ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 року м. Чернівці

справа № 718/1193/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанська Н. К.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар Ковальчук Н.О.

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Глиницька сільська рада Кіцманського району Чернівецької області, про визнання права власності на будівельні матеріали в порядку спадкування за законом, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 09 серпня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Олексюк Т.І.,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на будівельні матеріали в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 16 листопада 2017 року він є власником земельної ділянки, кадастровий номер :01:003:0195, що розташована за адресою: провулок Квітневий,4 село Глиниця Кіцманського району Чернівецької області.

08 грудня 2016 року за вказаною адресою за ним також зареєстровано право власності на житловий будинок літ. «А-1,а», літню кухню літ. «Б,б», літню кухню літ. «Д», сараї літ. «В,Г, г», сараї літ. «Л, І», гараж літ. «К», погріб літ. «Пг», убиральню літ. «У,Ж», огорожу «1-2, колодязь №3, вигрібну яму №4, які він успадкував після смерті матері ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом.

Згідно свідоцтва про право на спадщину на території господарства побудований житловий будинок літ. «З-1, МЗ», який не міг бути включений до свідоцтва, оскільки не введений в експлуатацію та згідно ст.376 ЦК України є обєктом самочинного будівництва, так як збудований без відповідної технічної документації. Будинок був побудований спадкодавцем у 2000 році, що підтверджується додатком 2-4 до експлікації Технічного паспорта станом на 28 квітня 2014 року.

Посилаючись на ст. ст. 1218,1268 ЦК України зазначає, що він успадкував все майно належне спадкодавцю на момент її смерті, у тому числі і самочинно збудований житловий будинок.

Просив суд визнати за ним право власності на будівельні матеріали, використані в процесі проведеної у 2000 році самочинної реконструкції сараю літ. «К» та гаража літ. «Й», збудованих у 1968 році, у житловий будинок літ. «З-1, МЗ» 100% готовності, розташовані на земельній ділянці, кадастровий номер :01:003:0195, в с. Глиниця провул. Квітневий,4, загальною вартістю 307659 грн.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 09 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що підтвердженням того, що земельна ділянка, на якій самовільно збудована спірна будівля, перебувала у постійному користуванні спадкодавця і є дані зазначені в погосподарських книгах, цільовим призначенням частини земельної ділянки площею 0,03 га, вказано «під будівлями для обслуговування житлового будинку і господарських будівель».

Вказує на те, що суд неправильно застосував ч.6 ст.376 ЦК України, оскільки зазначена норма застосовується уразі коли особа яка зводила будівлю і власник земельної ділянки, на якій вона розміщена, є різними особами, а в даному випадку позивач успадкував право постійного користування земельною ділянкою, на якій зведена спірна будівля та є її власником.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правовстановлюючі документи про право власності на земельну ділянку або право користування земельною ділянкою, видані на імя спадкодавця. Право звернутися з вимогою про визнання права власності на спірне майно відповідно до вимог ч.ч.3,5 ст.376 ЦК України належало спадкодавцеві. Також судом не встановлено, що будівництво велось спадкодавцем, а відповідно входить до спадкової маси.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Судом установлено, що сторони з 02 жовтня 1983 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 04 серпня 2016 року.

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 проживали у господарстві по провулку Квітневому,4 в с. Глиниця Кіцманського району Чернівецької області, яке відносилося до категорії «колгоспний двір», головою якого була мати позивача ОСОБА_4

Господарство складалося із житлового будинку 1965-1968 років побудови, кухні, стайні, стодоли 1965 року побудови та підвалу 1972 року побудови, що вбачається з погосподарських книг сільської ради.

01 листопада 2011 року мати позивача, ОСОБА_4, померла.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 грудня 2016 року спадкоємцем майна померлої є її син ОСОБА_2 Спадщина на яку видане свідоцтво складається з житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 123,50 кв. м., літньої кухні літ. «Б,б», сараїв літ. «В,Г, г», сараїв літ. «Л,Е», гаража літ. «К», погріб літ. «Пг», убиральні літ. «У,Ж», огорожі «1-2, колодязя №3, вигрібної ями №4.

В дане свідоцтво не включено самочинно побудований житловий будинок літ.З-1, МЗ, вартістю 205107 грн (а.с.18).

На підставі вказаного свідоцтва за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на вказане майно.

16 листопада 2016 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,25 га за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:003:0195, яка розташована в с. Глиниця провул. Квітневий,4 Кіцманського району Чернівецької області.

Судом також встановлено, що на території господарства самочинно побудований житловий будинок літ. «З-1, МЗ».

Відповідно до висновку оціночно-будівельного дослідження №61/05-18 від 11 травня 2018 року вартість будівельних матеріалів використаних в будівництві житлового будинку становить 307659 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що житловий будинок літ. «З-1, МЗ» був збудований спадкодавицею ОСОБА_4 у 2000 році, однак не введений нею в експлуатацію, є самочинним будівництвом, що є перешкодою в отриманні ним свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідачка ОСОБА_3 зазначала, що спірний житловий будинок було збудовано за їхні спільні з позивачем кошти, так вона працювала на панчішній фабриці в м. Чернівці, олійно-жировому комбінаті м. Чернівці, чоловік працював в колгоспі, на овочевій базі, згодом чоловік виїхав до на заробітки до Ізраїлю, а в 2004 році вони виїхали разом на заробітки до США. Отже, спірний житловий будинок не може входити до спадкової маси після смерті матері позивача, оскільки остання його не будувала, була матеріально неспроможна це робити, так як на час будівництва являлася особою пенсійного віку та єдиним її джерелом доходу була пенсія в незначному розмірі.

Відповідно до частин першої-третьої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти. Суд при застосуванні цієї норми встановлює, з яких передбачених законом підстав і у який спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до викладених у п.3.1 розяснень ВССУ від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення прав власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди,земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності на них у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами,; висновками експертів; показаннями свідків (ч.ч.1,2 ст.76 ЦПК України).

Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 пояснили, що спірний будинок будувався подружжям ОСОБА_3 у господарстві матері ОСОБА_8 приблизно у 2000-2002 роках. ОСОБА_9, будучи жінкою похилого віку, участі у будівництві не приймала. ОСОБА_10 виїхав на заробітки до Ізраїлю, Орися працювала і підзаробляла - їздила в Чехію. Будинок будувався для їхньої сімї. Розраховувалася з будівельниками та купляла будівельні матеріали ОСОБА_11.

Таким чином, судом установлено, що спірний житловий будинок самочинно збудований у 2000 -2002 роках, і відсутні належні докази, що придбавала будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва даного житлового будинку, спадкодавець ОСОБА_4 (мати позивача), отже вони не можуть входити до складу спадщини у відповідності до вимог статті 1218 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, висновків суду вони не спростовують.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 09 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 14 грудня 2018 року

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: А.І. Владичан

ОСОБА_12