Справа № 159/2536/18
Провадження № 2/159/823/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Наваляного Т.Д.,

з участю секретаря Спасюк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Ковелі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права на реєстрацію місця проживання,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права на реєстрацію місця проживання. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує що з 31.01.1996 по 08.11.2013 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2. 08.11.2013 була знята з реєстрації за вказаною адресою. 18.12.2013 позивач зареєструвала своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_3, оскільки вступила до вищого учбового закладу та була зареєстрована по місцю навчання. У 2017 році позивач закінчила навчання, у зв'язку з чим 16.08.2017 знялась з тимчасової реєстрації в м. Львові, після чого переїхала на проживання в АДРЕСА_2. Зазначає, що зареєструватись у квартирі по АДРЕСА_2 вона не має змоги, оскільки інші особи, які зареєстровані в даному житлі не дають згоду на реєстрацію позивача у квартирі. Просила визнати за нею право на реєстрацію в квартирі АДРЕСА_2

Позивач в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, уточнила заявлені позовні вимоги та з посиланням на норми п.3 ч.2 ст. 71 ЖК України просила визнати за нею право постійного проживання в АДРЕСА_2 та право зареєструвати своє місце проживання за вказаною адресою.

Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Судом встановлено, що ОСОБА_1. з 31.01.1996 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та 08.11.2013 знята з реєстрації за цією адресою. 18.12.2013 ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 та 16.08.2017 знята з реєстрації за цією адресою, що підтверджується її паспортом громадянина України де на сторінці 11, 13 проставлено відмітки про місце реєстрації та зняття з реєстрації (а.с. 9).

Згідно копії студентського квитка, ОСОБА_1 з 01.09.2013 по 30.06.2017 навчалась у Львівській національній музичній академії ім. М.В. Лисенка на денній формі навчання на диригентському факультеті.

30.06.2017 ОСОБА_1 отримала диплом бакалавра про те, що у 2017 році вона закінчила Львівську національну музичну академію ім. М.В. Лисенка та здобула ступінь вищої освіти бакалавр за спеціальністю «Музичне мистецтво».

Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців також у випадку: тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім'ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами.

Тобто, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Таким чином, позивачка тривалий час була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2, була знята з реєстрації у вказаній квартирі у зв'язку із виїздом на навчання до м. Львова, де була в подальшому зареєстрована та після закінчення навчання вибула за місцем свого тимчасового проживання.

Тобто, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 була відсутня в житловому приміщенні понад шість місяців з поважних причин.

Відповідно до ч.4, ч.5 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 12 квітня 1985 № 2 «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до вимог ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Тобто, позивач ОСОБА_1 з дотриманням встановленого законом порядку була вселена у спірну квартиру, проживала там до 08.11.2013 та була зареєстрована в даному житлі.

За таких підстав, враховуючи фактичні обставини та поважні причини тимчасової відсутності позивачки за місцем своєї реєстрації у зв'язку із навчанням, суд вважає, що ОСОБА_1 має право на користування житлом за адресою: АДРЕСА_2.

Позивачем заявлені вимоги про визнання за нею права постійного проживання в квартирі та право зареєструвати своє місце проживання за вказаною адресою.

При цьому, суд виходить з того, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Тобто, в даному випадку суд не може визначати право постійного проживання особи за певною адресою, оскільки це є виключним правом особи.

В той же час, статті 71 ЖК України гарантує збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

Тобто, в даному випадку наявність судового рішення про визнання за особою права користування житлом є самостійною підставою для її реєстрації в квартирі.

Керуючись ст. ст. 12-13, 19, 141, 247, 258-259, 265, 274-279 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 9, 64, 65 ЖК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 право користування житловим приміщенням - АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:Т. Д. Наваляний