Справа № 369/2750/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2018 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Бурячек О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за позикою, інфляційних витрат, три відсотки річних від простроченої суми, у зв'язку з невиконанням грошового зобов'язання,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 1574339,78 грн., що складається з 3 % річних у сумі 64914,47 грн.. суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 627757,50 грн., процентів за позикою у розмірі 881664,81 грн., а також сплачений судовий збір у сумі 8000,00 грн., що є предметом позову.

08 листопада 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з уточненою позовною заявою, відповідно якої, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 1059616,71 грн., що складається з 3 % річних у сумі 61219,34 грн.. суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 576012,21 грн., процентів за позикою у розмірі 422385,16 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням уточнених позовних вимог, пояснила, що 21 березня 2014 року ОСОБА_2 на підставі договору позики, який підвереджується розпискою від 21 березня 2014 року, отримав від ОСОБА_1 позику в сумі 70000,00 доларів США, які зобов'язувався повернути у строк до 21 вересня 2014 року, однак до теперішнього часу повідач свої зобов'язання не виконав, грошові кошти не повернув. На підставі рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2014 року, судом присуджено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 906850 грн. 00 коп.. На підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Києво - Святошинського районного управління юстиції у Київській області від 19 серпня 2015 року відкрите виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа №369/10184/14-ц, виданого Києво - Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу, визначеного за рішенням суду. На час звернення з цим позовом до суду, рішення суду відповідачем не виконано, заборгованість у визначеному судом розмірі відповідачем не погашена, тому позивач просить стягнути з відповідача борг в сумі 1059616,71 грн., що складається з 3 % річних у сумі 61219,34 грн.. суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 576012,21 грн., процентів за позикою у розмірі 422385,16 гр.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_3, оцінивши наявні у справі докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 21 березня 2014 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до якого, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у борг суму коштів у розмірі 70000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 21 вересня 2014 року. (а. с. 32)

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2014 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики. Судом присуджено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 906850,00 грн. 00 коп., та витрати по сплаті судового збору в сумі 3654,00 грн. (а.с. 7-8)

19 серпня 2015 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Києво - Святошинського районного управління юстиції Данилишиним П. Б. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №48479965 щодо примусового виконання виконавчого листа №369/10184/18-ц виданого 22 липня 2015 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на корсть ОСОБА_1 заборгованості в загальній сумі боргу 911249,30 грн.. (а.с. 49)

Згідно довідки Києво - Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 06.03.2017 року, повідомлено, що згідно виписки з ПАТ КБ «Приватбанк» від 05.09.2016 року стягувачем отримано 25350,00 грн., та від 25.10.2016 року 9000,00 грн., на загальну суму 34350,00 грн. (а.с. 9)

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 та ч.5 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

За приписом частини п'ятої статті 11 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Зважаючи на те, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в рішенні від 27 січня 2016 р. у справі 6-771цс15.

Разом з тим, прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Отже, відсутність реального виконання зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Виходячи із положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Результат аналізу наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно зі ст. 625 ЦК України.

Крім того, позикодавець має право отримати проценти від суми позики згідно зі ст. 1048 ЦК України, які нараховуються за період із дати отримання коштів позичальником до дня повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором.

Факт часткового повернення суми позики з порушенням встановленого договором позики строку повернення не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої ст. ст. 625, 1048 ЦК України.

Виходячи з наведеного, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що має місце неналежне виконання відповідачем умов договору позики в частині своєчасного повернення грошових коштів, що тягне за собою цивільно-правову відповідальність, яка передбачена вищенаведеними нормами цивільного законодавства України, тому позивачем правомірно заявлене вимоги про застосування до відповідача заходів відповідальності за неналежне виконання грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, в частині нарахування на суму боргу трьох відсотків річних.

Разом з тим, суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком в цій частині заявлених позовних вимог та застосовує наступну методику для розрахунку 3% річних за прострочення грошового зобов'язання, яка має розраховуватись наступним чином: 906850,00 (сума боргу) х 3%/365 х 639 (днів прострочення виконання грошового зобов'язання) за період 05 грудня 2014 року (дата винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) по 04 вересня 2016 року (дата часткового погашення боргу у розмірі 25350,00 грн.) = 47628 грн. 00 коп.; 881500,00 (сума боргу) х 3%/365 х 48 (днів прострочення виконання грошового зобов'язання) за період 06 вересня 2016 року (дата погашення часткової заборгованості) по 24 жовтня 2016 року (дата часткового погашення боргу у розмірі 9000,00 грн.) = 3478 грн. 00 коп.; 872500,00 (сума боргу) х 3%/365 х 139 (днів прострочення виконання грошового зобов'язання) за період 26 жовтня 2016 року (дата погашення часткової заборгованості) по 14 березня 2017 року (дата зазначена у пзовній заяві) = 10026 грн. 60 коп., а всього 61074,00 грн.

Відповідно до предмету позову, позивачем окремо пред'явлено вимоги до відповідача про стягнення процентів, як на підставу нарахування, посилаючись на ст.. 1048 ЦК України, розмір яких визначений на рівні облікової ставки НБУ, яка з урахуванням уточнених позовних вимог становить 422385,16 грн..

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно договору позики, який підвереджується розпискою від 21 березня 2014 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 позику в сумі 70000,00 доларів США, які зобов'язувався повернути у строк до 21 вересня 2014 року

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд України по справі № 6-369цс15 від 02 вересня 2015 року.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог позикодавця, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє позикодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних позикодавцю відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з характеру спірних правовідносин, які виникли між сторонами спору на підставі договору позики, позивачем правомірно пред'явлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по процентам, як на підставу нарахування, посилаючись на ст. 1048 ЦК України.

Разом з тим, суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком в цій частині заявлених позовних вимог та застосовує наступну методику для розрахунку процентів, яка має розраховуватись наступним чином: 906850,00 (сума боргу) х 14%/365 х 73 (днів прострочення виконання грошового зобов'язання) за період 05 грудня 2014 року по 15 лютого 2015 року = 25391 грн. 80 коп.; 906850,00 (сума боргу) х 19,5%/365 х 16 (днів прострочення виконання грошового зобов'язання) за період 16 лютого 2015 року по 03 березня 2015 року = 7751 грн. 71 коп.; 906850,00 (сума боргу) х 30%/365 х 177 (днів прострочення виконання грошового зобов'язання) за період 04 березня 2015 року по 27 серпня 2015 року = 131928 грн. 04 коп.; 906850,00 (сума боргу) х 27%/365 х 28 (днів прострочення виконання грошового зобов'язання) за період 28 серпня 2015 року по 24 вересня 2015 року = 18782 грн. 98 коп.; 906850,00 (сума боргу) х 22%/365 х 35 (днів прострочення виконання грошового зобов'язання) за період 25 вересня 2015 року по 29 жовтня 2015 року = 19130 грн. 81 коп.; 906850,00 (сума боргу) х 22%/365 х 49 (днів прострочення виконання грошового зобов'язання) за період 30 жовтня 2015 року по 17 грудня 2015 року = 26783 грн. 13 коп.; 906850,00 (сума боргу) х 22%/365 х 76 (днів прострочення виконання грошового зобов'язання) за період 18 грудня 2015 року по 02 березня 2015 року = 41541 грн. 19 коп.; 906850,00 (сума боргу) х 22%/365 х 50 (днів прострочення виконання грошового зобов'язання) за період 03 березня 2016 року по 21 квітня 2016 року = 27329 грн. 73 коп.; 906850,00 (сума боргу) х 19%/365 х 35 (днів прострочення виконання грошового зобов'язання) за період 22 квітня 2016 року по 26 травня 2016 року = 16522 грн. 06 коп.; 906850,00 (сума боргу) х 18%/365 х 28 (днів прострочення виконання грошового зобов'язання) за період 27 травня 2016 року по 23 червня 2016 року = 12521 грн. 99 коп.; 906850,00 (сума боргу) х 16,5%/365 х 35 (днів прострочення виконання грошового зобов'язання) за період 24 червня 2016 року по 28 липня 2016 року = 14348 грн. 11 коп.; 906850,00 (сума боргу) х 22%/365 х 50 (днів прострочення виконання грошового зобов'язання) за період 29 липня 2016 року по 04 вересня 2016 року = 14248 грн. 73 коп.; 881500,00 (сума боргу) х 15,5%/365 х 10 (днів прострочення виконання грошового зобов'язання) за період 06 вересня 2016 року по 15 вересня 2016 року = 3743 грн. 36 коп.; 881500,00 (сума боргу) х 15%/365 х 38 (днів прострочення виконання грошового зобов'язання) за період 16 вересня 2016 року по 24 жовтня 2016 року = 13765 грн. 89 коп.; 872500,00 (сума боргу) х 15%/365 х 2 (днів прострочення виконання грошового зобов'язання) за період 26 жовтня 2016 року по 27 жовтня 2016 року = 867 грн. 13 коп.; 872500,00 (сума боргу) х 14%/365 х 41 (днів прострочення виконання грошового зобов'язання) за період 28 жовтня 2016 року по 07 грудня 2016 року = 13720 грн. 96 коп.; 872500,00 (сума боргу) х 14%/365 х 49 (днів прострочення виконання грошового зобов'язання) за період 08 грудня 2016 року по 25 січня 2017 року = 16398 грн. 22 коп.; 872500,00 (сума боргу) х 14%/365 х 35 (днів прострочення виконання грошового зобов'язання) за період 26 січня 2017 року по 01 березня 2017 року = 11713 грн. 02 коп.; 872500,00 (сума боргу) х 14%/365 х 12 (днів прострочення виконання грошового зобов'язання) за період 02 березня 2017 року по 14 березня 2017 року = 4015 грн. 89 коп., а всього на загальну суму 481428 грн. 71 коп.

Відповідно до ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою статті 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором..

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за позикою, інфляційних витрат, три відсотки річних від простроченої суми, у зв'язку з невиконанням грошового зобов'язання, підлягає задоволенню частково, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотка річних від простроченої суми, за порушення виконання грошового зобов'язання, в розмірі 542502 грн. 71 коп., в іншій частині позов задоволенню не підлягає.

В порядку п. 3 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4095,84 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.11, 526, 530, 549, 610 - 612, 615, 625, 1048 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 141, 263-265, Цивільного процесуального кодексу України

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за позикою, інфляційних витрат, три відсотки річних від простроченої суми, у зв'язку з невиконанням грошового зобов'язання, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 542502,71 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3131,23 грн., а всього на загальну суму 545633,94 (п'ятсот сорок п'ять тисяч шістсот тридцять три) грн. 94 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення складено 01 лютого 2018 року.

С у д д я