Провадження № 22-ц/780/805/18 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 49 19.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про стягнення додаткових витрат на дитину, -

встановив:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про стягнення додаткових витрат на дитину.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона з ОСОБА_3 мають спільну дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 липня 2009 року стягнуто з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів.

Враховуючи, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, потребує додаткових витрат на своє утримання, зокрема на навчання у Школі англійської мови для дітей і підлітків Green Country, на навчання та відпочинок за міжнародною програмою у США, а також на лікування та профілактику захворювань, стоматологічні послуги, ОСОБА_2 на підставі ст. 185 СК України, та з урахуванням уточнень позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі 48 325 грн. 42 коп., а також 3 225 грн. 26 коп.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області 21 березня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про стягнення додаткових витрат задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2 050 грн. 26 коп. понесених додаткових витрат на дитину ОСОБА_4, у зв'язку з лікування та профілактикою захворювань.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції в частині відмови у решті позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Дана справа вже розглядалася судом апеляційної інстанції та рішенням Апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2016 року рішення позов ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі 48 325,42 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2016 року в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини (навчання та відпочинок) скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При цьому суд касаційної інстанції наголосив на тому що суд апеляційної інстанції не визначився із характером спірних правовідносин, не з'ясував можливості участі батька у зазначених додаткових витратах на навчання та відпочинок, не встановив обставин, що можуть бути визнані істотними для вирішення спору про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину, зокрема стан здоров'я, матеріальне становище батьків, наявність у них інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо, та з урахуванням цих обставин, не визначив розміру додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків відповідно до ст. 185 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про народження від 26 серпня 2004 року серії НОМЕР_1 від 26 серпня 2004 року, батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Відповідно до довідок ПП «Грін Форест» від 09 квітня 2015 року та від 27 квітня 2015 року ОСОБА_4 навчається у школі англійської мови для дітей та підлітків Green country (проект від школи «Грін Форест»), проявляє здібності до вивчення мови, тому школа рекомендує йому відвідати мовну літню програму у США та Буковелі.

07 квітня 2015року між ОСОБА_2 і фізичною особою підприємцем ОСОБА_7 було укладено договір № 001 про надання послуг допоміжної освіти під час перебування за кордоном.

19 травня 2015 року між ОСОБА_2 і фізичною особою підприємцем ОСОБА_7 було укладено договір № 063 про надання послуг допоміжної освіти під час виїзних таборів.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_2 зазначала, що вона понесла витрати на утримання ОСОБА_4, що викликані особливими обставинами - відпочинок, навчання за міжнародною програмою в США. Розвиток здібностей дитини становлять 96 650 грн. 84 коп., а саме: навчання та відпочинок у дитячому таборі «Буковель» з практики англійської мови в розмірі 1 000 грн. завдатку та 4 700 грн.; візовий збір у сумі 4 000 грн.; навчання англійської мови в сумі 6 700 грн.; навчання за міжнародною літньою програмою в США в загальній сумі 2 100 дол. США, що становить 47 156 грн. 26 коп.; стоматологічні послуги у сумі 380 грн.; літнє навчання за міжнародною програмою в США в сумі 1 500 дол. США, що становить 32 228 грн. 58 коп., та у сумі 426 грн. Крім того, за період з травня 2014 року по грудень 2015 року вона понесла витрати на лікування дитини та профілактику захворювань у розмірі 3 340 грн. 53 коп., а також сплатила за підручники 3 100 грн.

Як було зазначено судами, відповідач позов визнав в частині стягнення додаткових витрат на лікування, профілактику захворювань та стоматологічні послуги для дитини, в іншій частині зазначав, що немає змоги сплатити витрати на навчання та відпочинок ОСОБА_4 з огляду на свій матеріальний стан.

Колегія суддів, на вимогу ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 грудня 2017 року, з'ясувала, що відповідно до довідки про доходи ОСОБА_3 за вересень 2017 року - лютий 2018 року отримав 20 245 грн. Також з'ясовано, що на утриманні ОСОБА_3 перебувають також інші неповнолітні діти, а саме ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Вказана правова позиція викладена у постанову Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо часткового задоволення позову і відмови у задоволенні в іншій частині позову ОСОБА_2, оскільки врахувавши матеріальне становище ОСОБА_3, а також наявність у відповідача іншої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 неспроможний брати участь у додаткових витратах на утримання дитини, що викликані особливими обставинами.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права і процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом дана належна правова оцінка.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Ураховуючи наведене та положення ст.375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 6 ст. 259, ст. 268, 383 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 березня 2016 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Матвієнко Ю.О.

Мельник Я.С.