Справа № 453/227/18 Головуючий у 1 інстанції: Ясінський Ю.Є.
Провадження № 22-ц/811/2457/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року м. Львів

Справа № 464/1150/18

Провадження № 22-ц/811/2457/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Симець В.І.

розглянув апеляційну скаргу АТ «КБ «Приватбанк» в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 27 серпня 2018 рокуу складі судді Ясінського Ю.Є. справі

у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «Приватбанк»звернувся в суд із позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 у свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 44098 грн. 14 коп. та сплачений судовий збір.

В обґрунтування позову зазначає, що згідно договору № б/н від 03 березня 2011 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 25000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідач ОСОБА_2 не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Взяті на себе зобов'язання згідно договору № б/н від 03 березня 2011 року ОСОБА_2 не виконує, що призвело до заборгованості, яка станом на 24 січня 2018 рік складає 44098 грн. 14 коп.

Оскаржуваним рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 27 серпня 2018 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 03 березня 2011 року у розмірі 30930 (тридцять тисяч дев»ятсот тридцять) грн. 15 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) гривні сплаченого судового збору.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2, подавши апеляційну скаргу.

З рішенням не погоджується, вважає його незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права та недотриманням норм процесуального права, з наданням переваги одним доказам та не зверненням уваги на інші.

Вказує, що подана позивачем, як на підставу своїх заявлених вимог, копія анкети заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не містить достатньої інформації та підтвердження про досягнення сторонами всіх істотних умов договору про надання кредиту.

Вважає, що позивачем не надано жодних доказів про те, що укладаючи кредитний договір від 03.03.2011 року сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, так як анкета-заява заповнена ним, слугує лише доказом наміру укласти договір з позивачем а не самим кредитним договором. Так, а анкеті заяві, доданій до позовної заяви, відсутня будь-яка інформація про те, які саме позивач надав послуги, зокрема відсутній тип кредиту, сума кредиту, строк кредиту, мету отримання та спосіб надання кредиту. Вказує, що посилання в анкеті-заяві на те, що основні умови договору містяться на веб сайті не є доказом того, що саме ці умови ним погоджені при підписанні анкети-заяви від 03.03.2011 року.

Також вказує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом , підготовлений працівниками банку є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог.

Просить рішення Сколівського районного суду Львівської області від 27 серпня 2018 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Пат КБ «Приватбанк».

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Встановлено, що 03 березня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Приват Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в розмірі 25000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, за ним утворилась заборгованість по кредитному договору, яка станом на 24 січня 2018 рік становить 44098 грн. 14 коп., яка складається з наступного: 6839 грн. 42 коп. тіло кредиту; 21514 грн. 63 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 13167 грн. 99 коп. - пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина) та 2076 грн. 10 коп. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції визначаючи розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, не взяв до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем в частині нарахування суми боргу за пенею, як такий, що не відповідає встановленим судом умовам кредитного договору, а тому вважав загальний розмір зобов`язання, що виник у відповідача у зв`язку з отриманням кредитних коштів та користуванням ними виходячи з поданих доказів, без врахування суми боргу за пенею, складає 30930 грн. 15 коп., з яких: заборгованість за кредитом 6839 грн. 42 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом 21514 грн. 63 коп., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг (фіксована складова) 500 грн. та штрафу (процентна складова) 2076 грн. 10 коп.

Однак повністю погодитись із такими висновками суду першої інстанції не можна.

Так, оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що "Умови та правила надання банківських послуг" та "Тарифи банку" не є складовою частиною кредитного договору, колегія суддів апеляційного суду відзначає таке.

Як встановлено судом та видно із матеріалів справи, сторони уклали кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 03.03.2011року.

У цій заяві міститься умова, згідно якої відповідач згідний, що така заява разом із Памяткою клієнта, Умовами і правилами надання послуг, а також Тарифами складають між позичальником та банком договір про надання банківських послуг.

Оцінивши такі умови договору та спосіб його укладення, апеляційний суд дійшов висновку, що укладення договору кредиту у формі заяви, якою сторона позичальника приєднується до типових умов договору відповідає вимогам ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Разом з тим, апеляційний суд відзначає, що вирішуючи спір, в кожному конкретному випадку суду необхідно на підставі належних та допустимих доказів оцінювати обставину укладення такого договору та його умови.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

А відповідно до ч. 1 ст. 81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що підписана заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ОСОБА_2 та банком договір кредиту.

Однак, Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи на обслуговування карти, які долучені до справи, не можуть визнаватись як складова частина кредитного договору укладеного між позивачем та відповідачем, оскільки вони не містять ані дати їх складання, ані підпису позичальника, чи будь-якої іншої ознаки, яка б могла дозволити встановити факт обізнаності позичальника саме із цими умовами та тарифами на момент підписання заяви про отримання кредиту.

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до вимог ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

При таких фактичних обставинах справи, у суду були відсутні правові підстави для висновку, що умови кредитування, на які посилається банк, були узгоджені стороною позичальника, а тому колегія суддів приходить до висновку, що Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору кредиту.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 13 червня 2018 року по справі № 226/3556/15-ц, а також Верховний Суд України у справі №6-240цс14 від 11.02.2015р. та №6-16цс15 від 11.03.2015р.

Отже,колегія суддів вважає, що позовні вимоги банку у частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, за пенею, комісією та штрафами не підлягають до задоволення зв'язку із їх недоведеністю. Банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження встановлення процентів за користування кредитом, пені, комісії, штрафу(фіксованої частини і процентної складової) , оскільки відповідач не підписував Умов та правил надання банківських послуг, якими передбачено їх нарахування.

Водночас, сума заборгованості за кредитом у сумі 6 839, 42 грн. позивачем доведена повністю і така підлягає стягненню з відповідача.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

А відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стягуючи з відповідача заборгованість за кредитом суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову в цій частині, а доводами апеляційної скарги такі не спростовані.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до п. 4. ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню у відповідній частині та постановлення нового судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27 серпня 2018 року в частині стягнення заборгованості в сумі 21514 грн. 63 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 13167 грн. 99 коп. - пеня, 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина) та 2076 грн. 10 коп. - штраф (процентна складова) скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні таких позовних вимог відмовити.

В решті рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 6839 грн. 42 коп. тіла кредитута 1762 грн сплаченого судового збору залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2018року.

Головуючий

Судді