Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 667/158/15-ц

провадження № 61-16783св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - кредитна спілка «Громада»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу кредитної спілки «Громада» на рішення апеляційного суду Херсонської області від 25 січня 2017 року у складі колегії суддів: Полікарпової О. М., Базіль Л. В., Ігнатенко П. Я.,

ВСТАНОВИВ:

14 січня 2015 року кредитна спілка «Громада» (далі - КС «Громада») звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 заборгованість за кредитним договором у розмірі 197 533,42 грн, з яких: 148 999,01 грн - заборгованість за тілом кредиту, 48 534,41 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 09 липня 2013 року між КС «Громада» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 149 000,00 грн терміном на 12 місяців, тобто до 09 липня 2014 року, зі сплатою 46 % річних.

Кредитний договір забезпечений договором поруки від 09 липня 2013 року, укладеним із ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, за яким останні солідарно зобов'язалися відповідати за виконання позичальником кредитних зобов'язань.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 11 червня 2015 року утворилась зазначена вище заборгованість, яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Комсомольського районного суду міста Херсона від 15 липня 2015 року позов КС «Громада» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь КС «Громада» заборгованість за кредитним договором від 09 липня 2013 року у розмірі 197 533,42 грн, з яких: 148 999,01 грн - заборгованість за кредитом; 48 534,41 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь КС «Громада» судові витрати в сумі 1 975,33 грн, відповідно по 395,06 грн із кожного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість, яка повинна бути стягнута з нього та поручителів.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 25 січня 2017 року рішення Комсомольського районного суду міста Херсона від 15 липня 2015 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_6 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у позові.

Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку переглядалося лише в частині солідарного стягнення з ОСОБА_6 на користь КС «Громада» солідарно заборгованості за кредитним договором. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося до апеляційного суду і в апеляційному порядку не переглядалося.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що порука ОСОБА_6 припинена відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України.

КС «Громада» подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга аргументована тим, що суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні спору.

Зокрема, умова договору поруки (пункт 3.1) про його дію протягом трьох років після закінчення зобов'язань позичальником та поручителем за кредитним договором чітко встановлює строк дії поруки.

КС «Громада» із посиланням на висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16, вважає, що звернулася до суду із позовом в межах трирічного строку дії поруки, оскільки вперше позичальник прострочив платіж за кредитним договором у жовтні 2013 року, а з позовом КС «Громада» звернулася у січні 2015 року.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 667/158/15-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що 09 липня 2013 року між КС «Громада» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 438, за яким останній отримав кошти у розмірі 149 000,00 грн зі сплатою 46 % річних за користування кредитними коштами на строк до 09 липня 2014 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань, які виникли на підставі цього договору, у цей же день між КС «Громада» та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 укладено договір поруки № 438 п.

За цим договором поручитель ОСОБА_6 зобов'язався відповідати за зобов'язаннями позичальника у повному обсязі, тобто за повернення суми кредиту, процентів за його користування, підвищеного проценту відповідно до умов кредитного договору, неустойки та інші штрафні санкції у разі наявності таких, а також за відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежними виконанням позичальником умов кредитного договору.

Згідно з пунктом 3.1 кредитного договору сторони домовилися про те, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіку розрахунків щомісячних платежів (додаток № 1 до кредитного договору), останній із яких повинен бути внесений 09 липня 2014 року.

Відповідно до графіку погашення кредиту чергові платежі позичальник повинен був здійснювати не пізніше 20 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк для пред'явлення вимог до поручителя.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_6 та відмовляючи у задоволенні вимог до нього, апеляційний суд виходив із того, що КС «Громада» звернулася з позовом до відповідачів 14 січня 2015 року, тобто після спливу шести місяців від дня настання строку основного зобов'язання - 09 липня 2014 року, тобто у той час, як порука вже була припинена.

Колегія суддів погоджується з цим висновком апеляційного суду з таких підстав.

Згідно частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент звернення з позовом КС «Громада») порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16.

Умови договору поруки про її дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не означають установлення строку припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в такому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1599цс15.

Вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки. Тому, навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Це відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, викладеним у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14.

У договорі поруки від 09 липня 2013 року № 438 п не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію протягом трьох років після закінчення зобов'язання позичальника і поручителя перед кредитором за кредитним договором не є встановленим сторонами строком дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України. Обумовлений договором строк дії поруки протягом трьох років після закінчення зобов'язання не може вважатися встановленням конкретного строку ще й тому, що він залежить від суб'єктивного фактору (належності виконання позичальником кредитного зобов'язання).

Отже, в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя за період, який є більшим, ніж шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, в силу частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами такого шестимісячного строку.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком у справі № 6-53цс14 і не вбачає підстав для відступлення від нього.

КС «Громада» звернулась до суду з позовом до відповідачів 14 січня 2015 року, тобто після спливу шести місяців від дня настання строку основного зобов'язання 09 липня 2014 року.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про те, що порука ОСОБА_6 припинилася відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки КС «Громада» звернулась до суду поза межами строку, передбаченого законом, тому підстав для стягнення кредитної заборгованості з поручителя ОСОБА_6 немає.

Аргументи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків апеляційного суду, а стосуються переоцінки доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Херсонської області від 25 січня 2017 року, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу кредитної спілки «Громада» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило