ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1533/18 Справа № 176/2310/17 Суддя у 1-й інстанції - Крамар О. М. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.,

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі Лещенко С.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Виробничо-комерційна агрофірма "Солнцево" про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням термінів її виплати та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що відповідно до наказу по ПП "ВКА "Солнцево" від 15 грудня 2014 року №25-К, з 15 грудня 2014 року позивач був прийнятий на посаду землевпорядника на умовах трудового договору, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці. На підставі наказу керівництва підприємства №3-К від 22 липня 2015 року його було звільнено із займаної посади за згодою сторін. В порушення вимог законодавства на день його звільнення відповідачем була нарахована та взагалі невиплачена заробітна плата за весь період роботи на даному підприємстві, а саме з 15 грудня 2014 року по 22 липня 2015 року. При зверненні до відповідача за розрахунком ним було отримано відповідь про те, що внаслідок відсутності грошових коштів, немає можливості розрахуватися із ним по заборгованості. Дана заборгованість існує і на сьогоднішній день. В добровільному порядку відповідач виплачувати заборгованість по заробітній платі відмовляється.

У зв'язку з чим, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПП "ВКА "Солнцево" на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 15 грудня 2014 року по 22 липня 2015 року в розмірі 22754,83 грн., а також, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 липня 2015 року в розмірі 235040,00 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 11523,05 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено, з чим позивач не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ПП "ВКА "Солнцево" своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

16 жовтня 2018 року дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

З огляду на те, що згідно з частиною 1 статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, суд інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу директора ВКАФ "Солнцево" ОСОБА_2 №25-к від 15 грудня 2014 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду землевпорядника з 15 грудня 2014 року на умовах трудового договору, про що було також здійснено відповідний запис в трудову книжку.

Відповідно до наказу №3-К від 22 липня 2015 року, ОСОБА_1 було звільнено з підприємства ВКАФ "Сонцево" за згодою сторін, на підставі заяви позивача про звільнення за згодою сторін у зв'язку із виходом на пенсію.

Згідно наданої позивачем довідки про доходи від 11 червня 2015 року, яку було виданої ПКАФ "Сонцево" для подання до Пенсійного фонду для перерахунку пенсії, загальна сума доходу, що був нарахований позивачеві за період з січня 2015 року по травень 2015 року становила 22754,83 грн. Довідка видана для пред'явлення до Пенсійного фонду України.

При цьому, позивач посилається на те, що після звільнення, відповідачем не було проведено остаточний розрахунок, нараховано та не виплачено заробітну плату у сумі 22754,83 грн.

Відповідно до наявних в матеріалах справи видаткових касових ордерів позивачу було виплачено в повному обсязі за період з 15 грудня 2014 року по 22 липня 2015 року заробітну плату в розмірі 22303,97 грн.

22 липня 2015 року позивачем було отримано трудову книжку та здійснено повністю розрахунок із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, що підтверджено відповідними документами.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Стаття 117 КЗпП України визначила, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Статтею 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ст. 237-1 КзпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними доказами наявність перед ним заборгованості по заробітній платі та невиплату її при звільненні.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що надані відповідачем ордери про виплату заробітної плати є неналежним доказом по справі, так як позивач підписував їх порожніми і вже після його звернення до суду із даним позовом вони були заповнені ПП "ВКА "Солнцево".

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, з огляду на наступне.

Відповідно до касових ордерів №КО-2 від 20 лютого 2015 року, 20 березня 2015 року, 20 квітня 2015 року, 20 травня 2015 року, 22 червня 2015 року та від 22 липня 2015 року ОСОБА_1 було виплачено нараховану заробітну плату.

Ухвалою суду першої інстанції від 12 лютого 2018 року у даній справі було призначено судову технічну експертизу щодо встановлення конкретного проміжку часу (місяць, рік) нанесення друкованого на принтері тексту на оригіналах бланків вищевказаних касових ордерів, підписаних власноручно ОСОБА_1

Що стосується відомостей викладених в ній, які оспорювалися позивачем, то він має право звернутися до правоохоронних органів із заявою щодо можливої фальсифікації документів.

Обставини, на які посилається позивач, не свідчать про наявність у нього порушеного суб'єктивного права з боку відповідача, способом захисту якого є стягнення з відповідача на його користь нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

Згідно повідомлення судового експерта №1582/1583-18, надати висновок судової технічної експертизи документів у справі №176/2310/17 неможливо, у зв'язку з ненаданням експерту додаткових матеріалів.

В свою чергу, додаткові матеріали для проведення судової технічної експертизи документів не були надані відповідачем з підстав того, що друкуючи пристрої на яких могли бути виготовлені спірні касові ордери утилізовані у зв'язку з несумісністю з програмним забезпеченням комп'ютерної техніки, яка зараз використовується на підприємстві та фізичним зносом.

Вказана інформація позивачем не спростована, із заявою щодо можливої фальсифікації документів, в даному випадку касових ордерів, ОСОБА_1 до правоохороних органів не звертався.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та позовних вимог ОСОБА_1, оскільки останнім не спростовано належними, достатніми та допустимими в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами правомірність видаткових ордерів №КО-2 від 20 лютого 2015 року, 20 березня 2015 року, 20 квітня 2015 року, 20 травня 2015 року, 22 червня 2015 року та від 22 липня 2015 року, якими підтверджується здійснення виплат всіх сум останньому при звільненні.

Щодо посилань апелянта на умисне ухилення ПП "ВКА "Солнцево" від виконання вимог судового експерта, то такі доводи також належними доказами не підтверджені.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Н.М. Деркач

Судді: Л.О. Каратаєва

І.Ю. Ткаченко