КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1375/2018 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Ігнатченко Н.В.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району в місті Києві», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на частину комунальної квартири та зобов'язання внести зміни до свідоцтва про право власності,

встановив:

У грудні 2016 року, ОСОБА_2 звернулося до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до Солом'янської РДА про визнання права власності на частину комунальної квартири та зобов'язання внести зміни до свідоцтва про право власності, мотивуючи свої вимоги тим, що з 1989 року вона проживала та була зареєстрована в кімнаті площею 11,5 кв.м. комунальної квартири АДРЕСА_1.

27 листопада 2015 року вона звернулась з відповідною заявою та всіма необхідними документами до відділу приватизації Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації для оформлення приватизації кімнати, розміром 11,5 кв.м. на себе та її сина.

16 грудня 2015 року відділом приватизації державного житла управління житлово - комунального господарства Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації на підставі Розпорядженням від 16 грудня 2015 року №46524, їй було видано Свідоцтво про право власності, яким посвідчується, що 33/100 частини комунальної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, дійсно належить їй та її сину на праві приватної, спільної часткової власності в рівних частках.

Однак з зазначеного Свідоцтва незрозуміло, яка саме кімната приватизована, адже квартира має 2 кімнати площею 11,5 кв.м. та 23,3 кв.м.

Також у даному Свідоцтві зазначено, що загальна площа 33/100 частини квартири становить 16,88 кв.м., з чим вона не погоджується.

Зазначила, що згідно Розпорядження про зміну договору найму від 21 вересня 2015 року №559 вона визнана наймачем житлової площі 11,50 кв.м. у зв'язку зі смертю наймача ОСОБА_7

Відповідно до довідок ф.№3 за різні періоди житлова площа кімнати становить 11,5 кв.м., а загальна площа квартири становить 19,6 кв.м.

Згідно Технічного паспорта, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації серії МЕ №806220 від 12 листопада 2015 року, дана квартира складається з 2 кімнат житловою площею 34,8 кв.м., у тому числі: кімната - 11,5 кв.м., кімната - 23,3 кв.м., кухня - 4,9 кв.м., вбиральня - 0,8 кв.м., ванна кімната - 2,9 кв.м., коридор - 4,3 кв.м., тамбур - 1,0 кв.м., веранда - 7,3 кв.м., кладова - 2,4 кв.м., загальна площа якої становить 58,4 кв.м.

В комунальній квартирі мешкають два наймачі, вона займає кімнату площею 11,5 кв.м., а ОСОБА_3 - кімнату розміром 23,3 кв.м.

Згідно Технічного паспорта площа загального користування в квартирі становить 23,6 кв.м.

Вважає, що при приватизації та здійсненні розрахунку належної до приватизації площі її площу в квартирі було зменшено на 2,42 кв.м.

В копіях розрахунків загальної площі квартири зазначено, що згідно з розпорядженням №44717 від 31 серпня 2011 року до приватизаційної частини цієї комунальної квартири увійшла площа в розмірі 39,91 кв.м., до приватизації другої частини квартири, що належить їй та її сину, згідно з розпорядженням №46524 від 16 грудня 2015 року, увійшла площа у розмірі 16,88 кв.м.

Разом приватизована площа цієї комунальної квартири, згідно приватизаційних документів, становить 56,79 кв.м., в той час, як згідно документації БТІ загальна площа зазначеної квартири становить 58,4 кв.м.

Крім того, неодноразово в виданих їй довідках ф.№3 за різні періоди зазначався розмір займаного нею житлового приміщення 11,5 кв.м., а загальна площа - 19,6 кв.м.

З незрозумілих причин площа квартири при приватизації зменшилась на 1,61 кв. м., в той час, коли перепланувань в квартирі не проводилось ні в сторону збільшення, ні в сторону зменшення.

Просила суд, визнати за нею та ОСОБА_8 в рівних частках право власності на 33/100 частини комунальної квартири АДРЕСА_1, загальна площа якої 33/100 становить 19,30 кв.м., та складається з приміщень: №7- житлової кімнати площею 11,50 кв.м., №6 - кухні площею 4,9 кв.м., №3- вбиральні площею 0,8 кв.м., №4- ванної кімнати площею 2,9 кв.м., №2 - коридору площею 4,3 кв.м., №1- тамбуру площею 0,1 кв.м., №9 - веранди площею 7,3 кв.м., №5 - кладової площею 2,4 кв.м., №8 - житлової кімнати 23,3 кв.м.;

Зобов'язати відділ приватизації державного житла управління житлово - комунального господарства Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації внести зміни до Свідоцтва про право власності, видане на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_8 серія НОМЕР_1 від 16 грудня 2015 року, де загальна площа 33/100 частини комунальної квартири має становити 19,30 кв.м., а кімната, що підлягає приватизації - 11,50 кв.м.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 червня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах матеріального та процесуального законодавства.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалась на те, що суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, що мають значення для справи, так як квартира є спільного заселення, планування квартири розраховане на спільне її використання і відповідно всі допоміжні приміщення були і залишились після приватизації спільними. Також, до суду не було надано та не було досліджено належним чином завірені копії, та більшість оригіналів письмових доказів, які не бралися судом до уваги.

Вважає, що без доказів неможливо встановити які частки було передано у власність громадянам, які житлові, підсобні чи допоміжні приміщення передавалися та є у приватній власності громадян, а які залишаються у державній власності, так як представники відповідача стверджували, що в 2011 році під час приватизації було передано іншим наймачам реальні частки із спільного майна, а саме передано у власність спільне підсобне приміщення веранду, та житлову кімнату 23,3 кв.м.

Судом першої інстанції визнано обставини встановленими, які не доведені не підтверджуються жодними достовірними доказами, що знаходяться в матеріалах справи, на підставі припущень відповідача та третіх осіб, а саме: судом на підставі їх припущень встановлено, що підсобні приміщення (приміщення соціального користування) площа яких складає 7,3 кв.м. не враховувалися, та не могла площа підсобних приміщень наймачів веранда розміром 7,3 кв.м. враховуватися при проведенні розрахунку, до цього судом наводяться розрахунки відносно загальної площі 51,1 кв.м. тобто без площі підсобних приміщень які можуть складатися з кухні площею 4,9 кв.м + кладова площею 2,4 кв.м = 7,3 кв.м (58,4 - 7,3=51,1 кв.м.).

Апелянт також зазначає, що позивач оспорює площу підсобних приміщень, при цьому як вбачається з позовних вимог позивач нічого не оспорює, а захищає право спільної часткової власності на квартиру в цілому, яке вже позивачу та її малолітньому сину надано в цілому та відповідно зареєстрована частка 33/100 згідно законодавства України, а оспорює право на спільне майно відповідача, відповідно до цього права в цілому, позивач просив зобов'язати Солом'янську РДА в м. Києві виправити помилку в свідоцтві про право власності НОМЕР_1 від 16 грудня де в додатковій інформації даного свідоцтва наведено арифметичні розрахунки відносно частки 33/100.

Суд першої інстанції,мав зважати на те, що ОСОБА_2 та її малолітній син - ОСОБА_8 вже є співвласниками квартири в цілому, а не співвласниками окремих приміщень. Згідно свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 16 грудня 2015 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ЕКК № 932758 від 05.01.2016 року є співвласниками 33% від всієї квартири, від 100 % квартири становить 58,4 кв.м та підтверджується відповідачем та представниками відповідача, тому 33% від 58,4 кв.м., а не від уявних 51,1 кв.м., які суд першої інстанції вказав у розрахунках.

У власність передана частка квартири 33/100, а не додаткова інформація в якій роз'яснюється скільки становить 33/100.

Згідно розпорядження Солом'янської РДА в м. Києві №46524 від 16.12.2015 р. передано 33/100 частини комунальної квартири, а не додаткова інформація де зазначаються арифметичні розрахунки відносно частки 33/100.

Крім того, стверджує, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що зареєстровано та виникає право власності на частку 33/100 в рівних частинах між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 по 33/200, а не додаткова інформація де вираховується площа відносно частки 33/100.

Просила скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 червня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На апеляційну скаргу Солом'янська РДА подала відзив, який обґрунтовувала тим, що твердження позивача, що при проведенні приватизації не було враховано площу кімнати 23,3 кв.м., в якій мешкають треті особи - родина ОСОБА_3, а також площу веранди 7,3 кв.м., на яку є вихід лише з кімнати площею 23,3 кв.м., абсолютно безпідставні та не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

На умовах найму, позивачем використовувалась кімната площею 11,5 кв.м., яка в подальшому була приватизована.

Відповідно до Положення про порядок передачі квартир, жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, підсобні приміщення - приміщення квартир, комунальних квартир, жилих блоків, призначені для гігієнічних або господарсько-побутових потреб мешканців, а також передпокій, внутрішньо квартирний хол, коридор, тощо.

У комунальній квартирі, жилому блоці у гуртожитку, де мешкають два і більше наймачі, загальна площа, передається у власність громадян, визначається як сума площ займаних наймачами жилих кімнат та площі підсобних приміщень, яка розподіляється між всіма наймачами пропорційно площі займаних ними жилих кімнат.

Таким чином, претензії позивача на кімнату площею 23,3 кв.м. та розташовану в ній веранду площею 7,3 кв.м. абсолютно безпідставні та незаконні.

Розрахунки при проведенні приватизації відбувались у відповідності до вимог чинного законодавства.

Просила, залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 червня 2018 року без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до технічного паспорта квартира АДРЕСА_1 від 12 листопада 2015 року складається з 2 кімнат житловою площею 34,8 кв.м., у тому числі 1 кімната - 11,5 кв.м., 2 кімната - 23,3 кв.м., кухня - 4,9 кв.м., вбиральня - 0,8 кв.м., ванна кімната - 2,9 кв.м., коридор - 4,3 кв.м., тамбур - 1,0 кв.м., веранда - 7,3 кв.м., кладова - 2,4 кв.м., загальною площею 58,4 кв.м.

Згідно з Ордером на жиле приміщення НОМЕР_2 від 10 травня 1995 року, виданого виконавчим комітетом Жовтневої радої ради народних депутатів м. Києва, ОСОБА_7 на сім'ю з 6 осіб надано право на зайняття приміщення площею 11,5 кв.м.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01 листопада 2013 року за зверненням позивачки було встановлено факт належності ОСОБА_7 ордера на дану кімнату в комунальній квартирі.

Розпорядженням Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації № 559 від 21 вересня 2015 року позивачку визначено наймачем житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 11,50 кв.м. в зв'язку із смертю наймача ОСОБА_7

Згідно з Інформаційною Довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна позивачці та її сину ОСОБА_8, відповідно до свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 16 грудня 2015 року, виданого Відділом приватизації державного житла управління житлово - комунального господарства Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, на праві приватної власності належить 33/100 частини квартири АДРЕСА_1, що становить 16,88 кв.м.

Третім особам відповідно до Свідоцтва про право власності серії НОМЕР_3 від 31 серпня 2011 року, виданого Відділом приватизації державного житла Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, на праві приватної власності належить 67/100 частини квартири.

Площа підсобних приміщень, які знаходяться в загальному користуванні, на підставі матеріалів, наданих балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1, за вирахуванням веранди площею 7,3 кв.м., становить 16,30 кв.м., з яких: кухня - 4,9 кв.м., вбиральня - 0,8 кв.м., ванна кімната - 2,9 кв.м., коридор - 4,3 кв.м., тамбур - 1,0 кв.м., кладова - 2,4 кв.м.

Це відповідає експлікації внутрішніх площ до житлового будинку, що знаходиться в Реєстраційній справі КП »Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 34910551, створеній 19 жовтня 2011 року.

Ці ж дані, а саме розмір квартири та підсобних приміщень, відповідають і поповерховому плану.

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 16 грудня 2015 року 33/100 частини спірної квартири, що передані у власність позивачки з дитиною, становить 16, 88 кв.м.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка набула право власності на частину спірної квартири в порядку, визначеному законом, видане Свідоцтво про право власності відповідає вимогам закону, а твердження позивачки та її представника ґрунтуються на неправильному трактуванні ними вимог закону.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 6 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16 грудня 2009 року, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за №109/17404, визначення загальної площі об'єктів приватизації, що передаються у власність громадян, здійснюється наступним чином: загальна площа квартири (будинку), що передається у власність, визначається як сума площ жилих і підсобних приміщень квартири, веранд, вбудованих шаф, а також площ лоджій, балконів і терас, які враховуються з використанням коефіцієнтів, визначених розділом 6 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за №582/5773.

У комунальній квартирі, жилому блоці (секції) у гуртожитку, де мешкають два і більше наймачі, загальна площа, що передається у власність громадян, визначається як сума площ займаних наймачами жилих кімнат (з урахуванням відповідних коефіцієнтів площі розташованих у них веранд, засклених балконів, лоджій, холодних комор, відкритих балконів, лоджій та терас) та площі підсобних приміщень, яка розподіляється між всіма наймачами пропорційно площі займаних ними жилих кімнат.

Приклад обчислення загальної площі комунальної квартири, жилого блоку (секції) у гуртожитку, в якій (якому) мешкають два і більше наймачі, наведено у додатку 1 до Положення.

Згідно з Додатком №1 до Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово - комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396, розрахунок площі, що передавалася у власність позивачки з дитиною була розрахована наступним чином: 11,5 + = 11,5 + 5,38 =16,88 кв.м.

Тобто, розрахунок площі, яка підлягала передачі у приватну власність позивачки з дитиною в порядку приватизації, був проведений у порядку, визначеному Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16 грудня 2009 року.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно зі ст.345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Про приватизацію державного житлового фонду як способу набуття права приватної власності зазначено також у рішеннях Конституційного Суду України від 28 вересня 2000 року №10-рп/2000 у справі про приватизацію державного житлового фонду, від 2 березня 2004 року №4-рп/2004 у справі про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків, від 10 червня 2010 року №15-рп/2010 у справі про безоплатну приватизацію житла.

Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_9 щодо офіційного тлумачення положень п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» зазначено, що приватизація, купівля-продаж, спадкування інші цивільно-правові угоди є однаковими юридично значимими підставами набуття права власності.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки при розрахунку площі, що підлягала передачі у власність наймачам спірної квартири були враховані норми, викладені в пункті 6 Положення, згідно з яким балкони, лоджії, холодні комори, відкриті балкони, лоджії та тераси враховуються при приватизації в суму площ наймачів жилих кімнат, з якими вони межують.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 червня 2018 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 09 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

Н.В. Ігнатченко