Справа № 523/2365/15-ц
Провадження №2/523/1521/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2018 р.

Суворовський районний суд міста ОСОБА_1, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря - Шевчук М.Є.,

представників: позивачів ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Одеський завод гумових технічних виробів», за участю третіх осіб без самостійних вимог Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ

Позивачі 15.10.2013р. звернулись до суду з позовними вимогами в яких просили встановити безстроковий земельний сервітут на умовах безоплатності посилаючись на те, що вони є співвласниками нежитлових будівель №№6,43, що розташовані за адресою: Миколаївська дорога, 124, у м. Одесі, та які розміщені на території ПАТ «Одеський завод гумових технічних виробів» (далі за текстом «ПАТ «ОЗГТВ»), які з метою обмеження їх у користуванні вказаними нежитловими приміщенням збудували огорожу, яка перекриває проїзд та прохід до їхніх будівель. Просили зобовязати ПАТ «ОЗГТВ» знести зведену огорожу на земельній ділянці, яка перебуває в користуванні відповідача та перешкоджає позивачам користуватися нежитловими приміщеннями.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26.03.2014р., залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.05.2014р. в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

17.12.2014р. ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ рішення судів першої та другої інстанції були скасовані, а справу було передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 02.04.2015р. по справі була призначена судова земельно-технічна експертиза, виконання якої було доручено Одеському відділенню судової незалежної експертизи України.

Ухвалою суду від 10.07.2015р., в звязку з невиконанням клопотання експерта в частині проведення оплати, в силу ч.2 ст.86 ЦПК України, в редакції що діяла на той час, була скасована ухвала суду від 02.04.2015р.

Ухвалою суду від 15.09.2015р. за клопотанням позивачів по справі була призначена судова земельно-технічна експертиза, виконання якої було доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз, а провадження у справі було зупинено на час проведення експертизи.

16.07.2018р. до суду надійшов висновок експерта. Ухвалою суду від 30.07.2018р. було поновлено провадження у справі та призначений розгляд справи.

21.09.2018р. від позивачів надійшли позовні вимоги зі зміненим предметом позову. В своїх уточнених позовних вимогах позивачі просять усунути їм перешкоди у користуванні нежитловими будівлями №6,43 за адресою: м.Одеса, вул. Миколаївська дорога, 124, шляхом зобовязання відповідача за власний рахунок демонтувати огорожу та металеві конструкції, встановлені на території проїзду площею 0,0956га. з боку вул. Миколаївської дороги в м. Одесі до нежитлових будівель позивачів, графічно відображеного зеленим кольором у Додатку №1 до висновку експерта № 5546 від 12.06.2018р.

В звязку з уточненням позовних вимог, за заявою представника позивачів, первісні позовні вимоги в частині поставлених вимог про встановлення земельного сервітуту були залишені без розгляду ухвалою суду від 18.10.2018р.

Уточнені позовні вимоги мотивовані тим, що на момент придбання ними нежитлових будівель у громадянина ОСОБА_7, попереднього власника, проїзд до таких будівель здійснювався зі сторони вул. Миколаївська дорога по наявному шляху. У липні 2013р. працівники ПАТ «ОЗГТВ» без будь-яких погоджень з позивачами встановили металеву огорожу та інші металеві конструкції, чим перекрили прохід та проїзд до їхніх нежитлових будівель. На думку позивачів у відповідача були відсутні правові підстави для перекриття їм проїзду з боку вул. Миколаївська дорога, оскільки відповідачу у встановленому законом порядку земельна ділянка ані в оренду, ані у власність не передавалась. Відсутні такі документи і у позивачів. В звязку з чим, позивачі вважають, що проїзд, на якому відповідачем була встановлена огорожа та металеві конструкції, яку вони вважають самовільною будовою, є земельною ділянкою комунальної власності, яка належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, а відтак, такі землі відносяться до земель загального користування населеного пункту. Посилаючись на експертний висновок, яким було визначено, що інший проїзд до нежитлових будівель позивачів не відповідає вимогам державних будівельних норм, правил пожежної безпеки, обґрунтовуючи свої вимоги ст. 391 ЦК України, позивачі просять задовольнити їх позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивачів предявлені позовні вимоги підтримав, просить задовольнити.

Представник відповідача направив до суду письмовий відзив на змінену позовну заяву, в якому предявлені позовні вимоги не визнав та зазначив, що предявлені позовні вимоги є безпідставні з огляду на те, що право на земельну ділянку за заводом було закріплено у 1958р. районним виконкомом, рішення якого було затверджено виконавчим комітетом м. Одеси. Представник зазначає, що з їх боку не провадилось будь-яке самочинне будівництво по перекриттю проїзду, а на цьому місці була складована операційна тара, що було викликано виробничою необхідністю. Відповідач вважає, що позовні вимоги спрямовані на втручання в законну господарську діяльність товариства, в частині навязування обмежень у використанні території заводу. На теперішній час товариством виконуються оборонні замовлення Міністерства оборони України, що викликає встановлення особливого режиму роботи підприємства, а зняття частини огорожі навколо території збільшує ризики протиправних посягань на виробничі процеси. Відповідач стверджує, що позивачі не позбавлені можливості використовувати проїзд до своїх нежитлових будівель через ворота та хвіртку зі сторони провулку без назви з вул. Чорноморського козацтва. Посилаючись на зазначені обставини представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали відзив, просять відмовити в задоволенні позовних вимог.

Одеська міська рада, Департамент комунальної власності Одеської міської ради не забезпечили участі своїх представників у судовому засіданні. Про час та місце розгляду справи належним чином були повідомлені, про що свідчать поштові повідомлення.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідно до нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 02 вересня 2011 року, є власниками по ? частині нежитлових будівель №№ 6, 43, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, 124 (а.с.10,13 том 1). Посвідчуючи вказані договори нотаріусом було зазначено, що нежитлові будівлі, розташовані на земельній ділянці площею 0,1588га. та згідно листа Одеської регіональної філії Центру ДЗК від 02 вересня 2010р. № 08/11/14475-Дв було сформовано кадастровий номер :35:005:0008.

Попереднім власником вказаних нежитлових будівель був ОСОБА_7, який придбав їх за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 02 квітня 2008р. у Відкритого акціонерного товариства «Одеський завод гумових технічних виробів», яке в свою чергу було їх власником на підставі свідоцтва про право власності на нежитлові будівлі, виданого виконкомом Одеської міської ради 17 березня 2008р.(а.с.15 том1). При цьому слід зазначити, що перехід нежитлових будівель від ВАТ «ОЗГТВ» до ОСОБА_7 був проведений без передачі та визначення розмірів земельної ділянки.

Рішенням Одеської міської ради від 07 липня 2009р. № 4513-У ОСОБА_7 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтованою площею 0,3902га. для експлуатації складських приміщень (а.с.18 том1).

З наявного технічного звіту по топографо-геодезичним вишукуванням земельної ділянки ФОП ОСОБА_7, проведеного у 2009р. ТОВ «Геоконсалтинг» були встановлені межі та визначена площа земельної ділянки для внесення відомостей до Державного земельного кадастру із присвоєнням кадастрового номеру :35:005:0008. Так, з представленого плану погодження меж земельної ділянки, індексно-кадастрового плану земельної ділянки, були встановлені межі земельної ділянки, на якій розташовані нежитлові приміщення № №6,43. Вказані плани не містять визначення будь-яких сервітутів для ФОП ОСОБА_7 щодо його права проходу, проїзду через земельну ділянку, що перебуває у користуванні відповідача (а.с.39-61 том1).

ПАТ «ОЗГТВ» та позивачі на теперішній час не оформили у відповідність до діючого законодавства право оренди або власності на земельні ділянки, на яких розташовані належні їм обєкти нерухомості. Дану обставину сторони по справі не оспорюють.

В той же час, судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Одеси від 28 листопада 1958р. №1053 за заводом Гумових виробів була закріплена земельна ділянка площею 2000,00 кв.м. Дане рішення було підтверджено виконавчим комітетом Одеської міської ради №1052 від 04 грудня 1958р., згідно якого заводу було надано у користування земельну ділянку площею 1,6 га. з наданням додаткової земельної ділянки площею 0,20га. Актом від 09 грудня 1958р., на виконання зазначеного рішення, головою управління архітектури м. Одеси був проведений відвід в натурі земельної ділянки із закріпленням меж земельної ділянки (а.с.176-180, том 2).

Пункт 7 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України ( 2768-14 ), визначив, що громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки, одержані ними до 1 січня 2002 р. у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством.

Зважаючи на викладене та приймаючи до уваги виникнення у відповідача права користування на земельну ділянку у спосіб який був передбачений в 1958р., та з урахуванням Пункту 7 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України ( 2768-14 ), яким таке право було збережено, суд відхиляє посилання представника позивача на відсутність у ПАТ «ОЗГТВ» права користування на земельну ділянку, на якій розташований завод, та віднесення її до земель загального користування.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В силу ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами статей 401, 402 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Такий сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Аналогічні підстави виникнення земельного сервітуту передбачені ст. 100 ЗК України.

Згідно ст.391 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування предявлених позовних вимог, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За своїм змістовним обґрунтуванням змінені позовні вимоги відносяться до негаторного позову. Правова природа негаторного позову полягає в тому, що позивач вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобовязати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Особливістю такого способу відновлення свого порушеного права є виникнення у позивача права власності на майно, відносно якого він просить усунути перешкоди, або наявність у такої особи відповідно до закону або договору права володіння та користування майном, у тому числі у випадку, коли зазначені перешкоди чиняться власником такого майна. Обєктом негаторного позову є усунення триваючого правопорушення, що збереглося до моменту подання позову до суду. Умовою задоволення негаторного позову позивача, крім іншого, є встановлення судом факту протиправності дій відповідача, задоволення позовних вимог позивача не залежить від наявності вини відповідача.

Як встановлено судом у ОСОБА_7, а так само і у позивачів на час придбання у власність нежитлових приміщень, у встановлений спосіб (договір, закон, заповіт, рішення суду), не виникло право земельного сервітуту щодо права проходу/проїзду через земельну ділянку, яка перебуває у користуванні ПАТ «ОЗГТВ» через вул. Миколаївська дорога в м. Одесі. Відсутність встановленого договором, законом або рішенням суду права позивачів на прохід/проїзд до їхніх нежитлових будівель через земельну ділянку ПАТ «ОЗГТВ» до предявлення такого позову, вказує на відсутність у них права на негаторний позов щодо захисту неіснуючого у них права.

Слід зазначити, що починаючи з часу виникнення спору та до теперішнього часу проїзд та прохід до належних позивачам нежитлових будівель здійснюють через металеві ворота та хвіртку по провулку без назви з боку вул. Чорноморського козацтва в м. Одесі, що не оспорюється позивачами та підтверджується висновком судової земельно-технічної експерти №5546 від 12 червня 2018р.(а.с.92-102 том 2).

Посилання у вказаній вище судовій експертизі та в експертному висновку № 18-4023/4024 від 17 жовтня 2018р. (а.с.184-189 том 2) на те, що існуючий проїзд зі сторони вулиці Чорноморського козацтва через провулок без назви до нежитлових приміщень належних позивачам на праві власності не відповідає вимогам, що висуваються до вулично-транспортної мережі за показниками ширини проїзду, його загальної довжини, відсутності повноцінних розїздів транспорту, не може бути прийнято судом, як підстава задоволення негаторного позову. Такі обставини вказують на наявність права у позивачів на вирішення питання в добровільному або судовому порядку щодо встановлення земельного сервітуту з урахуванням положень статей 401, 402 ЦК України, статті 100 ЗК України, вимог статті 404 ЦК України, якою визначено, що право користування чужим майном може бути встановлено й щодо іншого нерухомого майна: будівлі, споруди тощо, а також виходячи з того, що обовязковою умовою встановлення сервітуту є певна потреба у користуванні чужим майном та відсутність можливості у задоволенні цієї потреби іншим способом, як встановлення сервітуту з конкретним землекористувачем. На такі обставини звертав увагу ВССУ у своєї ухвалі від 17 грудня 2014р. Втім, заявлені позивачами позовні вимоги щодо встановлення земельного сервітуту були залишені без розгляду.

Не приймає до уваги суд і посилання представника позивачів на наявність сервітуту у ОСОБА_7 на право проїзду/проходу через територію ПАТ «ОЗГТВ», що було погоджено на плані (а.с.93 том 1), оскільки таке розцінюється судом, як намір на встановлення такого земельного сервітуту, який згодом не був встановлений в порядку визначеного вищевказаними норами.

Зважаючи на викладене, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що предявлені позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,259,263-265,268, 279 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Одеський завод гумових технічних виробів», за участю третіх осіб без самостійних вимог Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю, зобовязання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 13.12.2018р.

Суддя