Справа № 713/728/18
Провадження №2/713/345/18
УХВАЛА

іменем України

25.04.2018 м. Вижниця

Суддя Вижницького районного суду Чернівецької області Кибич І.А., перевіривши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 інтереси яких за довіреністю представляє ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, де третіми особами є Головне управління Держеокадастру у Чернівецькій області, приватний підприємець, сертифікований інженер-землевпорядник ОСОБА_5 про визнання дій та бездіяльності неправомірною, визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним користувачем, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, інтереси яких за довіреністю представляє ОСОБА_3 звернулись в суд з позовом про визнання дій та бездіяльності неправомірною, визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним користувачем до відповідача ОСОБА_4 сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, де третіми особами є Головне управління Держеокадастру у Чернівецькій області, приватний підприємець, сертифікований інженер-землевпорядник ОСОБА_5

Просять визнати протиправними дії та бездіяльність ОСОБА_4 сільської ради, Вижницького району Чернівецької області щодо не підписання акту погодження меж земельних ділянок, які виділяються в ході поділу земельної ділянки площею 11,9639 га з кадастровим номером :02:001:0189 та визнати за ними, ОСОБА_1, ОСОБА_2 право на приватизацію земельних ділянок, що виділяються в ході поділу земельної ділянки площею 11,9639 га з кадастровим номером :02:001:0189, без погодження меж із суміжним власником /землекористувачем/ - ОСОБА_4 сільською радою, Вижницького району Чернівецької області.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право у порядку встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Статтею 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453-VI) визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону № 2453-VI).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 19 ЦПК).

Відповідно до статей 19 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 19) (далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України(далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 01.03.2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", при вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Згідно пункту 1 частини другої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг(пункт 7 частини 1 ст. 4 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

До адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників суб'єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

З позовної заяви вбачається, що позивачі, як учасники АТО звернулись до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області і заявами про надання у власність земельної ділянки площею по 2,00 га. для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться поза межами села, та власником якої є Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області. Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області було надано дозвіл на поділ земельної ділянки площею 11,9639 га. В подальшому позивачі звернулись до землевпорядної організації для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо її поділу на три земельні ділянки, площами 7,9639 га та 2,0000 га, 2,0000 га. Під час виготовлення технічної документації звернулись до ОСОБА_4 сільської ради із заявою, для підписання акту про погодження меж земельної ділянки. Рішенням двадцять першої сесії сьомого скликання ОСОБА_4 сільської ради №177-21/17 від 22.12.2017 року прийнято рішення відповідно до якого вбачається, що сільською радою запропоновано Головному управлінню Держгеокадастру у Чернівецькій області при наданні дозволу на поділ земельної ділянки площею 11.9639 га з кадастровим номером :02:001:0189 з метою реалізації соціальної ініціативи щодо отримання земельних ділянок військовослужбовцям Збройних сил України, які брали (беруть) участь у антитерористичній операції на кремі земельні ділянки площею не більше 0,60 га. На повторне їх звернення ОСОБА_4 сільська рада, повторно не погодила межі земельної ділянки.

Виходячи зі змісту позовних вимог, предметом спору є правомірність дій відповідача у не вирішенні питання щодо погодження меж земельної ділянки, спір у даній справі не стосується цивільного права, тобто правомірності користування позивачем чи третіми особами земельною ділянкою, захист якого має бути здійснений згідно положень ст.19 ЦПК України, а стосується врегулювання спору, що виник між його учасниками, а тому суд вважає, що між сторонами виник публічно-правовий спір та вказані спірні правовідносини повинні розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

У громадянина виникає право на земельну ділянку на підставі рішення відповідного органу державної влади або місцевого самоврядування про надання її у власність, а не на підставі рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Отримання дозволу на розроблення не означає обов'язкове позитивне вирішення питання про надання земельної ділянки у власність. Внаслідок прийняття такого рішення у особи не виникає право цивільне. У спірних правовідносинах відповідач як орган місцевого самоврядування реалізує свої контрольні функції у сфері управління, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду. Вказана позиція викладена у постановах судової палати у адміністративних справах Верховного Суду України від 19 січня 2016 року (№ 21-3690а15), від 7 червня 2016 року (№ 21-1341а16), від 13 липня 2016 року (№ 21-1265а16), від 11 жовтня 2016 року (№ 806/3787/13-а).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо позовна заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з наведеного вважаю, що у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, де третіми особами є Головне управління Держеокадастру у Чернівецькій області, приватний підприємець, сертифікований інженер-землевпорядник ОСОБА_5 про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним користувачем, необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186, 258-261 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, де третіми особами є Головне управління Держеокадастру у Чернівецькій області, приватний підприємець, сертифікований інженер-землевпорядник ОСОБА_5 про визнання дій та бездіяльності неправомірною, визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним користувачем.

Позовну заяву з додатком повернути позивачам.

Роз'яснити позивачам право звернення із позовною заявою в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Суддя: І. А. Кибич