Справа № 690/17/18
Провадження № 2/690/36/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 квітня 2018 року м.Ватутіне
Ватутінський міський суд Черкаської області
у складі: головуючого судді Здоровила В.А.
за участю секретаря Мельник С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про стягнення моральної шкоди та збитків, завданих споживачу (покупцю автомобіля) за нікчемним правочином договором фінансового лізингу,
Оскільки даний спір з відповідачем вирішити в позасудовому порядку неможливо, тому він був змушений звернутися до суду з даним позовом.
Представник відповідача ТОВ «Євролізинг Україна» в судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся неодноразово, завчасно та належним чином за офіційною юридичною адресою відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Про судове засідання 12.04.2018 року відповідач повідомлений завчасно та належним чином (через офіційний веб-сайт судової влади України (а.с.66), а тому суд вважає, що представник відповідача в судове засідання не зявився без поважних причин та вважає за можливе розглядати справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів, при цьому виносить заочне рішення. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подав, жодних заяв чи клопотань не надіслав.
Заслухавши позивача, який не заперечує проти розгляду справи у відсутності представника відповідача та ухвалення заочного рішення, та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до заочного рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 26.05.2016 та Апеляційного суду Черкаської області від 16.09.2016 (а.с.20-24) визнано недійсним договір фінансового лізингу від 27.01.2016 №160004, підписаний ОСОБА_1 та ТОВ «Євролізинг Україна» та стягнуто з відповідача ТОВ «Євролізинг Україна» на користь ОСОБА_1 100000 грн. 00 коп. грошових коштів, одержаних ТОВ «Євролізинг Україна» за недійсним договором фінансового лізингу від 27.01.2016 №160004.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
Відповідно до ст.526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.524, 533 ЦК України грошовим є зобовязання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).
18.10.2016 ОСОБА_1 звернувся до відділу ДВС Печерського РУЮ у м.Києві з заявою (а.с.25) про відкриття виконавчого провадження відповідно до виконавчого листа №690/224/16-ц, виданого Ватутінським міським судом Черкаської області 04.10.2016, оскільки відповідач в добровільному порядку відмовлявся повернути стягнуті кошти за нікчемним правочином.
25.10.2016 відділом ДВС Печерського РУЮ у м.Києві було відкрито виконавче провадження №52730679 по вказаному виконавчому листу та надано боржнику час для добровільного виконання терміном сім календарних днів (а.с.27).
Однак, відповідачем не було виконано добровільно, в установлений державним виконавцем строк судове рішення апеляційного суду та не повернуто грошові кошти в сумі 100000 грн. 00 коп.. Відповідач звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ із касаційною скаргою на вказані судові рішення та просив відмовити повністю у задоволенні позову. Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.06.2017 (а.с.28-29) вказані рішення залишено без змін.
19.10.2017 державним виконавцем відділу ДВС Печерського РУЮ у м.Києві відповідно до виконавчого провадження було стягнуто з відповідача ТОВ «Євролізинг Україна» на рахунок ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 100000 грн. 00 коп.. Таким чином, з моменту прийняття судом апеляційної інстанції рішення про стягнення грошових коштів сплинуло більше року до моменту проведення відповідачем розрахунків за нікчемним правочином.
Відповідно до ст.216, 217 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Відповідачем під час укладення нікчемного договору фінансового лізингу та отримання грошових коштів в сумі 100000 грн. 00 коп. допущена нечесна підприємницька практика у формі обману стосовно правової природи договору та стосовно ціни договору, чим спричинені збитки та моральна шкода ОСОБА_1, яка полягає в неправомірних діях відповідача щодо нього, як інваліда другої групи, який позбавив його можливості придбати автомобіль, потрібний йому для пересування, на нервовому грунті у нього погіршився стан здоровя, загострилися хронічні захворювання, що стверджується виписками (а.с.30-33).
Відповідно до ч. 1, 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.
Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
Як розяснено у п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1996 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазанав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення.
Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ч.1, 3 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої підстави, зобовязана повернути потерпілому це майно та понесені збитки.
Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організованих форм підприємства. Згідно з п.22 ст.1 даного Закону, споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовляти продукцію для особистих потреб безпосередньо не повязаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. За приписами ч.5 ст.10 даного Закону, у разі коли виконавець прострочує виконання надання послуги згідно з договором, поверненя отриманих коштів, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги.
Правову позицію з цього приводу викладено у Постанові Пленуму Верховного суду України від 12.04.1996 №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», де у п.20 зазаначено, що пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні.
У звязку з невиконанням відповідачем грошового зобовязання щодо повернення ОСОБА_1 коштів, йому були спричинені майнові збитки, що повязані із знеціненням за період 2016-2017 років національної валюти гривні, внаслідок інфляційних процесів у країні. Отже, за несвоєчасне повернення грошових коштів авансового платежу в сумі 100000 грн. за період з 16.09.2016 по 18.10.2017, що скаладає 397 днів прострочення з відповідача слід стягнути грошову суму пені розраховану в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за зазначений період в порядку захисту прав споживача.
Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
А тому, стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати за період з 16.09.2016 по 18.10.2017 та за прострочення виконання грошового зобовязання з відповідача слід стягнути 3% річних розраховані відповідно до офіційних індексів інфляції за вказаний період.
Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору.
Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
А тому, суд вважає за необхідне стягнути із ТОВ «Євролізинг Україна» судовий збір в дохід держави в сумі 5242 грн. 30 коп. за вимогу майнового характеру та 704 грн. 80 коп. за вимогу немайнового характеру.
На підставі наведеного, ст. 22, 23, 89, 93, 216, 217, 509, 524, 533, 526, 625, 1212 ЦК України, Конституції України, Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1996 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Постанові Пленуму Верховного суду України від 12.04.1996 №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» та керуючись ст. 4, 12, 76, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 280-289 ЦПК України, суд -
позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про стягнення моральної шкоди та збитків, завданих споживачу (покупцю автомобіля) за нікчемним правочином договором фінансового лізингу задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено 20 квітня 2018 року.
Головуючий В.А. Здоровило