Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 686/24559/15-ц

провадження № 61-1663св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторінкасаційну скаргу ОСОБА_1, поданою представником ОСОБА_2, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2016 року в складі судді Салоїд Н. М. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від

27 вересня 2016 рокуу складі колегії суддів: Спірідонової Т. В., Купельського А. В., Пастощука М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») про розірвання кредитного договору та зобовʼязання прийняття коштів як повного та остаточного виконання зобовʼязання за договором.

Позовна заява мотивована тим, що 26 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 26/03/2008/840-К/1350, за умовами якого банком надано позивачу кредит у сумі 50 879,20 доларів США строком до

25 березня 2018 року зі сплатою 13,39 % річних.

09 квітня 2008 року ОСОБА_1 в рахунок погашення кредиту було сплачено через касу банку в якості часткового дострокового погашення кредиту платіж на суму 40 000 доларів США.

У період з 05 травня 2008 року по 09 вересня 2009 року ОСОБА_1 додатково внесено в рахунок погашення кредиту платежі на загальну суму

4 210,48 доларів США, тобто всього було сплачено 44 210,48 доларів США.

В порушення умов кредитного договору банк своїх обов'язків не виконав, а саме не здійснив коригування кредитних зобов'язань споживача та не надав новий графік позичальнику. У зв'язку з тим, що позивач не могла самостійно визначити суми необхідних платежів погашення кредиту з її боку припинилося.

У вересні 2012 року ОСОБА_1 дізналася, що 11 квітня 2008 року банком з її позичкового рахунку була незаконно, без її згоди та відома, списана та видана сторонній особі сума у розмірі 39 000 доларів США.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 06 листопада 2014 року зобов'язано ПАТ КБ «Надра» провести перерахунок залишку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 26 березня 2008 року

№ 26/03/2008/840-к/1350 без урахування операції від 11 квітня 2008 року по списанню з позичкового рахунку (кредиту) позичальника грошових коштів у сумі 39 000 доларів США, а також стягнуто з відповідача на відшкодування моральної шкоди 5 000грн.

З боку банку має місце прострочення кредитора, оскільки банком не вчинено обумовлених пунктом 4.4.1 кредитного договору дій (не проведено перерахунку суми боргу, не надано нового графіку погашення кредиту), без виконання яких ОСОБА_1, як позичальник, не мала можливості виконувати свої зобов'язання по кредитному договору.

Перебіг часу прострочення кредитора розпочався 09 квітня 2008 року, а тому нарахування процентів та неустойки на суму залишку заборгованості є безпідставним.

ОСОБА_1 просила розірвати кредитний договір від 26 березня 2008 року № 26/03/2008/840-К/1350 укладений між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1, зобов'язати ПАТ КБ «Надра» прийняти від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі

6 782,27 доларів США як належне, повне та остаточне виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, після якого вказане зобов'язання припиняється.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

06 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі

1 102,40 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовна вимога про розірвання кредитного договору № 26/03/2008/840-К/1350 від 26 березня 2008 року є не обґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, оскільки зазначені позивачем порушення не є істотними.

Вимога про зобов'язання ПАТ «КБ «Надра» прийняти від

ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6 782,27 дол. США, як належне, повне та остаточне виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором

№ 26/03/2008/840-К/1350 від 26 березня 2008 року, після якого вказане зобов'язання припиняється, на думку суду першої інстанції, не може бути задоволена, оскільки вона не відповідає передбаченим законом способам захисту цивільних прав та інтересів (частина друга статті 16 ЦК України).

Суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір, який не був сплачений при поданні позовної заяви.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 27 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

06 червня 2016 року залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі

1 212,64 грн.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

Стягуючи з ОСОБА_1 судовий збір та відхиляючи доводи заявника про те, що вона звільнення від сплати судового збору на підставі положень частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд апеляційної інстанції мотивував це тим, що з 01 вересня 2015 року споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, не відносяться до суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях, оскільки на підставі Закону України

№ 484-VIII від 22 травня 2015 року частина перша статті 5 Закону України «Про судовий збір» викладена в іншій редакції, відповідно до якої положення щодо звільнення від сплати судового збору споживачів (за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав) виключено.

17 жовтня 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

06 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 27 вересня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши факт невиконання Банком судового рішення, яке набрало законної сили, належних висновків із цього не зробили.

ОСОБА_1 позбавлена можливості у інший спосіб, аніж у судовому порядку, змусити Банк поновити її порушені права та виконати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 листопада 2014 року, зважаючи на те, що за законом виконання судового рішення у випадку ліквідації банку-боржника покладається на уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яка від такого виконання ухиляється.

Суди попередніх інстанцій визнали факти допущених відповідачем порушень договору, однак безпідставно вирішили, що нібито такі порушення не є істотними, при цьому не врахували правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-75цс13.

Судами не взято до уваги те, що внаслідок порушень договору, позичальник ОСОБА_1 в зв'язку з відмовою Банку провести перерахунок заборгованості та неможливістю самостійно визначити суму залишку боргу за кредитом позбавлена можливості повністю достроково погасити отриманий нею кредит, на що вона мала повне право розраховувати при укладенні договору.

Судовий збір за подання ОСОБА_1 позову у даній справі, що пов'язана із захистом її прав як споживача кредитних послуг, сплаті не підлягає на підставі положень частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Суди в порушення вказаної норми безпідставно стягнули з ОСОБА_1 судовий збір.

22 листопада 2016 року ПАТ «КБ «Надра» через засоби поштового звʼязку подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в якому просить касаційну скаргу

ОСОБА_1 відхилити, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червеня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року справу за позовом

ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Надра» про розірвання кредитного договору та зобов'язання до виконання дій, за касаційною скаргоюОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 27 вересня 2016 року призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2018 року зупинено касаційне провадження у справі № 686/24559/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Надра» про розірвання кредитного договору та зобовʼязання прийняття коштів як повного та остаточного виконання зобовʼязання за договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1, поданою представником ОСОБА_2, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 27 вересня 2016 року, до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 761/24881/16-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року поновлено касаційне провадження у справі № 686/24559/15-ц.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 26 березня 2008 року між

ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та

ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 26/03/2008/840-К/1350, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу кредитні кошти у сумі 50 879,20 доларів США строком до 25 березня 2018 року зі сплатою 13,39 % річних. Цільове використання кредиту - проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 26 березня 2008 року, за яким позичальник придбав у власність квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до пункту 4.4.1 зазначеного кредитного договору позичальник має право здійснювати дострокове погашення кредиту:

- повне або часткове без сплати додаткової комісії, окрім випадку передбаченого у пункті 4.3.12 цього договору, попередивши письмово банк про свої наміри не пізніше як за десять робочих днів до здійснення погашення;

- при частковому достроковому погашенні кредиту перерахунок графіку погашення кредиту здійснюється тільки у випадку внесення позичальником в рахунок погашення суми не меншої 5 000,00 доларів США або еквіваленту в іншій валюті, при цьому розмір відсотків, які необхідно сплачувати позичальнику в майбутньому коригується автоматично.

09 квітня 2008 року ОСОБА_1 згідно з квитанції від 09 квітня 2008 року № 319 сплачено через касу банку як часткове дострокове погашення кредиту 40 000,00 доларів США. Після цього банк нового графіку погашення кредиту позичальнику не надав.

У період з 05 травня 2008 року по 09 вересня 2009 року позивачем було сплачено 4 210,48 доларів США.

Вказані обставини визнано сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

11 квітня 2008 року з позичкового рахунку ОСОБА_1, без її згоди та відома, за відсутності будь-якого документу, була списана сума у розмірі

39 000 доларів США.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

06 листопада 2014 року зобов'язано провести перерахунок залишку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 26 березня

2008 року № 26/03/2008/840-к/1350 без урахування операції від 11 квітня 2008 року по списанню з позичкового рахунку (кредиту) позичальника грошових коштів у сумі 39 000, доларів США. Вказане рішення залишилось не виконаним.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позовна вимога про розірвання кредитного договору від 26 березня

2008 року № 26/03/2008/840-К/1350 є не обґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, оскільки зазначені позивачем порушення не є істотними.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Звертаючись з цим позовом до суду, ОСОБА_1 зазначала, що з боку відповідача мають місце істотні порушення зобов'язань за кредитним договором, а саме: видача коштів з позичкового рахунку ОСОБА_1 сторонній особі; не вчинення дій, обумовлених пунктом 4.4.1. кредитного договору щодо проведення перерахунку суми боргу та ненадання нового графіку погашення кредиту, а тому відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду.

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення - вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів надав належну оцінки доводам позивача щодо істотності порушень з боку банка, та зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позовних вимог.

Разом з тим не можливо погодитися з висновками судів першої та апеляційної інстанції щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судових витрат за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій з наступних підстав.

Звертаючись з цим позовом до суду, ОСОБА_1 посилалася на Закон України «Про захист прав споживачів», зокрема на положення статті 22 Закону України «Про судовий збір».

Системне тлумачення норм статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб як споживачі серед переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають або позбавлені. Оскільки така пільга встановлена спеціальною нормою (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів), що закріплена в законі, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Звільнення споживачів від сплати судового збору має відбуватися не тільки у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), але й на наступних стадіях цивільного процесу (при подачі апеляційної та касаційної скарги). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Аналогічний висновок зроблений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц.

Відповідно до частини першої, третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною шостою статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про стягнення із ОСОБА_1 судових витрат за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

06 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від

27 вересня 2016 рокув частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1 102,40 грн за розгляд справи в суді першої інстанції та 1 212,64 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції скасувати.

Компенсувати судові витрати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У іншій частині рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

06 червня 2016 року та ухвала апеляційного суду Хмельницької області від 27 вересня 2016 рокув частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1 102,40 грн за розгляд справи в суді першої інстанції та 1 212,64 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції втрачають законну силу та подальшому виконанню в цій частині не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило