Суддя Шевченко С. В.
Справа № 644/7624/17
Провадження № 2/644/275/18
РІШЕННЯ

іменем України

30 жовтня 2018 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Шевченка С.В., за участю секретаря Голєніщевої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу № 644/7624/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод для виконання договору довічного утримання,

учасники справи: представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 подала в суд позов, в якому просила розірвати договір довічного утримання, який укладений 13 жовтня 2016 року між нею та ОСОБА_2.

В обґрунтування вимог позивач посилалась на те, що оскільки вона є людиною похилого віку і потребує сторонньої допомоги, вона уклала з відповідачкою договір довічного утримання за умовами якого ОСОБА_2 отримувала у власність її квартиру АДРЕСА_1, натомість зобовязувалася утримувати її, забезпечувати продуктами харчування, одягом, необхідною допомогою, доглядати за зовнішнім та внутрішнім технічним станом квартири, надати можливість безперешкодного довічного користування квартирою. Ціна матеріального забезпечення була встановлена в розмірі однієї мінімальної заробітної плати на місяць. Проте, в порушення умов договору, відповідач не виконувала належним чином умов договору, а саме: не забезпечувала належного харчування, догляду та необхідної допомоги, що призвело до погіршення стану її здоровя.

ОСОБА_2 проти позову заперечувала. В обґрунтування заперечень відповідачка посилалась на те, що після укладення договору довічного утримання вона з ОСОБА_1 домовилась, що безпосередньо догляд та допомогу буде здійснювати мати ОСОБА_2 ОСОБА_5, яка проживала в одному підїзді з позивачкою. ОСОБА_5 здійснювала нагляд та утримання ОСОБА_1 щоденно. Готувала їй тричі на день їжу, вимірювала декілька разів на день тиск, контролювала прийом ОСОБА_1 ліків, здійснювала прибирання квартири, як поточне, так і генеральне, виводила її на вулицю для прогулянок, супроводжувала до лікарів. Всі витрати на придбання продуктів харчування, ліків та оплату послуг ОСОБА_5 здійснювала ОСОБА_2

Поряд з відзивом на позов, ОСОБА_2 подала зустрічний позов, який прийнятий у підготовчому судовому засіданні до спільного розгляду з первісним позовом, і в якому просила усунути перешкоди для виконання договору довічного утримання, в обґрунтування чого посилалась на те, що ОСОБА_1 безпідставно відмовилась приймати догляд та допомогу з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Судом задоволено заяву ОСОБА_1 про допит у якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та заяву ОСОБА_2 про допит у якості свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14

В ході зясування обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено, що 13 жовтня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір довічного утримання за умовами якого ОСОБА_2 отримувала у власність квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_1, натомість зобовязувалася утримувати останню, забезпечувати продуктами харчування, одягом, необхідною допомогою, доглядати за зовнішнім та внутрішнім технічним станом квартири, надати можливість безперешкодного довічного користування квартирою. Ціна матеріального забезпечення була встановлена в розмірі однієї мінімальної заробітної плати на місяць. Дана обставина підтверджена копією відповідного договору та не заперечувалась сторонами.

Отже, судом встановлено, що між сторонами склались договірні правовідносини щодо довічного утримання шляхом забезпечення належного харчування, догляду та іншого утримання і допомоги відчужувачу - ОСОБА_1, набувачем квартири ОСОБА_2

На виконання умов договору 13.10.2016 року ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 70620115.

Проте, взяті на себе зобовязання щодо утримання ОСОБА_1 шляхом забезпечення належного харчування, догляду та іншого утримання і допомоги ОСОБА_2 виконувала неналежним чином, що вбачається з позову та пояснень ОСОБА_1 і не спростовано ОСОБА_2

Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до пункту 2.1. договору довічного утримання, який був укладений 13 жовтня 2016 року між сторонами, ОСОБА_2 зобовязалася утримувати ОСОБА_1, забезпечувати її продуктами харчування, одягом, необхідною допомогою, доглядати за зовнішнім та внутрішнім технічним станом квартири.

Проте, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження належного виконання взятих на себе за вказаним вище договором ОСОБА_2 суду не надала.

Суд відхиляє надані останньою у якості доказів копії розписок, складених між ОСОБА_2 та її матірю ОСОБА_5 про отримання останньою грошових коштів з метою придбання продуктів харчування та догляду за ОСОБА_1, та копії чеків про придбання продуктів харчування, оскільки вказані копії документів та розписок не відповідають принципу належності доказу, так як не містять інформації щодо предмету доказування, а саме того, що ОСОБА_1 отримувала всі ті продукти харчування та догляд, про які міститься інформація в наданих суду копіях документів.

Також суд приймає до уваги те, що у відповідності до умов спірного договору ОСОБА_2 особисто мала виконувати зобовязання за даним договором. І лише у разі неможливості подальшого виконання своїх обовязків, що мають істотне значення, її обовязки можуть бути передані за згодою відчужувача, тобто ОСОБА_1, члену сімї набувача чи іншим особам. Проте, суду не було надано доказів на підтвердження поважності причин, які обумовлювали неможливість виконання ОСОБА_2 обовязків за договором, як і не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 надавала свою згоду на виконання ОСОБА_5 обовязків ОСОБА_2 з її утримання та догляду.

Також суд звертає увагу на те, що з урахуванням характеру спірних правовідносин, показання свідків про належне чи неналежне виконання набувачем за договором довічного утримання своїх обовязків, не можуть бути розцінені як достатні докази на підтвердження наявності таких обставин, оскільки у даному випадку такий засіб доказування не є достовірним, оскільки не дозволяє з достатньою мірою впевненості встановити дійсні обставини справи, тим більш коли показання свідків з боку позивача є протилежними показанням свідків з боку відповідача і суду не надано інших доказів, у сукупності з якими можливо надати перевагу показанням свідків однієї з сторін, як найбільш достовірним.

З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, та безпідставність заперечень ОСОБА_2 щодо цих вимог.

Зважаючи на те, що в ході судового розгляду було доведено неналежне виконання ОСОБА_2 зобовязань за договором довічного утримання, укладеного 13 жовтня 2016 року з ОСОБА_1, і, як наслідок порушення права останньої на належне виконання умов договору з боку набувача, суд застосовує до даних правовідносин положення ч. 1 ст. 755 ЦК України, які, зокрема, встановлюють, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Також суд вважає за необхідне зауважити на те, що ч. 1 ст. 756 ЦК України встановлено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Відтак, суд приходить до висновку про необхідність припинення права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 та поновлення такого права за ОСОБА_1

Крім того, суд відмовляє у зустрічному позові ОСОБА_2 виходячи, як зі встановлених і описаних вище обставин, так і з того, що обставини, викладені на обґрунтування зустрічних вимог не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 79, 81, 89, 263-264 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання, який укладений 13 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Припинити право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

У зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод для виконання договору довічного утримання відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова.

Повний текст рішення складений та підписаний 08.11.2018 року.

Суддя С.В. Шевченко