АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: ПрокопчукН.О.

суддів: Саліхова В.В., Семенюк Т.А.,

при секретарі: Булах А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Шулєпова Сергія Сергійовича від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

на рішення Печерського районного суду м.Києва від 28 листопада 2017 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_4, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Старий Відень " про стягнення заборгованості ,-

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача. Посилаючись на те, що у порушення умов укладеного між АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк" та відповідачем договору про надання невідновлювальної кредитної лінії останній неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо сплати процентів та погашення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість, яку не дивлячись на неодноразові вимоги позивача останній не виконує, просив стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", яке є правонаступником АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк", заборгованість за кредитом у загальному розмірі 1 167 536.65 дол.США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ дорівнює 27 361 652.14 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Відповідач позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову обґрунтовуючи свої запереченням тим, що кошти, отримані за вказаним договором, були використані виключно на потреби готелю «Старий Відень» і доти, доки він був учасником ТОВ " Старий Відень " і отримував дохід від діяльності готелю, він здійснював погашення кредиту; зважаючи на те, що у 2010 році його корпоративні права перейшли до іншої особи, саме з цього часу він припинив здійснення виплат, просив застосувати позовну давність . При цьому не визнав ні факт існування заборгованості, ні її розмір та вважав, що позивач пропустив строк позовної давності.

Представник третьої особи просив у задоволенні позову відмовити, вважає, що вчиненням нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки на вимогу позивача відбулося погашення заборгованості за кредитом та просив застосувати позовну давність.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 28.11.2017 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду представник позивача подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі. Посилається на незаконність та необгрунтованість судового рішення, неправильну оцінку поданим доказам, невідповідність висновків суду обставинам справи та їх помилковість, безпідставне застосування позовної давності та не урахування того, що з часу виникнення заборгованості банк всіляко намагався спонукати відповідача до її погашення, проте він від погашення боргу ухиляється .

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України ( у редакції Закону № 2147- VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIIIапеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із вищевикладеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених в ній.

Представник відповідача ОСОБА_6 та представник відповідача адвокат ОСОБА_7, який також є і представником третьої особи, просили апеляційну скаргу відхилити. У відзиві на апеляційну скаргу зазначили, що позивач пропустив строк позовної давності та у зв'язку із цим втратив право на стягнення заборгованості.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того,що позивачем не доведено наявності заборгованості та її розмір, а також пропущено строк позовної давності, встановлений для захисту порушеного права.

Колегія суддів з такими висновками суду погодитися у повній мірі не може, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального і процесуального права, грунтуються на неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, наявним у справі доказам не надано правової оцінки, що відповідно до положень ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 21 травня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (Кредитор), правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_4 (Позичальник) було укладено Договір про надання не відновлювальної кредитної лінії №38-05/3/129 (Кредитний договір), відповідно до умов якого Кредитор зобов'язується надати Позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, надалі за текстом - «Кредит», на умовах, визначених цим Договором.

Згідно п.1.1.1. Кредитного договору надання Кредиту буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - «Транш», а в сукупності - «Транші», зі сплатою 12,5 (дванадцять цілих п'ять десятих) процентів річних, в межах максимального ліміту заборгованості до 782 000,00 (сімсот вісімдесят дві тисячі) доларів США 00 центів, з наступним порядком надання Траншів Кредиту: видача кредитних коштів проводитиметься протягом перших дев'яти місяців з дати підписання кредитного договору.

Згідно п.1.1.2. Кредитного договору погашення Траншів Кредиту здійснюватиметься до 10-го числа кожного місяця починаючи з березня 2008 року з кінцевим терміном погашення всіх Траншів Кредиту до 20 травня 2017 року на умовах, визначених Договором.

Пунктом 1.3.1. Кредитного договору визначено, що в день укладення цього Договору укладається також Договір з майновим поручителем - ТОВ «Старий Відень», Іпотечний договір, за умовами якого ТОВ «Старий Відень» передає Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме нежиле приміщення АДРЕСА_2, заставною вартістю 5 645 900,00 грн.

Відповідно до п.3.1. Кредитного договору Кредитор зобов'язаний протягом одного робочого дня від дати набрання чинності договору відкрити Позичальнику в Московському відділенні Київської міської філії АКБ «Укрсоцбанк» позичковий рахунок і надати готівкові кошти в межах максимального ліміту заборгованості, в порядку, визначеному цим Договором.

Позивач свої зобов'язання, визначені Кредитним договором, виконав у повному обсязі: відповідачу відкрито позичковий рахунок в Московському відділенні АКБ «Укрсоцбанк» та надано суму кредиту, що ним не оспорюється.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями ст.ст.225, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ‒ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення ‒ невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

У даному випадку сторони визначили як строк дії договору ‒ до 20 травня 2017 року так і строки виконання зобов'язань з погашенням платежів - щомісячно до 10 числа, починаючи з березня 2008 року .

Згідно із ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов"язки відповідно до договору.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У зв'язку із невиконанням ОСОБА_4 умов Кредитного договору у нього виникла станом на 10.04.2015 року заборгованість в розмірі 1 167 536,65 доларів США, що за курсом НБУ на час подання позову становить 27 361 652,14 грн., а саме: заборгованість за кредитом у розмірі - 711 550 дол.США та заборгованість за відсотками у розмірі - 455 986.65 дол.США.

Наявність у відповідача вищевказаної заборгованості та її розмір підтверджується доданим до матеріалів справи позивачем розрахунком заборгованості,випискою по особовим рахункам ОСОБА_4.( т.1 а.с. 13-18, 127-179, т.2 а.с.1-159) .

Згідно положень статті 57 ЦПК України 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідач оспорюючи наявність заборгованості та її розмір ніяких доказів на підтвердження своїм запереченням та спростування поданих позивачем доказів не надав.

У судовому засіданні під час апеляційного розгляду справи представники відповідача підтвердили, що у відповідача відсутні докази на підтвердження погашення відповідачем кредиту та свого розрахунку заборгованості вони не здійснювали. При цьому у чому полягає неправильність або помилковість розрахунку заборгованості, проведеного позивачем, не вказували.

За загальним правилом експертиза призначається коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи та поданих доказів, які б свідчили про невірність, здійснених банком розрахунків заборгованості та необхідності їх перевірки шляхом призначення експертизи.

Необхідність призначення по справі судової економічної експертизи судом першої інстанції не була належним чином вмотивована, а висновок суду про те, що позивач ухилявся від її проведення, чим визнав відсутність заборгованості та неправильність її розрахунку, колегія суддів вважає таким, що не відповідає фактичним обставинам виходячи з того, що призначена судом експертиза не проведена з підстав ненадання обома сторонами на вимогу експерта додаткових доказів та не проведення її оплати, здійснювати яку за відсутності таких доказів було недоцільним.

У контексті одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін - вирішальним фактором є обов'язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

За тих обставин, коли подані позивачем розрахунки та докази не спростовані відповідачем ніяким чином, заперечення відповідача щодо неправильності обрахункузаборгованості є недоведеними, а відтак колегія суддів вважає, що слід виходити з розрахунку, наданого банком, зробленого у відповідності до умов укладеного між сторонами договору та фактично здійснених відповідачем платежів на погашення кредиту та процентів за користування ним.

За правилами ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів належного виконання договору відповідачем та погашення кредиту і процентів за користування ним не надано, й тому відсутні підстави вважати зобов'язання відповідача за Кредитним договором припиненними .

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті.

Разом з тим, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Наявність у позивача ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями не заперечувалася.

З часу припинення боржником виконання зобов'язань за договором позивач намагався вирішити питання щодо погашення заборгованості у позасудовому порядку, зокрема шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису та реєстрації права власності на іпотечне майно.

Проте, виконавчий напис нотаріуса № 127 від 11.01.2011 року повернутий без виконання і виконавче провадження закрите, а іпотечне майно залишилося зареєстрованим за іпотекодателем ТОВ «Старий Відень», що не заперечував відповідач та його представники.

Крім того таке підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Отже, у відповідача існує непогашена заборгованість за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №38-05/3/129 від 21.05.2007 року у загальному розмірі 1 167536 дол.65 центів США і наявність заборгованості він визнавав звернувшись до позивача 01.08.2014 року з листом про врегулювання правовідносин між сторонами та про реструктуризацію боргу (т.3 а.с.13) .

Відповідач подану ним заяву про застосування позовної давності обґрунтовував тим, що він припинив сплату належних платежів у 2010 році і позивач своєю вимогою від 16.04.2010 року змінив строк дії договору .

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Отже, певний період часу, початок якого визначений календарною датою або подією, починається з наступного дня після вказаної дати або з дня настання події, які у свою чергу до цього строку не включаються.

Відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Строк як часова категорія характеризується не тільки початковим, а й кінцевим моментом.

За змістом частин першої, третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року строку, а коли він визначений місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Колегія суддів не може погодитися з твердженнями відповідача та третьої особи щодо зміни позивачем в односторонньому порядку строку повернення кредиту з огляду на те, що у листах, на які послався відповідач від 16.04.2010 року за №№ 08.4-10/96-2472, 08.4-10/96-2475( т.1 а.с.100-104) банк повідомляв боржника та поручителя про заборгованість та наміри звернення до судових органів і нотаріуса, що по суті є лише нагадуванням про наявність простроченої заборгованості за кредитним договором та не може вважатися вимогою про дострокове погашення кредитної заборгованості, так як в них не встановлювався строк для погашення достроково всієї суми заборгованості за кредитом.

Вимогу про усунення порушення та погашення заборгованості у якій запропоновано ОСОБА_4 протягом 30 днів з часу її отримання погасити заборгованість за Кредитним договором позивач надіслав 21.04.2015 року за вих. № 08.305-87/96-5315 ( т.1 а.с.10), з даним позовом звернувся 08.06.2015 року, а термін дії договору визначений сторонами до 21.05.2017 року.

Крім того, за змістом частини першої статті 264 ЦК України підставою вважати, що перебіг позовної давності перервався, є вчинення особою саме дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, зокрема, надіслання позивачу певного листа.

Лист ОСОБА_4 до банку від 01.08.2014 року, в якому він порушує у числі інших і питання про реструктуризацію боргу, дає підстави для висновку про визнання ним боргу станом на цей час.

Виходячи з встановлених обставин справи колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав вважати, що позивачем пропущено позовну давність .

Оскільки боржником належним чином не виконувались умови Кредитного договору, колегія суддів дійшла висновкупро наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку виниклої станом на 10.04.2015 року заборгованості у розмірі 1 167 536,65 доларів США, що за курсом НБУ на час подання позову становить 27 361 652,14 грн. та складається із заборгованості за кредитом у розмірі - 711 550 дол.США та заборгованості за відсотками у розмірі - 455 986.65 дол.США.

У відповідності до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 9 135 грн.

Керуючись ст. ст. 268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шулєпова Сергія Сергійовича від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 28 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту : Позов Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_4, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Старий Відень" про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Тараща Київської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: 01014, АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" заборгованість за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №38-05/3/129 від 21.05.2007 року станом на 10.04.2015 року у загальному розмірі 1 167 536 ( Один мільйон сто шістдесят сім тисяч п'ятсот тридцять шість ) дол. 65 центів США, що становить за курсом НБУ 27 361 652 (Двадцять сім мільйонів триста шістдесят одну тисячу шістсот п'ятдесят дві) грн. 14 коп. та складається із заборгованості за кредитом у розмірі - 711 550 дол. США та заборгованості за відсотками у розмірі - 455 986.65 дол. США.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 135 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений: 24 квітня 2018 року

Суддя-доповідач :

Судді :