Справа № 523/272/17
Провадження №2/523/70/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2018 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Бузовського В. В.,

при секретарі - Петровської О.П.,

за участю представника позивача за первісним позовом та представника відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_1,

представника відповідача за первісним позовом та представника позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2,

представника відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Одесі в загальному порядку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" про визнання договорів недісними, -

встановив:

ТОВ «Кей-Колект» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки. Під час розгляду справи по суті представник позивача уточнив позовні вимоги та просить в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту від 08.05.2008р., звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу на користь третьої особи. В обґрунтування позову посилався на те, що рішенням суду від 27.10.2015р. з ОСОБА_5 на користь позивача було стягнуто суму боргу за договором кредиту. На даний час вказане рішення не виконано, виконавчий лист до виконання не пред'являвся З таких підстав, в рахунок погашення боргу, позивач просить позов задовольнити.

ОСОБА_4 вимоги позову не визнав, пред'явив зустрічний позов та просив визнати недійсними Договір факторингу в частині відступлення прав вимоги за договором про надання споживчого кредиту та Договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки. В обґрунтування вимог посилався на те, що укладення договору факторингу та договору відступлення прав вимоги не відповідають вимогам закону.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» вимоги зустрічного позову не визнав.

Представник ТОВ «Кей-Колект» вимоги зустрічного позову також не визнав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, встановлено, що 08.05.2008р., між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_5, був укладений договір про надання споживчого кредиту №, відповідно до якого Банк надав, а ОСОБА_5, отримав кредитні грошові кошти в сумі 94 000,00 доларів США. (а.с.15).

В той же день між АКІБ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4, було укладено іпотечний договір за умовами якого ОСОБА_4, як Іпотекодавець, в рахунок належного виконання прийнятого ОСОБА_5 кредитного зобов'язання, передав Банку - Іпотекодержателю, іпотеку у вигляді квартири АДРЕСА_1 (а.с.25).

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до якого ТОВ «Кей-Колект» було відступлене право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № від 08.05.2008р. (а.с.33).

Крім того, 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, відповідно до якого ТОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги за договором іпотеки, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» (а.с. 38).

В зв'язку з неналежним виконанням прийнятих на себе зобов'язань по кредитному договору у ОСОБА_5, виникла перед ТОВ «Кей-Колект» заборгованість по кредитному договору, розмір якої станом на 19.02.2015р., склав 185 897,25 доларів США, що еквівалентно 4 258 143,08 грн., яка була стягнута за рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 27 жовтня 2015 року (а.с. 224), рішення суду не виконано. Розрахована сума боргу відповідачем не оспорюється.

Правовідносини, які виникли між сторонами за первісним позовом регулюються пар.6 главою 49 «Забезпечення виконання зобов'язання», пар. 2 Главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Книги п'ятої Цивільного кодексу України, Законом України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV, зокрема ч.1 ст. 33, якої визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частина 3 тієї ж статті вказує на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом ст.36 Закону України № 898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Відповідно до ч. 1,5,10 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Як вбачається з договору іпотеки від 08.05.2008р., (п.п. 5.1. - 5.2.2.), сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: передача Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; отримання Іпотекодержателем права продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Отже, враховуючі наявність умов, визначених сторонами у договорі про іпотеку від 08.05.2008р., Іпотекодержатель - ТОВ «Кей-Колект» має право, у позасудовому порядку, задовольнити свої вимоги шляхом продажу предмета іпотеки, який прирівнюються до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

При не реалізації свого права у вирішені спору в позасудовому порядку шляхом продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу іпотекодержателем від свого імені (ст.38 Закону 898-IV), Банк має право на звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав визначених ст. 39 Закону України 898-IV.

Зважаючи на викладене, слід дійти висновку, що позивачем за первісним позовом обраний не правильний спосіб захисту своїх порушених прав. Відтак, суд у відповідність до ч.3 ст.16 ЦК України відмовляє у задоволенні пред'явлених позовних вимог в повному обсязі.

В частині визнання недійсними Договору факторингу № 1 та Договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, укладених 12 грудня 2011р. між ПАТ «УкрСиббак» та ТОВ «Кей-Колект», суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України, підставою заміни кредитора у зобов'язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5,6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 203 ЦК України передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

За змістом ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Таким чином, закон не обмежує передачу прав кредитора у зобов'язанні за договором факторингу категорією боржників, право вимоги до яких відступається за цим договором.

Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03 квітня 2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», на недотримання якого посилається Позивач, як на підставу недійсності договору факторингу, прийнято на підставі п. 6 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», за яким Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України дає висновки про віднесення операцій до того чи іншого виду фінансових послуг.

Отже, п.п. 2 п. 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03 квітня 2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» операцію щодо набуття відступленого права грошової вимоги до боржників-суб'єктів господарювання віднесено до фінансової послуги факторингу (набуття відступленого права грошової вимоги до боржників - суб'єктів господарювання є фінансовою послугою факторингу, а не будь-якою іншою фінансовою послугою).

Поняття «факторингу» не обмежується, а доповнюється вчиненням операцій з фінансовими активами, що визначені п. 1 вказаного розпорядження.

Таким чином, розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03 квітня 2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» не встановлює вимог, які мали бути додержані сторонами договору факторингу №05/12 від 20.04.2012 р. при його вчиненні.

Зазначеної думки дотримується ВССУ в Ухвалі від 15.06.2016 р.

Виходячи з зазначеного, суд дійшов до висновку, що ПАТ «УкрСиббак» та ТОВ «Кей-Колект» при укладенні Договору факторингу № 1 та Договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки виконали всі вимоги передбачені законодавством, а тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 81,203, 215,509, 512, 10-77-1080 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 82, 95, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" (адреса місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Межигірська, буд. №22, код ЄДРПОУ - 37825968) до ОСОБА_4, (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, ІПН - НОМЕР_1) третя особа - ОСОБА_5 (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ІПН НОМЕР_2) про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_4, (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, ІПН - НОМЕР_1) до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (адреса місцезнаходженн: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, код - 09807750), Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" (адреса місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Межигірська, буд. №22, код ЄДРПОУ - 37825968) про визнання договорів недісними - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12.11.2018 року.

Суддя: