Справа № 489/4587/17
Номер провадження 2/489/578/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2018 року м. Миколаїв,

вул. Космонавтів,81/16 (81/17),

зал судових засідань №11

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання Супрун Т.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача АТ "Мегабанк"- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Мегабанк», ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2017 року ОСОБА_5 звернувся із позовом до ПАТ «Мегабанк», ОСОБА_4, яким просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, квартири АДРЕСА_1, укладений між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_4

В остаточній редакції позовної заяви позивач заявлені вимоги мотивував тим, що:

-під час розгляду спору між сторонами щодо стягнення з позивача заборгованості по кредитному договору, останньому стало відомо про договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_4;

-під час укладення договору купівлі-продажу Банк проігнорував ту обставину, що у квартирі проживав неповнолітній син позивача ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1;

-договір був укладений без відповідного дозволу органу опіки та піклування, чим порушено права малолітнього ОСОБА_6;

-Звіт про оцінку майна не відповідає вимогам закону та нормативних актів, отже не відповідає реальній вартості квартири на час її продажу, в звязку з чим договір є недійсним;

-укладений договір містить ознаки фіктивності, оскільки спірна квартира була продана банком повязаній з ним особі ОСОБА_4, з метою залякування позивача та якнайшвидшого виконання ним обовязку по сплаті кредитної заборгованості та відібрання у позивача квартири.

Згідно наданого відзиву на позов ПАТ «Мегабанк» проти позову заперечували та вказували, що:

-укладений договір купівлі-продажу квартири не є фіктивним, так як законодавець не обмежує особу у виборі контрагента під час відчуження майна, в тому числі і при відчуженні банком предмета іпотеки;

-кошти, отримані від продажу квартири, спрямовані на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_5;

-посилання позивача щодо незаконності позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на іпотечну квартиру та її подальший продаж не підлягають розгляду в даній справі, оскільки були предметом розгляду раніше;

-позивач не наводить жодних доказів на підтвердження невідповідності вартості майна, визначеній у Звіті про його оцінку ринковим цінам на це майно;

-позивачу було відомо про визначену оцінку іпотечної квартири за тривалий проміжок часу до її продажу, проте жодних заперечень або зауважень щодо її розміру він банку не повідомив.

Відповідач у відзиві на позов заявив про застосування строку позовної давності до предявленого позову, оскільки на його переконання, такий строк позивачем пропущений.

Згідно Ухвали від 04.12.2017 року відкрито провадження у справі.

20.04.2018 року Ухвалою справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалами від 17.05.2018 року судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Також, згідно Ухвали від 17.05.2018 року до участі у справі залучено Службу у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради.

Відповідно до Ухвали від 25.06.2018 року судом накладено арешт на спірну квартиру.

Ухвалою від 26.09.2018 року судом витребувано у ПН Харківського МНО ОСОБА_7 копії документів, поданих при укладенні договору купівлі-продажу від 13.05.2014 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача ПАТ «Мегабанк» в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував.

Представник Служби у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, відповідно до заяви, просив про розгляд справи без його участі, з урахуванням інтересів неповнолітньої особи.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши надані докази, суд при вирішені справи виходить з такого.

13 липня 2007 року між ВАТ «Мегабанк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 29 950,00 доларів США зі сплатою 14,5% річних на строк до 12 липня 2017 року.

З метою належного виконання позичальником умов кредитного 13 липня 2007 року між ВАТ «Мегабанк» (правонаступник ПАТ «Мегабанк») та ОСОБА_5 був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований за №618. Предметом іпотеки була належна позивачу квартира АДРЕСА_2 (Богоявленському) у м. Миколаєві, загальною площею 45,8 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м.

Відповідно до п.5.1,5.2 у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобовязання, а також з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку,передбаченому чинним законодавством України. Іпотекодержатель має право при зверненні стягнення на предмет іпотеки від свого імені продати предмет іпотеки будь-який особі на підставі договору купівлі-продажу, у порядку, встановленому чинним законодавством.

ПАТ «Мегабанк» неодноразово направляло вимоги позивачу про погашення заборгованості у звязку із невиконанням останнім умов кредитного договору.

24.03.2014 року ПАТ «Мегабанк», шляхом передачі приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_9, направило позивачу та його дружині ОСОБА_10 повідомлення про продаж іпотечного майна через невиконання боржниками кредитних зобовязань.

13.05.2014 року між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу, за яким Банк відчужив останньому квартиру АДРЕСА_2 (Богоявленському) у м. Миколаєві, загальною площею 45,8 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м.

Відповідно до умов зазначеного договору купівлі-продажу, його укладено на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку». Право на відчуження спірної квартири будь-якій особі належить продавцю на підставі іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_11 13 липня 2007 року за реєстровим №618. Вартість відчужуваного майна, згідно Звіту з оцінки майна від 29.04.2014 року, виконаного Товариством з обмеженою відповідальністю «Аргумент-Експерт», ринкова вартість обєкту складає 212 000 грн. 00 коп.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-3, 5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом частини першої статті 38 Закону , якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про всій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частини шостої статті 38 Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у Постанові від 25.04.2018 року по справі №201/9258/15-ц.

З огляду на наведене, суд звертає увагу на те, що по-перше, у разі незгоди іпотекодавця зі Звітом про оцінку майна, складеним іпотеко держателем він має право на його оскарження у встановленому законом порядку, що є окремим предметом спору, по-друге, у разі незгоди іпотекодавця з ціною, за якою іпотекодержатель відчужив іпотечне майно, він має право на відшкодування збитків іпотекодержателем, а не визнання договору недійсним.

Щодо доводів позивача з приводу порушення іпотекодержателем прав малолітньої особи, суд не вбачає порушень прав дитини, з огляду на таке.

Перед укладанням 13.05.2014 року договору купівлі-продажу, приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу отримано від ЖКП ММР «Південь» Довідку від 08.05.2014 року, згідно якої у квартирі АДРЕСА_2 (Богоявленському) в м. Миколаєві були зареєстровані та проживали ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3

З матеріалів справи (а.с.105) вбачається, що на час укладання оскаржуваного договору неповнолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, був зареєстрований разом зі своєю матірю за адресою: м. Миколаїв, вул. 5 Слобідська, 148.

Лише 19.09.2016 року, згідно Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, визнано таким, що втратив право користування домоволодінням №148 по вул. Пята Слобідська в м. Миколаєві.

Факт проживання неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, у спірній квартирі на час укладення між відповідачами договору купівлі-продажу в судовому порядку не встановлювався.

Тобто, на час укладення договору між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_4, жодній зі сторін договору не було відомо про можливе порушення прав неповнолітнього ОСОБА_6, позивач іпотекодержателя про проживання у іпотечній квартирі неповнолітнього до укладення оскаржуваного договору не повідомляв.

Доказів на спростування наведеного позивач суду не надав.

Відповідно до частини третьої статті 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Виходячи з аналізу змісту статей 1, 6, 9, ЖК України, статті 29 Цивільного кодексу України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені статтею 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

За змістом статті 32 ЦК України, статті 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення (постанова Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року № 6-589св16).

Аналізуючи наведені вище положення чинного законодавства, суд звертає увагу на те, що недотримання прав неповнолітнього є підставою для оскарження іпотечного договору, укладеного між позивачем та відповідачем АТ «Мегабанк», дійсність якого позивачем з вказаних підстав не оспорювалась.

Доводи позивача щодо того, що він не надавав Банку згоду на відчуження іпотечної квартири спростовуються тим, що така згода ним була надана при укладанні іпотечного договору 13.07.2007 року.

Щодо заяви відповідача АТ «Мегабанк» про застосування до позову строку позовної давності, суд вважає, що така заява не підлягає задоволенню, оскільки позов не підлягає задоволенню по суті, через що одночасно строк позовної давності при вирішенні спору судом не може бути застосований.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Мегабанк», ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Ленінський районний суд м. Миколаєва або безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6;

Відповідач Акціонерне товариство «Мегабанк», , юридична адреса: м. Київ, вул. Артема, 30;

ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7.

Повне судове рішення складено 12.11.2018 року.

Суддя Н.С. Тихонова