РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3919/18

пр. № 2/759/4066/18

16 жовтня 2018 року Святошинський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді П'ятничук І.В.,

при секретарі Медвідчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Київської міської Ради, треті особи: Дванадцята київська державна нотаріальна контора, Головне територіальне управління юстиції у м.Києві про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача Київської міської ради та просила суд постановити рішення яким визнати за нею - ОСОБА_1, право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 р.

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказуючи на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 р. помер ОСОБА_3, батько позивача. Заповіт після смерті ОСОБА_3 не залишив. До складу спадщини після померлого входить крім іншого квартира АДРЕСА_1. Вказана квартира належала ОСОБА_4 відповідно до довідки ЖБК «Авіатор-18» №199 від 20 січня 1994 р. та записано в реєстрову книгу за реєстровим номером № 937 24.02.1994 р. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 р. Після її смерті вказане спадкове майно прийняв її батько ОСОБА_3, однак оскільки у написанні його прізвища та написанні прізвища померлої матері містились розбіжності, а саме прізвище батька вказано як «ОСОБА_3», а прізвище бабусі вказано як «ОСОБА_4» вони вимушені були вернутись до Українського бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України з приводу надання висновку щодо розбіжності в написанні вказаних прізвищ. Однак, батько позивача не встиг офіційно оформити право власності на дане спадкове майно, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 р. Вона, позивач, як спадкоємиця першої черги своєчасно звернулась до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак 02.06.2017 р. отримала відмову у в видачі свідоцтва з посиланням на відсутність документа який посвідчує право власності на спадкове майно, квартиру АДРЕСА_1.

Враховуючи наведене вона вимушена звернутись до суду з позовом та відповідно до ст.ст. 368, 372, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 19, 30, 258, 265 ЦПК України просила заявлені позовні вимоги задовольнити.

Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву в якій вказувала, що підтримує заявлені позовні вимоги та просить їх задовольнити, просила справу розглянути в її відсутності, що суд вважає за можливе з урахуванням обставин справи.

Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 23 серпня 2018 р. з числа відповідачів виключено Святошинську районну у м.Києві державну адміністрацію, як не належного відповідача та замінено його на належного Київську міську Раду.

Представник відповідача Київської міської Ради в судове засідання не з'явився, суду надано відзив на заявлені позовні вимоги та прохання щодо розгляду справи в відсутності представника, що суд вважає за можливе.

Представники третіх осіб Дванадцятої київської державної нотаріальної контори, Головного територіального управління юстиції у м.Києві в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, тому є можливим розглянути справу в відсутності вказаних представників.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, її батьком відповідно до свідоцтва про народження вказано ОСОБА_3 ( а.с. 53,54).

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_2 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року ( а.с. 51).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року. (а.с. 52).

Відповідно до ордера на житлове приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу № 091523 серії Ж квартира АДРЕСА_1 надана ОСОБА_5 19.05.1992 р. (а.с. 49).

Відповідно до довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації 08.07.2016 р. КВ-2016 №22621 квартира АДРЕСА_1 на підставі довідки ЖБК «Академічний -18» від 20.01.2994 р. № 199 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_5 ( а.с. 47).

Відповідно до заяви від 16.02.2016 р. ОСОБА_1 звернулась до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою ро прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_3. однак 02.06.2017 р. отримала відмову у в видачі свідоцтва з посиланням на відсутність документа який посвідчує право власності на спадкове майно, квартиру АДРЕСА_1.

Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

У відповідності до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно з інформаційним листом від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до правил статей 316,328 ЦК України: правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Пленум Верховного Суду України у п. 20 Постанови "Про судову практику справах про спадкування" від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Враховуючи наведене, суд вважає заявлені позивачем позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1217, 1218, 1220, 1258, 1268, 1269, 1270, 1299 ЦК України, керуючись ст. ст. 3 12, 13, 48, 76-82, 89, 229, 259, 263-265, 265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Київської міської Ради, треті особи: Дванадцята київська державна нотаріальна контора, Головне територіальне управління юстиції у м.Києві про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженкою м.Києва, ІПН НОМЕР_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1. в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 р. та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя І.В.П'ятничук