ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження №22ц-819/128/2018 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарПісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона у складі судді Гонтар Д.О. від 06 лютого 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_5 про стягнення заборговансті,

встановив

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, посилаючись на те, що 30 жовтня 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк"(далі ПАТ КБ "Приватбанк") та ОСОБА_5 був укладений договір № б/н, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зобов'язання за вказаним кредитним договором ОСОБА_5 належним чином не виконувала, тому станом на 20 вересня 2013 року має заборгованість 25031.10 грн.

У зв'язку з порушеннями своїх прав, ПАТ КБ "Приватбанк" просив стягнути на свою користь з відповідача заборгованість у розмірі 25031,10 грн. та стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 06 лютого 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.10.2007 року у розмірі 25031 грн. 10 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати по оплаті судового збору в сумі 250 грн. 31 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не виконував умови кредитного договору й допустив заборгованість за кредитом, яка вірно обчислена банком.

18 березня 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду І інстанції з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 04 квітня 2014 року заяву відповідача залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду повністю та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимоги відмовити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, шо суд розглянув справу за відсутності відповідача, яка не була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, тим самим позбавив її права на судовий захист, зокрема, права подати до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності.

На думку відповідача, суд не встановив фактичні обставини справи, оскільки позивач звернувся з позовом до суду у жовтні 2013 року, а кредитна картка видана терміном на 2 роки, тобто з 2007 року по 2009 року, з пропуском строку позовної давності.

Також зазначає, що за порушення умов кредитного договору її двічі притягнуто до відповідальності, оскільки крім пені, нарахованої за значний період часу, з неї стягнуті судові штрафи, що не передбачено ст..549 ЦК України та ст. 61 Конституції України.

До суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа переглядається в апеляційному порядку Херсонським апеляційним судом відповідно до Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017р. №452/2017 та положень ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові з огляду на такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Судом встановлено, щоміж позивачем та ОСОБА_5 було укладено договір б/н від 30.10.2007 року, відповідно до якого ОСОБА_5 отримала 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконувала, у зв'язку з чим, станом на 20.09.2013 року виникла заборгованість в розмірі 25031,10 грн., яка складається з: 6899,17 грн. - сума заборгованості за кредитом; 15463 ,78 грн. - сума заборгованості по процентам за користування кредитом, 1000,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штраф відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. штраф (фіксована частина), 1168,15 грн. штраф (процента складова). Позивачем виконанні умови договору у той час, як відповідач свої зобов'язання за договором виконувала неналежним чином (а.с. 4-10).

Як вбачається із позовних вимог Банку, спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме: заборгованості за тілом кредиту, відсотками, комісією, пенею, а також штрафами (фіксованої частини та процентної складової) після спливу передбаченого договором строку кредитування.

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ч.2 ст. 625 цього кодексу.

Тобто, зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів, комісії є основним, а зобов'язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач обов'язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов'язався за договором повертати кредит з процентами до 30.11.2009 року включно.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Обов'язок по сплаті кредиту відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом 30.11. 2009 року (дату остаточного повернення кредиту) становила: за тілом кредиту 6899,17 грн., за відсотками 1510,55 грн., сума комісії та пені 50 грн. та 150 грн.

Із наданого банком розрахунку по заборгованості ОСОБА_5 за договором № б/н вбачається, що останій платіж на погашення кредиту позичальник сплатив 28.09.2009 року в розмірі 100 грн. (а.с.4).

Так, судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 30 жовтня 2007 року сторони уклали кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 7000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що є строку дії картки, тобто до 30.11.2009 року (а.с.6,101).

Отже судом першої інстанції не було взято до уваги, що позивач звернувся за захистом своїх порушених прав після спливу строку позовної давності.

В заяві про перегляд заочного рішення і в апеляційній скарзі ОСОБА_5 заявила про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

У частині четвертій статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої інстанції, передбачав, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (частина перша статті 224).

Відповідно до частини другої статті 6 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про час і місце розгляду своєї справи.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями (частини перша та друга статті 74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).

Відповідно до частини п'ятої статті 74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу.

Відтак, під час розгляду справи у суді першої інстанції належним доказом вручення судової повістки, відправленої поштою, було, зокрема, повідомлення про вручення рекомендованого листа.

Відповідно до абзацу 5 частини п'ятої статті 74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, лише у разі відсутності відповідача за зареєстрованою адресою її проживання (перебування), вважалося, що судовий виклик або судове повідомлення вручені належним чином.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи є поштовий конверт, адресований цим судом відповідачеві, разом із повідомленням про вручення поштового відправлення, повернутий відділенням поштового зв'язку за закінченням строку зберігання, а не через відсутність відповідача за місцем проживання. У вказаному поштовому відправленні суд повідомляв відповідача про призначення судового засідання на 06 лютого 2014 року (а.с.27).

Крім того, у матеріалах справи відсутні інші відомості щодо направлення відповідачу судових повісток про день та час розгляду справи.

Вказані обставини спростовують висновки суду першої інстанції про належне повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи.

Відтак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, не взявши до уваги вимоги частини п'ятої статті 74 чинної на той час редакції ЦПК України, порушив право відповідача знати про час і місце судових засідань (частину другу статті 6 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи цим судом).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

У заяві від 18.03.2014 року про перегляд заочного рішення відповідач вказує, що позовна заява подана з пропуском позовної давності, а також, що вона не була належно повідомлена про час і місце судового розгляду, внаслідок чого не мала змоги реалізувати право подати заяву про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення.

Відповідно до правої позиції Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року справи № 200/11343/14-ц, відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, то це є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Зважаючи на те, що відповідача не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, позов заявлено банком з пропуском строку позовної давності, у заяві про перегляд заочного рішення відповідач просила про застосування строку позовної давності, суд апеляційної інстанції, враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року, вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин позовну давність.

За умовами договору остаточний строк повернення кредиту передбачався листопад 2009 року, з відповідним позовом до суду Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернувся у жовтні 2013 року, тобто з пропуском строку, передбаченого ст.257 ЦПК України.

За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд

постановив

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 06 лютого 2014 року скасувати і ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_5 про стягнення заборговансті - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 12 листопада 2018 року

Головуючий О.М. Полікарпова

Судді Л.П. Воронцова

П.Я. Ігнатенко