ЦИВІЛЬНЕ СУДОЧИНСТВО Справа № 170/466/18
Позовне провадження Провадження № 2/170/139/18
Шацький районний суд Волинської області
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 грудня 2018 року смт. Шацьк

Шацький районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Матвійчука С.П.,

за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_1,

позивача - ОСОБА_2,

представника поживача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 23 листопада 1996 року до 02 березня 2017 року позивач була у шлюбі з відповідачем, який розірвано за рішенням Шацького районного суду Волинської області. Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розлучення діти залишились проживати разом з ОСОБА_2

Відповідач добровільно кошти на утримання дітей не надавав, ще коли тривали шлюбні стосунки, тому позивач вимушена була звернутись до суду з заявою про стягнення аліментів. Рішенням Шацького районного суду Волинської області від 11 вересня 2014 року було присуджено стягувати з ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) на утримання обох дітей, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 липня 2014 року до досягнення старшою дитиною повноліття. З липня 2015 року, з моменту досягнення старшою дитиною повноліття, виплата аліментів припинилася і батько перестав утримувати меншу дитину.

ОСОБА_6 проживає разом з позивачем і знаходиться на її утриманні. У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Шацького районного суду Волинської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання меншого сина. Згідно судового наказу Шацького районного суду Волинської області від 24 липня 2018 року було вирішено стягувати аліменти з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

У січні 2018 року ОСОБА_6 захворів і йому був поставлений діагноз «Вірусний гепатит А, жовтянична форма, середнього ступеня важкості». Син позивача знаходився на лікуванні в інфекційному відділенні Любомльської ЦРЛ ТМО Любомльського і Шацького районів два рази: з 22.01.2018 року по 09.02.2018 року; повторно з 05.03.2018 року по 13.03.2018 року з діагнозом «Реконвалесцент вірусного гепатиту «А». Звідти був скерований на консультацію до Волинської обласної клінічної лікарні, де його госпіталізували і в якій він перебував на лікуванні з 13.03.2018 року по 25.04.2018 року з діагнозом «Рецидив гепатиту «А». Весь час лікування сина ОСОБА_2 була поряд з ним і всі витрати на його лікування понесла самостійно, які для позивача, є досить значними.

Батько самоусунувся від виконання своїх обов'язків щодо надання коштів на лікування сина (додаткових витрат на утримання дитини), хоча працює та має постійний стабільний дохід у вигляді заробітної плати.

Тому позивач змушена звернутись до суду про стягнення з відповідача у примусовому порядку 2/3 суми від додаткових витрат понесених на:

- лікування сина (медикаменти у сумі 22763 грн. 02 коп. + лабораторно-діагностичні обстеження у сумі 3160 грн., шо разом становить 25923 грн. 02 коп.) у розмірі 17282 грн. 01 коп. (25923,02х2/3);

- дієтичне харчування за три місяці у розмірі 2000 грн. (3000,00х2/3);

- прогнозовану суму витрат на забезпечення дієтичного харчування на три місяці у розмірі 2000 грн. (3000х2/3).

Таким чином, ОСОБА_2 вважає, що з відповідача підлягає до стягнення сума у розмірі 21282 грн.

При визначенні розміру участі відповідача у додаткових витратах на дитину ОСОБА_2 просить врахувати, що він є працездатною особою, працює в Північному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України на посаді ДІПС першої категорії ВІПС "Новогрузьке", не має на утриманні інших дітей, непрацездатних дружини та/або батьків, стан його здоров'я задовільний, і матеріальне становище (його дохід) дозволяє сплатити додаткові кошти на дитину. Також просить врахувати, що з відповідача з липня 2015 року не стягувались аліменти на утримання меншої дитини, протягом трьох років ОСОБА_2 самостійно дбала про задоволення потреб сина, а її доходи є значно меншими ніж доходи відповідача.

Позивач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що надані позивачем чеки не є належними доказами понесених витрат на лікування дитини, оскільки ліки були придбані без рецепту лікаря. Однак, ОСОБА_4 зазначив, що готовий сплатити відповідачу 10000 грн. витрат на лікування сина.

Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши обставини справи, дослідивши представлені докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що з 23 листопада 1996 року до 02 березня 2017 року ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 Рішенням Шацького районного суду Волинської області від 02.03.2017 року шлюб було розірвано (а.с. 36). Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 3 зазначеної Конвенції, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно з вимогами ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 проживає разом з сином ОСОБА_7, що підтверджується довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб № 712 від 22.06.2018 року, виданою Піщанською сільською радою Шацького району Волинської області (а.с. 37).

Позивач працює вчитилем в ЗОШ І-ІІ ступення с. Пулемець Шацького району Волинської області, що підтверджується довідкою про доходи № 68 від 27.07.2018 року, виданою відділом освіти, молоді та спорту Шацької районної державної адміністрації Волинської області (а.с. 38).

24 липня 2018 року Шацьким районним судом Волинської області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 25 червня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, хворобою, каліцтвом тощо). При цьому, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, а також передбачено, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Судом встановлено, що у січні 2018 року ОСОБА_6 захворів і йому був поставлений діагноз «Вірусний гепатит А, жовтянична форма, середнього ступеня важкості». Син позивача знаходився на лікуванні в інфекційному відділенні Любомльської ЦРЛ ТМО Любомльського і Шацького районів два рази: з 22.01.2018 року по 09.02.2018 року; повторно з 05.03.2018 року по 13.03.2018 року з діагнозом «Реконвалесцент вірусного гепатиту «А». Звідти був скерований на консультацію до Волинської обласної клінічної лікарні, де його госпіталізували і в якій він перебував на лікуванні з 13.03.2018 року по 25.04.2018 року з діагнозом «Рецидив гепатиту «А» (а.с. 7-16).

Всі витрати на лікування ОСОБА_6 мати понесла самостійно, які для позивача є досить значними. ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив, що він кошти на лікування сина не надавав.

На думку суду, взаємовідносини, які виникли між батьками дитини, а також небажання відповідача самостійно піклуватися про понесення додаткових витрат на лікування свого сина і є тими обставинами, що мають істотне значення для визначення за рішенням суду розміру участі відповідача у додаткових витратах на дитину.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_4 не надав суду доказів неспроможності нести додаткові витрати на лікування сина. Більше того, з довідки про грошове забезпечення ОСОБА_4 вбачається, що відповідач з січня 2018 року по вересень 2018 року отримав 85125 грн. 22 коп. доходу (а.с. 79), що свідчить про те, що його матеріальне становище дозволяє забезпечити оплату додаткових витрат на лікування сина.

Факт понесених позивачем додаткових витрат на дитину стверджується наявними у матеріалах справи квитанціями та чеками (а.с. 17-32).

Згідно ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Враховуючи те, що відповідач зобов'язаний утримувати неповнолітнього сина на рівні з позивачем, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_4 додаткових витрат на лікування ОСОБА_6 в розмірі 21282 грн. одноразово.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У звязку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу щодо стягнення додаткових витрат на дитину, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

На підставі ст.ст. 141, 180, 181, 185, 198 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_4, понесені додаткові витрати на лікування сина ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_5, у розмірі 21282 (двадцять одна тисяча двісті вісімдесят дві) грн. одноразово.

Стягнути із ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 704 грн. (сімсот чотири гривні) 80 коп.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Шацький районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ ОСОБА_8

Згідно з оригіналом

Суддя Шацького районного суду Волинської області С.П.Матвійчук