Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа№ 22-ц/778/1651/18 Головуючий у 1-й інстанції: Олійник М.Ю.
Є.У.№ 321/311/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року ОСОБА_2

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_3,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7, про визнання недійсними заповітів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника -адвоката ОСОБА_8 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 29 січня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_4. звернувся до суду із вищевказаним позовом. Зазначав, що 07.12.2016 року померла його батько ОСОБА_9, після смерті якого залишилася земельна ділянка сільськогосподарського призначення, площею 6,8901 га. яку останній 11 вересня 2008 року заповів своїй дружині ОСОБА_5, а 14.12.2008 року змінив заповіт на користь ОСОБА_6 - сина його дружини. Посилаючись на те, що на момент складання вищевказаних заповітів батько тяжко хворіла, а тому не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, просив суд визнати ці заповіти недійсними на підставі ст.ст.225, 1257 ЦК.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 29 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 в особі представника - адвоката ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушені норми процесуального права, так як йому було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про проведення повторної посмертної судової психіатричної експертизи. На думку позивача, висновки наявної у справі судової психіатричної експертизи є неповними, суперечать іншим зібраним у справі доказам, поясненням свідків, які засвідчили, що ОСОБА_9 після хвороби у 2006 році не міг самостійно пересуватися, отримав 1 групу інвалідності та хворів на епілепсію. У зв'язку із хворобою батько постійно приймав ліки, які могли вплинути на його відношення до своїх дій та рішень під час складання заповітів. З вказаних підстав

позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечують проти апеляційної скарги і вважають рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим. Зазначають, що спадкодавець у 2006 році переніс інсульт, був частково паралізованим, отримав першу групу інвалідності, але його хвороба та діагнози не були психічними захворюваннями. В історії хвороби є записи про те, що при огляді і лікуванні хворий, був адекватний, контактний, всебічно орієнтований. Вказані обставини підтвердили всі допитані судом свідки, в тому числі і лікар ОСОБА_10, яка лікувала ОСОБА_9 та підтвердила у суді, що психіатричних порушень у нього не було, ліки, які він приймав, на розумову діяльність не впливали, втрати пам'яті у нього не було. Висновок проведеної у справі судової психіатричної експертизи є повним і підстав для призначення повторної експертизи у суду не було, оскільки будь-яких нових доказів щодо психічного і розумового стану спадкодавця позивачем суду не надано. Просили розглянути справи у суді апеляційної інстанції без їх участі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, прояснення адвоката ОСОБА_8, який підтримав апеляційну скаргу і просив про її задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 374, 375 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи ОСОБА_11 у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що по справі не встановлено обставин, які безспірно свідчили, що на час складання заповітів ОСОБА_9 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. При складенні заповітів порушень вимог закону щодо форми та порядку посвідчення не було, доказів невідповідності змісту заповітів волі покійного не має, а тому підстави для визнання їх недійсними відсутні.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дана правильна оцінка.

Встановлено, що 7 грудня 2016 року помер батько позивача ОСОБА_9 (а.с. 7).

Відповідно до медичної довідки про причину смерті ОСОБА_9, який помер 07грудня 2016 року, причина смерті - наслідки перенесено ішемічного інсульту(а.с.62 зворот).

Відповідно до заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7 11 вересня 2008 року, належну ОСОБА_9 земельну ділянку 6,8901 га, що розташована на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЗП №019187 виданого Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області 20 травня 2004 року, а також все інше належне йому майно, де б воно не було, із чого б воно не складалося

і, взагалі, все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право. ОСОБА_9 заповів - ОСОБА_5Ф (а.с. 64).

Згідно заповіту від 14 грудня 2011 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7, ОСОБА_9 на випадок своєї смерті зробив таке заповідальне розпорядження: земельну ділянку площею 6,8901 га, що розташована на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, кадастрові номери земельної ділянки -:32:002:0003; :32:027:0027, заповів - ОСОБА_6І (а.с. 65).

Відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_12 у січні 2017 року подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, було заведено спадкову справу №60108744 (а.с.53. 58,70).

Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори), заповіт № 45419809, номер в реєстрі нотаріальних дій 3513, посвідчений 11 вересня 2008 року приватним нотаріусом ОСОБА_7, та заповіт № 52171968 номер в реєстрі нотаріальних дій 2235, посвідчений 14 грудня 2011 року приватним нотаріусом ОСОБА_7, є чинними (а.с. 60).

Позивач, як на підставу визнання заповітів недійсними посилався на те, що на час вчинення оспорюваних заповітів спадкодавець не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Зазначав, що ОСОБА_9 з 2006 року тяжко захворів, переніс інсульт, після чого, був виписаний з лікарні з діагнозом: гіпертонічна хвороба третього ступеня лівостороння геміплегія, та отримав першу групу інвалідності. Вважає, що ОСОБА_9 не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, на час складання заповітів.

За висновком судово-психіатричної експертизи №610 від 28 листопада 2017 року, винести остаточне рішення, чи страждав ОСОБА_9 будь-якими психічними хворобами або розладами на час складання заповітів 11 вересня 2008 року та 14 грудня 2011 року, чи міг він 11 вересня 2008 року та 14 грудня 2011 року усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними - не уявляється можливим у зв'язку з відсутністю опису психічного стану (а.с. 160-169).

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_10В - лікар районної лікарні, який лікував ОСОБА_9, ОСОБА_13 - брат померлого, ОСОБА_14 - однокласниця померлого, ОСОБА_15 - племінниця спадкодавця, ОСОБА_16 - товариш померлого. послідовно пояснювали у суді про те, що після перенесеного у 2006 році інсульту ОСОБА_9 пересувався на візку, але психіатричних порушень у нього не було, він був адекватним, у 2010 році був присутній на вечорі зустрічі випускників, де з усіма спілкувався, згадували свої шкільні роки тощо.

Будь-яких допустимих доказів, які б спростовували висновки експертизи, позивач суду не надав.

Згідно із ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде установлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними,

може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені.

Правила зазначеної статті поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що у момент укладення правочину він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними.

Як зазначено у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із тих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Згідно з постановою Верховного суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, висновки якого є обов'язковими для судів, висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров'я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Проведеною у справі експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність спадкодавця у момент підписання ним заповітів розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджується, що зробити остаточний висновок про будь-які психічні розлади або хвороби на час складення заповітів не уявляється можливим у зв'язку із відсутністю опису психічного стану ОСОБА_9, що саме по собі не є підставою для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом порушені норми процесуального права, безпідставно відмовлено у проведенні повторної експертизи є неспроможними.

За положенням ч,2 ст.ПЗ ЦПК України повторна експертиза може бути призначена судом, якщо висновок експерта буде визнано необгрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності.

Як вбачається із висновку судово-психіатричного експерта № 610 від 28 листопада 2017 року, даних та матеріалів, які були представлені для дослідження, було достатньо і вони не викликали сумніву у їх достовірності, у зв'язку з чим експертами не були заявлені перед судом будь-які клопотання про надання додаткових доказів. Предметом дослідження експертів були як історія хвороби ОСОБА_9, такі і матеріали цивільної справи , в тому числі пояснення допитаних судом свідків.

/і

Висновок експертизи не суперечить зібраним у справі доказам і не викликає сумнів у його правильності.

Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження доводів про психічний розлад батька на час складення заповітів, відсутність волевиявлення останньої на складання оспорюваного заповіту.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильну оцінку показів свідків являються безпідставними.

Оскільки судом правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову, як про це вимагає позивач.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують. оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 29 січня 2018 року по цій справі залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді: