Житомирський апеляційний суд
Справа №2-4186/12 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 44 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №2-4186/12 за позовом Житомирської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - КВЖРЕП №15 м. Житомира, орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про виселення без надання іншого житлового приміщення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 31 липня 2018 року, постановлене під головуванням судді Перекупки І.Г.,

В С Т А Н О В ИВ :

У листопаді 2012 року Житомирська міська рада звернулася до суду з даним позовом, в якому просила усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідачів із займаного житла без надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у травні 2012 року КВЖРЕП №15 м.Житомира було виявлено, що ОСОБА_1 та її сім'я самовільно заселили квартиру АДРЕСА_1 та добровільно виселятись не бажають.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 31 липня 2018 року задоволено позовні вимоги Житомирської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5., третя особа КВЖРЕП №15 м.Житомира, орган опіки та піклування Житомирської міської ради.

Виселено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

На підтвердження доводів апеляційної скарги, зазначає, що судом не взято до уваги те, що спірна квартира не зайнята самовільно, оскільки, згідно з протоколом №9 спільного засідання адміністрації та профкому філіалу №5 ОДКП «Будівельник» від 6 жовтня 1995 року, копія якого міститься в матеріалах справи, дане житлове приміщення виділене її сім'ї за згодою трудового колективу.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що ще 5 лютого 2012 року в.о. заступника голови з питань діяльності виконавчих органів Житомирської міської ради було направлено КВЖРЕП №15 лист щодо проживання її сім'ї в спірній квартирі. Тобто, позивачу було відомо про викладені в позовній заяві обставини ще з 2002 року. Вона неодноразово зазначала в суді першої інстанції про пропуск позивачем строків звернення до суду з даним позовом, однак вказане не було взято до уваги.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали апеляційну скаргу.

Представник позивача заперечила проти доводів апеляційної скарги та просила залишити оскаржуване рішення без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги Житомирської міської ради, суд першої інстанції, виходив з того, що будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували право відповідачів на користування спірним помешканням суду не було надано, а тому права позивача порушені та підлягають відновленню шляхом виселення відповідачів із займаного житла.

Проте, з таким висновком погодитись неможливо, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі проживають у АДРЕСА_1. Вказана квартира є комунальною власністю та знаходиться на балансі КВЖРЕП № 15.

1 червня 2012 року працівниками КВЖРЕП №15 м.Житомира складено акт про те, що ОСОБА_1 та її сім'я самовільно зайняли вказане житлове приміщення.

Згідно з довідкою КВЖРЕП №15 м.Житомира від 1 червня 2012 року за №709, за адресою: АДРЕСА_1 ніхто не зареєстрований.

Матеріали справи також свідчать, що відповідно до протоколу №9 спільного засідання адміністрації та профкому філіалу № 5 ОДКП «Будівельник» від 6 жовтня 1995 року, зазначена квартира за згодою зборів трудового колективу була виділена чоловікові ОСОБА_1- ОСОБА_3, який перебував на квартирному обліку з 1983 року, на сім'ю із чотирьох осіб.

В судовому засіданні також досліджувався лист в.о. заступника голови з питань діяльності виконавчих органів Житомирської міської ради від 5 лютого 2002 року, адресований начальнику КВЖРЕП №15, в якому зазначено, що оскільки спільне рішення адміністрації та профкому ПМУ-5 від 6 жовтня 1995р. було прийняте з порушенням вимог чинного законодавства, міськвиконком не приймав рішення про надання вказаної житлової квартири відповідачам.

Частиною 1 статті 58 ЖК визначено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання іншого жилого приміщення.

В судовому засіданні встановлено, що підставою для вселення сім'ї ОСОБА_3 було спільне рішення адміністрації та профкому ПМУ-5 від 6 жовтня 1995 року. Зазначене рішення не було скасоване у встановленому законом порядку. Та обставина, що органом місцевого самоврядування в подальшому не був дотриманий порядок надання житла, в даному випадку не може бути підставою для виселення відповідачів.

Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої уваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обгрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується ( справа Кривіцька та Кривіцький проти України, №30856/03, параграф 44, від 2 грудня 2011 року).

Таким чином, рішення підлягає скасуванню з постановленням нового, - про відмову у задоволенні позовних вимог Житомирської міської ради.

Керуючись ст. ст. 259, 268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 31 липня 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення,- про відмову у задоволенні позову Житомирської міської ради.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 грудня 2018 року.

Головуюча Судді: