Справа № 2/593/183/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2018 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої - судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережанах справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Нараївської сільської ради Бережанського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі, вказуючи, що після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді належних їм частин будинковолодіння, що знаходиться в селі Нараїв Бережанського районуТернопільської області, на вулиці Раковиця, 36, і хоч вони згідно заповіту та за законом є спадкоємцями цієї спадщини, однак розпорядитись нею не можуть, бо нотконтора відмовила їм у видачі свідоцтва на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу про належність спадкодавцям частин зазначеного будинковолодіння, звернулися до суду з позовом, яким просять визнати за ними право власності на вищевказане спадкове майно.

В судове засідання позивачі та їх представник не зявилися. Від представника позивачів надійшла суду заява, у якій він просить справу розглядати у їх відсутності, позовні вимоги позивачів підтримує, просить їх задоволити.

Представник Нараївської сільської ради Бережанського району у судове засідання також не з`явився, представив суду заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності, вважає підставними позовні вимоги позивачів, а тому заперечень щодо їх задоволення не має.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи та взявши до уваги заяви сторін і дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачів підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав.

У відповідності із Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року спадкові відносини регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

Згідно із ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, а оскільки ОСОБА_3 помер 26 липня 1993 року, то питання про спадкування належного йому майна слід вирішувати, керуючись нормами Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на той час. Що стосується спадкового майна, інших спадкодавців, то питання про спадкування належного їм майна слід вирішувати керуючись чинним нині Цивільним Кодексом України, оскільки ОСОБА_4 померла 27 грудня 2009 року, а ОСОБА_5 - 27 листопада 2012 року.

Згідно ст. ст. 524, 529, 548 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, дружина і батьки померлого; для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; а згідно ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

У відповідності із ст. ст. 1217, 1220, 1223, 1261, ч.3 ст.1268 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 разом із своїми трьома дітьми ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, чоловіком ОСОБА_5 та його батьками ОСОБА_3 і ОСОБА_4 постійно проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1, на вулиці Раковиця, 36, і були співвласниками зазначеного будинковолодіння, їм усім на праві спільної сумісної власності належало по 1/7 його частині.

Цей факт підтверджується оглянутими в судовому засіданні документами, а саме: довідкою № 1883 від 1 грудня 2017 року, виданою Нараївською сільською радою по записах погосподарської книги; свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок, виданим 23 серпня 1989 року виконавчим комітетом Бережанської районної ради народних депутатів Тернопільської області Української РСР; інформаційною довідкою за № 309 від 26 грудня 2017 року про технічний стан нерухомого майна та технічним паспортом на садибний житловий будинок, що були видані 26 грудня 2017 року Бережанським ОК МБТІ на підставі інвентаризаційної справи № 60.

Із свідоцтв про смерть видно, що ОСОБА_3 помер 26 липня 1993 року, ОСОБА_4 померла 27 грудня 2009 року, а ОСОБА_5 - 27 листопада 2012 року. Після їх смерті відкрилася спадщина, у склад якої також входять і належні їм частини будинковолодіння, що знаходиться в селі Нараїв Бережанського району Тернопільської області, на вулиці Раковиця, 36.

Пояснення позивачів, викладені ними у позовній заяві, свідчать про те, що після смерті ОСОБА_3, який на випадок своєї смерті не розпорядився своїм майном та не складав завповіту, його дружина ОСОБА_4 та його син ОСОБА_5, проживаючи разом із спадкодавцем в одному будинковолодінні, у відповідності до ст. 549 ЦК Української РСР прийняли спадщину та успадкували по 1/14 частині належного ОСОБА_3 будинковолодіння. А так як ОСОБА_4, будучи вже власником 3/14 частин зазначеного будинковолодіння (1/7 + 1/14), на випадок своєї смерті склала заповіт на користь свого внука - ОСОБА_2, а останній також у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв належну спадкодавиці 3/14 частин будинковолодіння, однак через відсутність правовстановлюючого документу, який би свідчив про належність спадкодавиці зазначеної частини будинковолодіння, не мав можливості переоформити цю спадщину на себе.

Вищевказаний факт підтверджується довідкою Нараївської сільської Ради № 438 від 20 лютого 2018року та оглянутим у судовому засіданні заповітом, складеним спадкодавицею ОСОБА_4 1 лютого 2005 року.

Судом також встановлено, що ОСОБА_5, будучи вже власником 3/14 частин вищевказаного будинковолодіння, що знаходиться в селі Нараїв Бережанського району, на вулиці Раковиця, 36, на випадок своєї смерті заповіту на складав, а тому належну йому частку 3/14 за законом у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України успадкували його дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_2, як спадкоємці 1-ї черги по 3/28 його частин (3/14 : 2 = 3/28), однак через відсутність правовстановлюючих документів про належність спадкодавцям вищевказаних часток у будинковолодінні, не мали змоги переоформити їх на себе, то з тих підстав просять їх позовні вимоги задоволити.

Вищевказані факти підтверджуються постановою Бережанської держнотконтори за № 145/02-31 від 2 лютого 2018 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру від 2 лютого 2018 року та довідками № 436 та № 437, виданими Нараївською сільською радою 20 лютого 2018 року.

Таким чином, поскільки в судовому засіданні доведено, що позивачі після смерті спадкодавців у відповідності до ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину, однак через відсутність правовстановлюючих документів, які би свідчили про належність спадкодавцям часток зазначеного будинковолодіння, не мали змоги переоформити спадщину на себе, а так як вони фактично прийняли спадщину, тому суд вважає необхідним задоволити позовні вимоги позивачів і визнати за ними право на спадкове майно, що залишилося після смерті спадкодавців.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. ст. 4, 12, 19, 76-81, 89, ч.4 ст. 206, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, 524, 529, 548, 549 ЦК Української РСР, ст. ст. 1217, 1220, 1223, 1261, ч.3 ст.1268 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті її чоловіка ОСОБА_5, який помер 27 листопада 2012 року, у вигляді 3/28 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходяться в селі Нараїв Бережанського району Тернопільської області, на вулиці Раковиця, 36.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті його батька ОСОБА_5, який помер 27 листопада 2012 року, у вигляді 3/28 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходяться в селі Нараїв Бережанського району Тернопільської області, на вулиці Раковиця, 36.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті його бабці ОСОБА_4, яка померла 27 грудня 2009 року, у вигляді 3/14 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходяться в селі Нараїв Бережанського району Тернопільської області, на вулиці Раковиця, 36.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бережанського

районного суду Тернопільської області ОСОБА_8