АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/117/18 Справа № 204/4153/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Макарова М.О., Пищиди М.М.

при секретарі Кравцовій Н.А

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу освіти «Навчально-реабілітаційний центр» «Надія» Дніпропетровської міської ради про зобов'язання оформити належним чином та видати трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час затримки оформлення та видачі трудової книжки та компенсації моральної шкоди

за апеляційною скаргою Комунального закладу освіти «Навчально-реабілітаційний центр» «Надія» Дніпропетровської міської ради

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

21 червня 2016 року позивачка звернулась до суду із позовом до Комунального закладу освіти «Навчально-реабілітаційний центр» «Надія» Дніпропетровської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки оформлення та видачі трудової книжки та компенсації моральної шкоди. В якому просила зобов'язати відповідача оформити належним чином та видати позивачу трудову книжку, стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію середньомісячної заробітної платні за час затримки видачі та оформлення трудової книжки, тобто з 16.03.2016 року по 16.05.2016 року суму у розмірі 6240 грн., стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за нанесену моральну шкоду у розмірі в 15000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що позивач 23 лютого 2016р. була прийнята на посаду вихователя в КЗО НРЦ «Надія» ДМР на 0,25 ставки, відповідно до наказу №185/1к від 23.02.2016 року. Через деякі непорозуміння та особисті неприязні відносини до керівництва, не витримала морального тиску, у позивача відбувся емоційний зрив, вона вимушена була звільнитися з роботи, в зв'язку з чим 16.03.2016 року позивачем було написано заяву на звільнення з займаної посади за власним бажанням, хоча робота її повністю влаштовувала. Як позивачу стало відомо, в той же день заява про звільнення підписана в.о. директора, і тією ж датою у відповідності до ст.38 КЗпП України позивач звільнена за власним бажанням, про що видано наказ №197к від 16.03.2016 року, хоча позивач ще мала намір відпрацювати два тижні, але керівництво не мало бажання спілкуватися з позивачем. Заборгованість по заробітній платі на день звільнення виплачена не була, а також не була оформлена належним чином та не видана трудова книжка. Крім того, з наказом про звільнення позивач не була ознайомлена. Вважає, що дії адміністрації КЗО РІРЦ «Надія» ДМР, в особі - ОСОБА_3, є незаконними та протиправними, що порушують законні права та інтереси позивача. Оскільки позивач мала 0,25 ставки, то в тиждень згідно бухгалтерської документації заробіток позивача становив 780 грн., за місяць середній заробіток позивача становить: 3120 грн. (780 грн. х 4 тижні). Таким чином, належне оформлення трудової книжки не відбулося, трудову книжку позивачу не видано, доказом чого є відсутність запису (відмітки про отримання позивача трудової книжки) та відсутність підпису позивача в документації КЗО НРЦ «Надія» ДМР, а саме: в особистій картці та книзі обліку руху трудових книжок. До того ж, з наказом про звільнення позивач навіть не була ознайомлена. 25.03.2016 року позивач звернулася зі скаргою до Відділу Управління освіти та науки Дніпропетровської міської ради щодо протиправних дій керівництва КЗО НРЦ «Надія» ДМР. В усному порядку позивачу було рекомендовано звернутися з заявою до директора КЗО НРЦ «Надія» ДМР про видачу трудової книжки, але заяву позивача не прийняли, і позивач вимушена була надіслати її поштою 28.03.2016 року. 30.03.2016 року під дверима квартири позивач знайшла лист №299 з КЗО НРЦ «Надія» ДМР, в якому йшлося про те, що позивач нібито в день звільнення отримала трудову книжку, про що складено Акт про отримання від 16.03.2016 року (хоча в день звільнення 16.03.2016 року в кабінеті директора коли позивач подавала заяву про звільнення сторонніх осіб не було, трудова книжка не видана), і позивача запрошують для можливості поставити свій підпис у книзі обліку руху трудових книжок та особистій картці. Отже, в день звільнення трудову книжку не оформлено належним чином та не видано, тобто дії керівництва КЗО НРЦ «Надія» ДМР незаконні. Відповіді на заяву позивача щодо видачі трудової книжки та копії наказу до теперішнього часу позивач не отримала. Розрахунок по залишку заробітної плати з позивачем був проведений лише 01.04.2016 року у розмірі 159 грн. 95коп. Оскільки днем звільнення є 16.03.2016 року, а трудова книжка не видана до теперішнього часу (2 місяці), відповідно роботодавець повинен сплатити звільненому працівникові середній заробіток за кожний день затримки трудової книжки. Середній заробіток позивача становить 3120 грн. на місяць, отже 3120 грн. х 2 місяці становить 6240 грн. Всього загальна сума компенсації за час затримки оформлення трудової книжки з 16 березня 2016 року по 16 травня 2016 року становить 6240 грн. Крім того, відповідач заподіяв позивачу моральну шкоду, в звязку з тим, що своєчасно не оформив та не видав трудову книжку, позивач зазнала душевних страждань, які були виражені в наступному: в звязку з тим, що відповідач не видав позивачу належним чином оформлену трудову книжку в день звільнення позивач не мала можливості працевлаштуватися на нову роботу та мати заробіток, у звязку з чим позивач та її сімя зазнає матеріальних труднощів; отримання сильного стресу в момент, коли позивачу постійно безпідставно відмовляють в оформленні трудової книжки та її видачі, натомість вимагають від підписів в її отриманні, що супроводжується нервозністю та відчаєм, позивач знаходиться в депресивному стані, але нічого не може вдіяти з ситуацією, що створилась, відчуває позивач себе безпорадною та незахищеною; моральні страждання та душевний біль, що повязанні з несправедливими діями щодо позивача, це дуже сильно впливає на стан її загального здоровя, а також збудженість нервової системи, головні болі, безсоння, втрата апетиту; моральні та психічні переживання, що повязані з незаконними та несправедливими діями керівництва КЗО НРЦ «Надія» ДМР щодо звільнення позивача. Позивач вимушена суттєво змінити свій спосіб життя. Для повного відновлення морального стану позивачу потрібний тривалий час. Беручи до уваги глибину емоційних переживань, які отримала позивач: психологічну травму, тяжкість та глибину нанесених душевних страждань, моральну шкоду позивач оцінює в 15000 грн. (а.с.1-6).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Комунального закладу освіти «Навчально-реабілітаційний центр» «Надія» Дніпропетровської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки оформлення та видачі трудової книжки та компенсації моральної шкоди - задоволено.

Зобов'язано Комунальний заклад освіти «Навчально-реабілітаційний центр» «Надія» Дніпропетровської міської ради оформити належним чином та видати ОСОБА_2 трудову книжку.

Стягнуто із Комунального закладу освіти «Навчально-реабілітаційний центр» «Надія» Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_2 компенсацію середньомісячної заробітної плати за час затримки видачі та оформлення трудової книжки, у період з 16.03.2016 року по 16.05.2016 року суму у розмірі 6 240 грн.

Стягнуто із Комунального закладу освіти «Навчально-реабілітаційний центр» «Надія» Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_2 компенсацію моральну шкоду у розмірі в 15 000 грн.

Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.49-53).

Не погодившись з рішенням суду КЗО «Навчально-реабілітаційний центр» «Надія» Дніпропетровської міської ради звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.74-76).

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 була прийнята до КЗО «НРЦ «Надія» на посаду вихователя відповідно до наказу №185/1к від 23.02.2016 року (а.с.105).

Відповідно до особистої заяви ОСОБА_2, наказом №197к від 16.03.2016 року вона була звільнена з роботи за власним бажанням (а.с.121).

З наказом про звільнення ОСОБА_2 не ознайомлена, повний розрахунок з нею проведено не було, трудова книжка не видана, підпис у журналі обліку трудових книжок ОСОБА_2 зроблено не було, про що складено відповідний акт, що підтверджується матеріалами справи.

25 березня 2016 року ОСОБА_2 звернулася зі скаргою до відділу управління освіти та науки Дніпропетровської міської ради щодо протиправних дій керівництва КЗО НРЦ «Надія» ДМР (а.с.5-6).

ОСОБА_2 надіслала поштою заяву директору КЗО НРЦ «Надія» ДМР про видачу трудової книжки від 28 березня 2016 року (а.с.7-8).

30 березня 2016 року ОСОБА_2 отримала лист №299 КЗО НРЦ «Надія» ДМР про те, що вона нібито в день звільнення отримала трудову книжку, про що складено Акт про отримання від 16.03.2016 року і вона запрошують для можливості поставити свій підпис у книзі обліку руху трудових книжок та особистій картці (а.с.10).

Задовольняючи позовні вимог суд 1 інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 з наказом про звільнення не ознайомлена, повний розрахунок з нею проведено не було, трудова книжка не видана, підпис у журналі обліку трудових книжок ОСОБА_2 зроблено не було, тому, з урахуванням розміру її заробітної плати, стягненню підлягає компенсація за час затримки належного оформлення трудової книжки та видачі її позивачці в сумі 6240 грн. за період з 16 березня 2016 року по 16 травня 2016 року, а також завдана моральна шкода у сумі 15000 грн.

Однак, із вказаними висновками суду у повній мірі погодитись неможливо, оскільки вони зроблені передчасно та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Предметом спору у даній справі є стягнення з Комунального закладу освіти «Навчально-реабілітаційний центр» «Надія» Дніпропетровської міської ради середнього заробітку за час затримки оформлення та видачі трудової книжки й проведення повного розрахунку, та стягнення моральної шкоди у звязку з цим.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка дійсно працювала у КЗО «НРЦ «Надія» на посаді вихователя з 01.03.2016 року по 16.03.2016 року (а.с. 120).

Відповідно до особистої заяви, ОСОБА_2 була звільнена з роботи за власним бажанням за наказом № 197к від 16.03.2016 року (а.с.121, 122).

Розрахунок по залишку заробітної плати з нею було проведено 01 квітня 2016 року.

Згідно зі ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, яка завдана працівникові відшкодовується в випадку, якщо порушення його законний прав призвели до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В своїй позовній заяві позивачка посилається на те, що в день звільнення її не було ознайомлено з відповідним наказом, не було проведено розрахунок та належним чином оформлено трудову книжку й видано її їй.

Розрахунок по залишку заробітної плати з нею було проведено лише 01 квітня 2016 року, а копію наказу й трудову книжку їй видано не було й по день звернення з позовом до суду.

Відповідач проти зазначених обставин заперечує й посилається на відповідні докази, а саме складені акти та листи, направлені на імя позивачки.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були допитані в якості свідків, і повідомили, що дійсно, 16.03.2016 року особисто бачили позивачку у приймальні керівника Комунального закладу освіти «Навчально-реабілітаційний центр» «Надія» Дніпропетровської міської ради, яка отримала трудову книжку, але відмовилася від підпису в особистій картці та книзі обліку руху трудових книжок на підтвердження її одержання, про що було складено відповідний акт, в якому вони розписалися. З отриманою трудовою книжкою в руках свідки особисто бачили позивачку в приміщенні закладу саме 16.03.2016 року.

Суд 1 інстанції, в порушення норм процесуального права, не встановив фактичних обставин по справі з цього приводу й дійшов передчасного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення в повному обсязі, оскільки, як було встановлено в суді апеляційної інстанції, позивачка в день звільнення 16.03.2016 року отримала трудову книжку, однак відмовилася від відповідного підпису в особистій картці та книзі обліку руху трудових книжок.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду 1 інстанції в частині зобов'язання Комунальний заклад освіти «Навчально-реабілітаційний центр» «Надія» Дніпропетровської міської ради оформити належним чином та видати ОСОБА_2 трудову книжку, підлягає скасуванню, з вищезазначених підстав, з ухваленням в цій частині рішення про відмову у задоволенні позову.

Що стосується рішення суду 1 інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки оформлення та видачі трудової книжки та компенсації моральної шкоди, то в цій частині воно також підлягає скасуванню з ухваленням в даній частині нового рішення про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Так, відповідно до відповіді Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради № 13/8-22 від 31.01.2018 року, Комунальний заклад освіти «Навчально-реабілітаційний центр» «Надія» Дніпропетровської міської ради підпорядкований департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради та фінансується за рахунок коштів міського та державного бюджету (а.с.146). Також, з наданої інформації від 06.02.2018 року за № 10/8-12, вбачається, що заробітна плата відповідачці не нараховувалася та не виплачувалася (а.с. 145).

З наведеного та наявних матеріалів справи вбачається, що розпорядником коштів відповідач не являється, і з нього не можуть бути стягнуті середній заробіток за час затримки оформлення та видачі трудової книжки та компенсація моральної шкоди. Позовні вимоги до належного відповідача в цій частині не заявлялись, суд 1 інстанції питання щодо заміни неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідача не вирішив, до участі у справі його не залучив.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої предявлено позов, суд відмовляє в позові до неналежного відповідача з цієї підстави і не повинен робити інших висновків, щодо обставин справи не повязаних із встановленням належності відповідача.

Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішувати питання щодо залучення до участі у справі інших осіб, а суд 1 інстанції дане питання не вирішив, то колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України в частині стягнення середнього заробітку за час затримки оформлення та видачі трудової книжки та компенсації моральної шкоди підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Комунального закладу освіти «Навчально-реабілітаційний центр» «Надія» Дніпропетровської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки оформлення та видачі трудової книжки та компенсації моральної шкоди, що не позбавляє ОСОБА_2 права звертатися з відповідним позовом до належного відповідача у передбачений законом спосіб та порядок.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н ОВ И В:

Апеляційну скаргу Комунального закладу освіти «Навчально-реабілітаційний центр» «Надія» Дніпропетровської міської ради задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Комунального закладу освіти «Навчально-реабілітаційний центр» «Надія» Дніпропетровської міської ради про зобов'язання оформити належним чином та видати трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час затримки оформлення та видачі трудової книжки та компенсації моральної шкоди відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: