Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 2-1316/1902/11

провадження № 61-14123св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - кредитна спілка «Львівська»,

представник позивача - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

представник відповідача - ОСОБА_3,

третя особа - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргуОСОБА_2 на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 грудня 2012 року у складі судді

ОСОБА_5, та рішення апеляційного суду Львівської області

від 23 вересня 2014 року у складі колегії суддів: Ніткевича А. В.,

Мельничук О. Я., Павлишина О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2011 року кредитна спілка «Львівська» (далі - КС «Львівська», кредитна спілка) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 03 жовтня 2007 року на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1, для задоволення грошових вимог за кредитним договором від 03 жовтня 2007 року у розмірі 228 917, 06 грн.

Позов мотивовано тим, що 03 жовтня 2007 року між КС «Львівська» та

ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 50 000 грн зі сплатою 22 % річних за користування кредитом та терміном погашення позики до 02 жовтня 2022 року. Для забезпечення виконання основного зобов'язання за цим кредитним договором між КС «Львівська» та ОСОБА_8, 03 жовтня

2007 року укладено договір поруки та іпотечний договір. З березня 2008 року ОСОБА_4 припинив здійснювати платежі за кредитним договором, у зв'язку із чим виникла заборгованість у загальному розмірі 228 917, 06 грн.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 грудня 2011 року зупинено провадження у цій справі у зв'язку зі смертю відповідача ОСОБА_8, до вступу спадкоємців у володіння майном, оформлення ними спадщини та залучення їх у якості правонаступників.

Провадження у справі відновлено протокольною ухвалою в судовому засіданні 16 жовтня 2012 року після прийняття спадщини ОСОБА_2 та його вступу у справу на підставі статті 37 ЦК України в порядку процесуального правонаступництва.

В процесі розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та послався на те, що оскільки ОСОБА_8 померла, то відпала потреба у її виселенні із спірного будинку, разом з тим, з метою збереження предмета іпотеки та належного управління житловим будинком, на підставі статей 34, 39 Закону України «Про іпотеку» просив передати КС «Львівська» в управління іпотечне майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 та надати право безперешкодного доступу до предмета іпотеки представниками позивача на період реалізації предмета іпотеки. Також просив встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області

від 17 грудня 2012 року позов КС «Львівська» задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 03 жовтня 2007 року, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 який належав ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, для задоволення вимог за кредитним договором від 03 жовтня 2007 року, в загальному розмірі 228 917,06 грн, з яких: 48 561,84 грн заборгованість з позики, 89 228,92 грн заборгованість за відсотками,

91 126,29 грн додаткові відсотки, шляхом застосування процедури проведення прилюдних торгів, як способу реалізації предмета іпотеки.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки боржником не виконано кредитні зобов'язання, забезпечені іпотекою, відповідачу було надіслано повідомлення про наявність прострочення та можливість у подальшому здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки, то вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими.

Оскільки позивачем не ставиться вимога про виселення відповідача після звернення стягнення на предмет іпотеки, передача житлового будинку в управління іпотекодержателя може суперечити правам та законним інтересам відповідача, а тому така вимога задоволенню не підлягає.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 23 вересня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції змінено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед КС «Львівська» в сумі 228 917,06 грн, з яких: 48 561,84 грн заборгованість з позики,

89 228,92 грн заборгованість за відсотками, 91 126,29 грн додаткові відсотки за кредитним договором від 03 жовтня 2007 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_8, яка померла

23 листопада 2011 року, спадкоємцем після смерті якої є ОСОБА_2, шляхом застосування процедури проведення прилюдних торгів, як способу реалізації предмета іпотеки, за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог

КС «Львівська», оскільки обставина невиконання позичальником ОСОБА_4 умов кредитного договору є доведеною, у зв'язку з чим звернення з вимогою до спадкоємця майнового поручителя ОСОБА_8 - її сина ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки є правомірним.

Разом з тим, дійшовши обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позовних вимог, районний суд не вказав, що вимоги іпотекодержателя підлягають задоволенню в межах вартості предмета іпотеки, отриманого спадкоємцем у спадок, а також в порушення вимог статті 39 Закону України «Про іпотеку» не вказав початкову ціну предмета іпотеки для подальшої його реалізації, а тому резолютивну частину рішення слід доповнити таким змістом.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, не досліджено факт отримання кредиту, не досліджено докази, які б свідчили про ухилення від погашення боргу спадкоємця, не досліджено факт переходу права власності від спадкодавця до спадкоємця. Судом у заочному рішенні не вказано, що вимоги іпотекодержателя підлягають задоволенню в межах вартості предмета іпотеки, отриманого спадкоємцем у спадок, а також в порушення вимог статті 39 Закону України «Про іпотеку», не вказано початкову ціну предмета іпотеки для подальшої його реалізації. Також не перевірено, за якою відсотковою ставкою були нараховані відсотки. Судом не досліджено нараховані суми боргу та підстави їх нарахування, наявну невідповідність відсоткової ставки у кредитному договорі та договорі іпотеки. Не з'ясовано, яким чином, коли і в який спосіб видавався кредит.

В матеріалах цивільної справи відсутні докази, які би свідчили, що до

ОСОБА_2 перейшло право власності на предмет іпотеки та ним отримано спадщину.

У матеріалах справи є вимога КС «Львівська» про обов'язок спадкодавця від 20 грудня 2011 року, на яку посилається суд, але ця вимога не містить попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання. Сума боргу у цій вимозі не відповідає прийнятому апеляційним судом рішенню.

Умови договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов'язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки при дотриманні іпотекодержателем процедури, пов'язаної з належним повідомленням іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення.

Разом з тим, позивач не дотримав процедури звернення стягнення па предмет іпотеки, в матеріалах справи відсутні докази пред'явлення КС «Львівська» письмової вимоги про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Крім того, у касаційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що рішенням апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2011 року у справі

№ 22-ц-1787/11 за позовом КС «Львівська» до ОСОБА_8 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором встановлено, що

КС «Львівська» не повідомляла майнового поручителя ОСОБА_8, про виникнення боргу у позичальника за кредитним договором, що призвело до значного зростання заборгованості, поставило поручителя в край скрутне матеріальне становище та унеможливило виконання ним своїх зобов'язань. У задоволенні позову КС «Львівська» до ОСОБА_8 про солідарне стягнення із неї боргу за кредитним договором було відмовлено в повному обсязі. Обставини, які були встановлені цим судовим рішенням, мають преюдиційне значення.

Таким чином, відповідач вважає, що суми боргу нараховувались кредитною спілкою протиправно і стягненню з поручителя не підлягають. Вимоги кредитора - КС «Львівська» до спадкоємця - ОСОБА_2 про обов'язок погасити борг поручителя-спадкодавця, по якому вже винесено рішення апеляційного суду на користь поручителя є неправомірними. Поручитель - іпотекодавець ОСОБА_8 несе відповідальність виключно в межах основного іпотечного зобов'язання, за яке поручилась іпотекою, яка складає 50000 грн. Вимога щодо погашення боргу за користування кредитом, заборгованість по відсоткам та штрафні санкції були визнані безпідставними рішенням апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2011 року у справі № 22-ц-1787/11.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Вказану справу передано до Верховного Суду у березні 2018 року.

Позивач та третя особа не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, заперечень щодо її змісту і вимог до касаційного суду не направили.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що 03 жовтня 2007 року між КС «Львівська» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 50000 грн зі сплатою 22 % річних за користування коштами та терміном погашення позики до 02 жовтня 2022 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між

КС «Львівська» та ОСОБА_8 03 жовтня 2007 року укладено договір поруки та іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Леськів Г. В.

Предметом іпотеки є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1.

У пункті 4.4 договору іпотеки передбачено, що за згодою між іпотекодавцем та іпотекодежателем вартість предмету іпотеки складає 70 000 грн.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 грудня 2010 року позов КС «Львівська» до ОСОБА_8 та ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто солідарно з відповідачів 194 189,59 грн коштів за кредитним договором, 15 685,17 грн індексу інфляції та 199,36 грн судового збору.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2011 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 грудня 2010 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_8. на користь

КС «Львівська» заборгованості, з урахуванням індексу інфляції, та судового збору скасовано, ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вимог до ОСОБА_8. В іншій частині рішення залишено без змін.

Вказане рішення суду про стягнення заборгованості залишилось не виконаним позичальником, у зв'язку із чим, згідно наданого кредитною спілкою розрахунку заборгованість складає 228 917,06 грн, з яких: 48 561,84 грн заборгованість по основній сумі кредиту, 89 228,92 грн заборгованість за відсотками, 91 126,29 грн додаткові відсотки.

29 липня 2011 року ОСОБА_8 було надіслано вимогу про сплату заборгованості в термін до 03 вересня 2011 року та попереджено, що у випадку невиконання боргових зобов' язань на предмет іпотеки буде звернуто стягнення.

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1

20 грудня 2011 року на адресу Пустомитівської державної нотаріальної контори КС «Львівська» направила вимогу про заведення спадкової справи за фактом смерті ОСОБА_8, прийняття вимоги кредитора КС «Львівська» та доведення вимоги до спадкоємців померлої.

Із заявою про прийняття спадщини за заповітом до Пустомитівської державної нотаріальної контори Львівської області звернувся син спадкодавця - ОСОБА_2

Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно частини першої статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Встановивши, що боржником не виконано забезпечені іпотекою кредитні зобов'язання, кредитною спілкою направлено на адресу боржника та іпотекодавця повідомлення про наявність заборгованості та можливість у подальшому здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки і вказана вимога залишена без задоволення, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що позивач набув права звернути стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення заборгованості за зобов'язанням, забезпеченим іпотекою.

Суди правильно виходили з того, що невиконання спадкоємцем вимог закону щодо оформлення та реєстрації спадкового майна не може бути підставою для відмови у задоволенні позову в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Шестимісячний строк пред'явлення вимог до спадкоємця ОСОБА_8 - її сина ОСОБА_2 позивачем дотримано.

Частиною першою статті 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

У разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України «Про іпотеку»).

Проте, якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки факт невиконання позичальником ОСОБА_4 умов кредитного договору є доведеним та відповідачем не спростований, звернення кредитора з вимогою до спадкоємця майнового поручителя ОСОБА_8 - її сина ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованим.

Вимоги іпотекодержателя підлягають задоволенню в межах вартості предмета іпотеки, отриманого спадкоємцем у власність із зазначенням початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», у зв'язку із чим, суд апеляційної інстанції, встановивши відсутність зазначення судом першої інстанції цих умов, обґрунтовано змінив рішення місцевого суду, доповнивши його резолютивну частину відповідним змістом.

Доводи касаційної скарги відповідача, що іпотечне майно не перейшло до спадкоємця та він не є власником предмета іпотеки не ґрунтуються на законі.

Аргументи касаційної скарги щодо наявності судового рішення про відмову у стягненні заборгованості з ОСОБА_8 та відсутність за цих обставин підстав для звернення стягнення на іпотечне майно є необґрунтованими, оскільки наявність рішення суду про відмову у стягненні заборгованості по кредиту з поручителя не позбавляє іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна в межах його вартості.

Інші доводи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги, які належним чином перевірені в ході апеляційного розгляду справи та висновки щодо яких обґрунтовано викладено в мотивувальній частині ухваленого ним рішення.

Доводи касаційної скарги відповідача цих висновків не спростовує та у переважній більшості зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України).

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим та апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При вирішенні даної справи судом апеляційної інстанції та місцевим судом у незміненій частині правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, ухвалені ними рішення відповідають критеріям законності і обґрунтованості.

Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду та рішення суду першої інстанції у незміненій частині залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області

від 17 грудня 2012 року у незміненій апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Львівської області від 23 вересня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик