівля - гараж для сільгосптехніки за адресою Чернігівська область, Чернігівський район, с. Слобода, вул. Качури П., буд. 1г (а.с. 10-11). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.11.2007 серії САВ № 103515, виданого виконавчим комітетом Слобідської сільської ради на підставі рішення від 28.09.2007 № 80, і витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.11.2007 № 16652963 ОСОБА_2 є власником нежитлової будівлі - механічної майстерні за адресою Чернігівська область, Чернігівський район, с. Слобода, вул. Качури П., буд. 1е (а.с. 12-13).

Зазначені нежитлові будівлі позивач отримав у власність шляхом виділення майна в натурі з пайового фонду КСП «Передовик» (а.с. 143-144).

У відповіді від 22.06.2017 № К-12779/0-6134/6-17 на заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області повідомило, що спірна земельна ділянка включена до Державного акту на право колективної власності КСП «Передовик» серії ЧН № 008 від 28.06.1995, який на сьогоднішній день не скасований, право колективної власності не припинено; надання земельних ділянок із земель колективної власності не входить до компетенції ОСОБА_6 управління Держгеокадастру у Чернігівській області (а.с. 17).

Згідно розпорядження представника Президента України ОСОБА_9 від 27 травня 1993 року було зареєстровано КСП «Передовик» зі статусом юридичної особи.

За розпорядженням Голови районної державної адміністрації ОСОБА_9 від 20 березня 2000 року № 160 було скасовано державну реєстрацію КСП «Передовик» у звязку з його реорганізацією у сільськогосподарський кооператив «Слобідський» та зареєстровано сільськогосподарський кооператив «Слобідський» зі статусом юридичної особи. Зі статуту сільськогосподарського кооперативу «Слобідський» (п. 3.1.) вбачається, що кооператив створюється у процесі реорганізації і є правонаступником КСП «Передовик».

За розпорядженням голови районної державної адміністрації ОСОБА_9 від 29 грудня 2000 року № 696 було скасовано державну реєстрацію сільськогосподарського кооперативу «Слобідський» у звязку з його реорганізацією у товариство з обмеженою відповідальністю «Союз» та зареєстровано ТОВ «Союз» зі статусом юридичної особи. Зі статуту ТОВ «Союз» (розділ 3) вбачається, що ТОВ «Союз» створюється у процесі реорганізації і є правонаступником сільськогосподарського кооперативу «Слобідський».

Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на 30.03.2007) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на 14.11.2007) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України (в редакції, чинній на 30.03.2007 та 14.11.2007) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Частиною другою статті 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності.

Таким чином, стаття 392 ЦК України, яка є правовою підставою даного позову та у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем ОСОБА_2 та відповідачами ТОВ «Союз», ОСОБА_4 сільською обєднаною територіальною громадою, Чернігівською районною державною адміністрацією Чернігівської області, ОСОБА_6 управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області спір щодо права власності позивача на земельні ділянки відсутній, з боку відповідачів відсутнє невизнання або оспорення наявного у ОСОБА_2 в силу закону права власності.

На теперішній час є чинним Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Передовик» серії ЧН № 008 від 28.06.1995 (а.с. 55-59), до якого увійшли спірні земельні ділянки і на чому наголошує у своїй позовній заяві ОСОБА_2

Статтею 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (у редакції, чинній на 30.03.2007 та 14.11.2007) передбачено, що об'єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об'єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об'єднань, учасником яких є підприємство. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб'єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Підприємство самостійно володіє, користується і розпоряджається належними йому об'єктами власності. Право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном. Право власності підприємства охороняється законом. Належне йому майно може бути передано державним, кооперативним та іншим підприємствам, організаціям і громадянам за рішенням загальних зборів членів підприємства або зборів уповноважених ( ч.ч. 1-3 ст. 8).

Право підприємства на земельну ділянку або її частину може бути припинено в порядку і на підставах, встановлених Земельним кодексом України (ч. 3 ст. 10).

Представник ТОВ «Союз», яке є правонаступником КСП «Передовик», - директор ОСОБА_10 у своїй заяві до суду зазначав, що товариство власником земельної ділянки, зазначеної у позовній заяві, не є (а.с. 51).

ОСОБА_4 сільська обєднана територіальна громада у своїх поясненнях на позов, не заперечуючи права власності позивача на спірні земельні ділянки, звертала лише увагу на спеціальний порядок, передбачений ч. 5 ст. 116 ЗК України, а тому наголошувала на тому, що спосіб захисту, обраний позивачем, не ґрунтується на законі (а.с. 32-34).

Будь-яких заперечень з боку Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області щодо права власності позивача на земельні ділянки матеріали справи не містять, крім того цей відповідач ніякого майнового інтересу до спірних земельних ділянок не має.

Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області у своїй відповіді від 22.06.2017 на заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою зазначало, що надання земельних ділянок із земель колективної власності не входить до його компетенції (а.с. 17).

Згідно частини 5 статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, передбаченому законом.

Оскільки між позивачем та відповідачами відсутній спір щодо права власності ОСОБА_2 на земельні ділянки, останнім не дотримано установленого законом порядку оформлення набутого ним відповідно до закону права власності на земельні ділянки, тому відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України немає підстав для захисту його цивільних прав та інтересів.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про те, що спір стосується не питання набуття права власності на новостворену земельну ділянку, а переходу права власності на частину земельної ділянки при переході права власності на будівлю, не заслуговують на увагу зважаючи на відсутність спору як такого.

Зазначення заявника про те, що перехід права власності на земельну ділянку визначено законом (ст. 120 ЗК України) та не залежить від волі юридичної особи сільськогосподарського товариства чи інших уповноважених органів не може бути підставою для визнання права власності в судовому порядку без дотримання порядку оформлення права власності на земельні ділянки компетентними органами.

Посилання заявника на безпідставну відмову суду в призначенні судової експертизи з метою визначення площі та меж земельної ділянки, що перейшла йому у власність, апеляційний суд вважає необґрунтованими, зважаючи на те, що встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування у даній справі, не потребують спеціальних знань.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування вірного по суті рішення суду першої інстанції, у звязку з чим апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 грудня 2018 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 грудня 2017 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:Судді: