Провадження № 22-ц/773/387/18 Категорія: 19 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2018 року місто ОСОБА_1

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Матвійчук Л.В.,

суддів Русинчука М.М., Осіпука В.В.,

з участю: секретаря Лимаря Р.С.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зобов'язання укласти договір та стягнення штрафу,

за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

10.07.2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 02.03.2015 року між нею та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_1 за реєстраційним № 90, згідно умов якого сторони зобов'язались в майбутньому укласти основний договір купівлі-продажу трьохкімнатної квартири з підвалом по вул. Львівській в новобудові в м. Луцьку Волинської області у термін до 01.11.2015 року. В подальшому зазначений строк був неодноразово продовжений шляхом укладення договорів, останній раз до 01.04.2017 року згідно договорів від 27.10.2015 року, 23.02.2016 року, 13.06.2016 року, 28.10.2016 року.

Зазначає, що за умовами договору вона як майбутній покупець сплатила відповідачу як майбутньому продавцю забезпечувальний платіж у розмірі 600 000 грн, які він отримав при підписанні договору. Однак відповідач ухилився від укладення та підписання основного договору. На її численні звернення вона отримала лист-повідомлення про неможливість укладення основного договору через необґрунтовані і неповажні причини.

Згідно з п. 6 даного договору у випадку відмови майбутнього продавця від укладання основного договору без поважної причини, ним повертається майбутньому покупцеві сплачений забезпечувальний платіж та додатково сплачується штраф в розмірі 100 відсотків суми забезпечувального платежу, а згідно п. 7 договору, у разі, якщо одна сторона ухиляється від виконання зобов'язань за цим договором (тобто ухиляється від укладання основного договору), інша сторона вправі звернутись до суду з вимогою про примушення укласти основний договір на умовах визначених цим договором.

Ураховуючи викладене, позивач ОСОБА_2 просила суд зобов'язати відповідача укласти основний договір купівлі-продажу трьохкімнатної квартири з підвалом по вул. Львівській в новобудові в м. Луцьку Волинської області, площею 93,0 кв. м, на умовах, передбачених договором від 02.03.2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_1 за реєстраційним №90, а також стягнути з відповідача на її користь штраф в розмірі 600 000 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.01.2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позову, з підстав неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідач ОСОБА_4 у поданому відзиві на апеляційну скаргу просив апеляційний суд оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції свої висновки обґрунтовував тим, що відсутність у відповідача ОСОБА_4 правовстановлюючих документів на будинок унеможливлює укладення договору купівлі-продажу квартири, що є поважними причинами неукладення ним основного договору. Крім того, відповідач не відмовляється і не ухиляється від укладання основного договору, існують поважні причини невиконання ним зобов'язання щодо укладання основного договору, у звязку з чим прийшов до висновку, що позовні вимоги, які ґрунтуються на п. п. 6, 7 попереднього договору, до задоволення не підлягають.

Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з нормами матеріального права та встановленими у справі обставинами.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.03.2015 року позивач ОСОБА_2 як майбутній покупець та ОСОБА_4 як майбутній продавець уклали договір, відповідно до умов якого зобов'язались в строк до 01.11.2015 року укласти договір купівлі-продажу (основний договір) трьохкімнатної квартири з підвалом по вул. Львівській в новобудові в м. Луцьку Волинської області, площею 93,0 кв. м (стіни штукатурка, підлога стяжка, вікна металопластикові, фасад, світло, вода, опалення, вхідні двері) (а.с.5).

Частиною 1 ст. 635 ЦК України визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Як встановлено судом, за змістом зазначений договір відповідає вимогам ст. 635 ЦК України і є попереднім договором.

Пунктом 2.3. зазначеного договору передбачено, що за основним договором майбутній продавець зобов'язується передати у власність майбутнього покупця квартиру, обумовлену цим договором, а майбутній покупець, в свою чергу прийняти її та сплатити, визначену цим договором грошову суму під час укладення основного договору.

Пунктом 2.6. договору установлено, що продаж квартири буде вчинено за узгодженою ціною 600 000 грн.

У відповідності до п. 3 договору у забезпечення виконання своїх обов'язків, майбутній покупець сплатила майбутньому продавцю забезпечувальний платіж в розмірі 600 000 грн, а майбутній продавець отримав зазначену суму, яка при підписанні основного договору залишається у майбутнього продавця і зараховується в рахунок оплати за вищевказану квартиру за основним договором.

Згідно з п. 6 договору у випадку відмови майбутнього продавця від укладання основного договору без поважної причини, ним повертається майбутньому покупцеві сплачений нею за цим договором забезпечувальний платіж та додатково сплачується штраф в розмірі 100 відсотків суми забезпечувального платежу.

Пунктом 7 цього договору визначено, що у разі, якщо одна сторона ухиляється від виконання зобов'язань за цим договором (тобто ухиляється від укладання основного договору), інша сторона вправі звернутись до суду з вимогою про примушення укласти основний договір на умовах визначених цим договором.

Як вбачається з укладених між сторонами договорів від 27.10.2015 року, 23.02.2016 року, 30.06.2016 року, 28.10.2016 року, строк виконання зобов'язання щодо укладення основного договору купівлі-продажу квартири неодноразово відкладався за згодою сторін, за останнім договором до 01.04.2017 року (а.с.6-9).

Судом також встановлено, що 19.08.2015 року відповідачем ОСОБА_4 було подано до управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області Декларацію про початок будівельних робіт «Нове будівництво житлового будинку на вул. Львівська, 132 у м. Луцьку» (а.с.34-36).

Будівництво вказаного будинку було завершене в 2016 році.

18.10.2016 року відповідач ОСОБА_4 подав до відділу Державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради Декларацію про готовність до експлуатації об'єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, проте 21.10.2016 року вказана Декларація була повернута на доопрацювання (а.с.29, 30-33).

З повідомлення відділу Державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради від 24.10.2016 року №851/28-17 вбачається, що відповідачу ОСОБА_4 було скасовано подану ним 19.08.2015 року Декларацію про початок будівельних робіт «Нове будівництво житлового будинку на вул. Львівська, 132 у м. Луцьку» (а.с.102).

15.11.2016 року Декларацію про початок будівельних робіт «Нове будівництво житлового будинку на вул. Львівська, 132 у м. Луцьку» було також повернуто на доопрацювання (а.с.103), 29.11.2016 року ця декларація була повторно повернута на доопрацювання (а.с.104).

Протягом 2016-2017 років між відділом Державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради та ОСОБА_4 велося листування щодо пропозицій по усуненню недоліків декларацій (а.с.105-106, 111).

Відповідачем ОСОБА_4 оскаржувалися дії/бездіяльність відділу Державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради в судовому порядку.

Декларація про початок будівельних робіт «Нове будівництво житлового будинку на вул. Львівська, 132 у м. Луцьку» була зареєстрована повторно лише 06.01.2018 року, що підтверджується витягом з реєстру повідомлень про початок будівельних робіт.

Як встановлено судом, станом на день розгляду справи у відповідача відсутнє свідоцтво про право власності на завершений будівництвом будинок.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач ОСОБА_2 свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач ОСОБА_4 ухилився від укладення та підписання основного договору, а тому згідно умов укладеного з останнім попереднього договору від 02.03.2015 року вона має право на сплачений забезпечувальний платіж та додаткової сплати відповідачем штрафу в розмірі 100 відсотків суми забезпечувального платежу, оскільки відповідач ухиляється від виконання зобов'язань за цим договором (тобто ухиляється від укладання основного договору), тому вона звернулася до суду з вимогою про примушення укласти основний договір на умовах визначених цим договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 11 ЦК України визначено, що зобов'язання виникають, в тому числі і з договорів.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною 2 ст. 635 ЦК України передбачено, що сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Як встановлено судом, відповідач не відмовляється від укладення з позивачем основного договору, в його діях відсутнє умисне необґрунтоване ухилення від виконання зобов'язань за попереднім договором, тобто: будь-яких свідомих діянь (дій або бездіяльності), спрямованих на невиконання відповідного обовязку, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини.

З огляду на те, що відповідачем вжито всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язання та у його діях відсутнє умисне необґрунтоване ухилення від виконання зобов'язань за попереднім договором, висновок суду про безпідставність вимог позивача є правильним, підтверджується наявними у справі доказами та узгоджується з нормами матеріального права.

На підставі наведеного, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене судом першої інстанції рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 відповідає вимогам закону.

Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд прийшов до помилкового висновку про те, що відповідач не ухилявся від виконання зобовязань за попереднім договором не заслуговують на увагу, оскільки доказів, які б вказували на необґрунтоване ухилення відповідача від укладення договору купівлі-продажу квартири, позивач не надала і такі доводи спростовуються дослідженими судом доказами, зокрема в матеріалах справи наявні докази про вчинення відповідачем дій щодо подання Декларації про початок будівельних робіт до відділу Державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради, яка неодноразово поверталася для доопрацювання, а також ним вчинялись дії щодо оформлення документів для реєстрації права власності на завершений будівництвом будинок.

Безпідставними є покликання позивача, що відповідач фактично створював видимість подання документів у державні установи, відповіді яких він не оскаржував в установленому законом порядку, оскільки це спростовується встановленими судом обставинами справи.

Крім того, з пояснень позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 в судовому засіданні встановлено, що на час перегляду оскаржуваного рішення в апеляційному порядку за відповідачем ОСОБА_4 зареєстровано право власності на житловий будинок по вул. Львівська, 132 у м. Луцьку Волинської області, що свідчить про відсутність для позивача перешкод для укладення з відповідачем основного договору купівлі-продажу трьохкімнатної квартири з підвалом за згаданою адресою.

В той же час, позивач не позбавлена права розірвати попередній договір, що буде мати для неї наслідки передбачені ч. 2 ст. 653 ЦК України.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного ОСОБА_1 протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: