КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи № 505/4738/14-ц 756/4738/14-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/982/2018

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 червня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Диба О.В., по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2014 року позивач звернувся із зазначеним позовом, уточнивши який зазначив, що 07 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 за яким останній отримав кредит у розмірі 24 000 доларів США строком до 07 червня 2022 року, зі сплатою 12,5% річних за використання кредитних коштів.

З метою забезпечення вищевказаних кредитних зобов'язань ОСОБА_1, 01 червня 2007 року між Банком і ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу №1, за яким позивач набув право вимоги за зобов'язаннями, які виникли у відповідача на підставі договору №0.

Відповідач не виконав зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту, тому, позивач просив стягнути на свою користь солідарно із відповідачів заборгованість станом на 23 лютого 2018 року - 14201,69 доларів США, що еквівалентно 384 465,92 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту - 11 814,19 доларів США, що еквівалентно 319 831,90 грн.; заборгованість за відсотками - 2 387,50 доларів США, що еквівалентно 64 634,03 грн. Крім того, просив стягнути 2336.73 грн. судового збору, справу розглянути за відсутності представника позивача. (т.1 а.с.2-5, 69-72 т.2 а.с.238-240 т.3 а.с.1, 7)

Представник відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 подав відзив в якому заперечивши проти позову зазначив, що позивач не надав доказів внесення його до державного реєстру фінансових установ, не надав доказів наявності права здійснювати валютні операції, не надав Акту приймання-передачі прав вимоги згідно з Додатком 2 до Договору від 12 грудня 2011 року, не повідомив боржника ОСОБА_1 про відступлення права вимоги, не надав оригіналу договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року, а фактором може бути лише Банк або інша фінансова установа, яка відповідно закону має право здійснювати факторингові операції. (т.2 а.с.195-200)

Справа розглядалась судом неодноразово. (т. 1 а.с. 139-141)

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 06 червня 2018 року позов ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором від 07 червня 2007 року в розмірі 14201,69 доларів США, що еквівалентно 384 465,92 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту - 11 814,19 доларів США, що еквівалентно 319 831,90 грн.; заборгованість за відсотками - 2 387,50 доларів США, що еквівалентно 64 634,03 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» судовий збір у розмірі 2 336,73 грн. (т.3 а.с.11-13)

Не погодившись з рішенням районного суду, 07 серпня 2018 року представник відповідачів - адвокат ОСОБА_3 направив по пошті апеляційну скаргу в якій просив скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_1 і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. На обґрунтування скарги зазначив, що суд не врахував обставин і доказів, які викладені на обґрунтування заперечень проти заявленого позову і не надав їм оцінки. Так суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність доказів наявності права позивача здійснювати валютні операції, не перевірив оригіналу Акту приймання-передачі прав вимоги згідно з Додатком 2 до Договору від 12 грудня 2011 року, не врахував, що позивач не повідомив боржника ОСОБА_1 про відступлення права вимоги, позивачем наданий неналежний розрахунок заборгованості станом на 23 лютого 2018 року, проте з вищевказаного Договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року, Банком передано новому кредитору права вимоги станом на 12 грудня 2011 року, Договір було укладено в період дії обмеження і заборони на вчинення відступлення права вимоги, в матеріалах справи відсутні первинні документи на підтвердження правовідносин між сторонами. Крім того, суд не врахував правових висновків, які викладені в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 564/2199/15-ц, тому стягнення процентів після вказаної дати задоволенню не підлягають.(т.3 а.с.21-45)

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Янчук А.А. заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином. Відповідачка ОСОБА_2 була сповіщена під особистий підпис, крім того, відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 були сповіщені врученням повідомлення представнику - адвокату ОСОБА_3, про що у справі є докази. Представник відповідачів - адвокат ОСОБА_3 подав клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на зайнятість в інших справах. (т. 3 а.с. 67-77)

Вказана цивільна справа перебувала у провадженні суду першої інстанції з листопада 2014 року.

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанцій встановлено, що 07 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк зобов'язався надати, а позичальник прийняти, належним чином використати й повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 24 000,00 дол. США не пізніше 07 червня 2022 року, сплатити проценти, комісію в порядку і на умовах, визначених кредитним договором.(т. 1 а.с. 6-14)

У забезпечення виконання умов кредитного договору укладено договір поруки від 01 червня 2007 року № 119547, за умовами якого ОСОБА_2 поручилася перед Банком відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором.(т.1 а.с.20)

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 16 січня 2017 року визнано припиненим Договір поруки № 119547, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, у виконання Договору про надання кредиту № 00 від 07 червня 2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 (т.2 а.с.75-76)

Згідно з пунктом 1.2.2 вищевказаного Договору про надання споживчого кредиту позичальник зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але не пізніше 07 червня 2022 року, якщо інший термін не встановлений додатковою угодою сторін, або до зазначеного банком терміну (достроково) відповідно до умов та на підставі розділу 11 цього Договору, на підставі будь-якого з п.п. 2.3,4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 Договору.

У пункті 1.3 кредитного договору сторони погодили, що за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12, 50 % річних. За закінченням цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду на умовах, визначених пункту 9.2 даного Договору.

Відповідно до пункту 5.5 кредитного договору, у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій, строком більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку, встановленому розділом 11 цього Договору.

АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», свої зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту виконав в повному обсязі.(т.1 а.с.14)

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу №1 та Договір відступлення права вимоги, за якими позивач набув право вимоги за зобов'язаннями, які виникли у відповідача на підставі договору №0. Позивачем до суду надані нотаріально завірені копії вищевказаних Договорів із Додатками, у т.ч. за яким підтверджується передача права вимоги саме до ОСОБА_1 за укладеним ним кредитним Договором №0. (т.1 а.с.23-28 т.2 а.с.168-183, 188-194)

Відповідач ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору щодо повернення кредиту у встановлені терміни, сплати процентів за користування кредитом, унаслідок чого утворилась заборгованість, яка за розрахунком позивача станом на 23 лютого 2018 року складала 14201,69 доларів США, що еквівалентно 384 465,92 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту - 11 814,19 доларів США, що еквівалентно 319 831,90 грн.; заборгованість за відсотками - 2 387,50 доларів США, що еквівалентно 64 634,03 грн.(т. 1 а.с. 29-37, 89 т. 3 а.с. 1-6)

За положеннями статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із статтями 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно із статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша і третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року № 6-145цс14.

Враховуючи те, що позичальник умови кредитного договору щодо повернення кредиту не виконував, то правомірною є вимога кредитора про стягнення заборгованості за кредитом, що виникла внаслідок порушення грошового зобов'язання.

Згідно із договором факторингу від 12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило належне йому право вимоги за договором про надання споживчого кредиту та право забезпечення за договором поруки ТОВ «Кей-Колект».

Із умов договору про відступлення прав вимоги випливає, що кредитний портфель складають кредитні договори, перелік яких визначено в реєстрі позичальників.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Позивач на підтвердження зазначених обставин надав нотаріально посвідчені копію договору та витяг з додатку 1, що стосується конкретного боржника ОСОБА_1, та акт приймання-передачі прав вимоги. (т. 1 а.с. 23-28 т. 2 а.с. 168-183, 188-194, 244)

Відповідачі цього не спростували, не надавши доказів на підтвердження своїх доводів, що відступлення права вимоги за договором факторингу не відбулося.

Тому, колегія суддів визнала необґрунтованими та відхилила доводи апелянта в цій частині. Посилання апелянта на ненадання до районного суду оригіналу Акту приймання-передачі прав вимоги цих висновків суду не спростовує.

До суду позивачем надані свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ТОВ «Кей-Колект» від 08 грудня 2011 року(т. 2 а.с. 242-245)

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів відхилила посилання апеляційної скарги на те, що у ТОВ «Кей-Колект» відсутня ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями, а тому позивач не має права нараховувати проценти та отримувати від відповідача проценти, оскільки згідно з розпорядженням Департаменту реєстрації, ліцензування та дозвільних процедур Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 08 грудня 2011 року ТОВ «Кей-Колект» внесено до Державного реєстру фінансових установ як таку, що може надавати фінансові послуги з факторингу.

Колегія суддів визнала необґрунтованими доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 на підставі статті 517 ЦК України має право не виконувати свої зобов'язання перед юридичною особою, яка не надала документів, що підтверджують перехід прав кредитора за кредитним договором, оскільки відповідно до договору факторингу 12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступив належне йому право вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 07 червня 2007 року, що включає в себе, у тому числі, повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

При цьому в матеріалах справи міститися копія рекомендованого відправлення повідомлення ОСОБА_1 на зазначену ним у кредитному Договорі адресу про відступлення ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Кей-Колект» права вимоги за кредитним Договором № 00 від 07 червня 2007 року.(т. 2 а.с. 245)

За наданим до суду розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним Договором, позивач зменшив заявлену до стягнення суму заборгованості з 18042.84 доларів США до 14201.69 доларів США. При цьому, за доданою до цього розрахунку довідкою, кредитор не підвищував відсоткову ставку 12.50% за користування кредитними грошима, а з 12 грудня 2011 року застосував нульову процентну ставку і проценти за користування кредитом не нараховував.(т. 3 а.с. 1-6)

Тому, колегія суддів визнала неспроможними та відхилила доводи представника відповідачів - адвоката ОСОБА_5 про неправильність розрахунку позивача щодо нарахування заборгованості із посиланням на неврахування районним судом правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 564/2199/15-ц, стосовно неможливості нарахування процентів.

При цьому, районний суд правильно визначився з розрахунком заборгованості у валюті кредиту.

Інші доводи зазначені в апеляційній скарзі не були заявлені відповідачами в суді першої інстанції, а відтак й не були предметом оцінки районного суду, тому, з огляду на положення частини 1 ст. 367 ЦПК України, колегія суддів їх відхилила.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року.

Оскаржуване судове рішення районного суду, на думку колегії суддів, відповідає критерію обґрунтованості судового рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують і не можуть бути визнані підставою для його скасування.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 09 листопада 2018 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова