КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Галась І.А.
Єдиний унікальний номер справи № 754/631/15-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3144/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар - Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 червня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У січні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулось до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що 29 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк; банк), та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 006-2008-473 на придбання майна, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 45 000 доларів США зі сплатою 12, 45 % річних (у разі порушення строку кредитування - 37, 35 % річних) терміном до 10 лютого 2018 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 006-2008-473-Р, за умовами якого остання зобов'язалася відповідати перед банком за невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

03 вересня 2009 року між банком та відповідачем ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до кредитного договору, за умовами якої п. 2.1 (щодо графіка погашення кредиту) викладено в новій редакції, а саме: базова процентна ставка - 13,45 % річних, підвищена процентна ставка (за користування кредитними коштами понад встановлений строк) - 40,35 % річних.

Того ж дня між банком та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки № 006-2008-473-Р/1, за умовами якого остання зобов'язалася відповідати перед банком за невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором та додатковою угодою до кредитного договору.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 04 грудня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 32 833,82 доларів США, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 3 786, 96 доларів США; суми дострокового стягнення кредиту -12 307, 21 доларів США; заборгованості за відмотками - 15 938, 21 доларів США та заборгованості за підвищеними відсотками - 802, 21 доларів США, яку позивач просив суд стягнути з відповідачів на свою користь в солідарному порядку.

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 30 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року, позовну заяву ПАТ «Універсал Банк» задоволено.

Стягнуто на користь ПАТ «Універсал Банк» солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 006-2008-473 від 29 лютого 2008 року та договором поруки № 006-2008-473-Р/1 від 03 вересня 2009 року в розмірі 32 833,82 дол. США, що станом на 04.12.2014 року, в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить

498 601,26 грн., яка складається з: прострочена заборгованість по кредиту - 3 786,96 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 57 507,26 грн.; сума дострокового стягнення кредиту - 12 307,21 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 186 892,37 грн.; заборгованість по відсотках - 15 937,21 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 242 019,59 грн.; заборгованість по підвищених відсотках - 802,21 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 12 182,04 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2016 року заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27 червня 2017 року позов задоволено.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за Кредитним договором № 006-2008-473 від 29.02.2008 року у розмірі 32 833, 82 дол. США.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 827 грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 827 грн 00 коп.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 червня 2017 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У апеляційні скарзі вказує, що належним чином не була повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції, про судове рішення дізналась після того, як її представник ознайомився з матеріалами справи. Посилається на те, що факт видачі коштів за кредитним договором вона не визнає, рішення суду першої інстанції ґрунтується на неналежних доказах, а відтак, підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» зазначає, що всі обставини, встановлені судом першої інстанції, зокрема, щодо укладення кредитного договору та отримання відповідачем коштів, підтверджуються належними та допустимими доказами. Вказує, що строк звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості із позичальника та поручителя банком пропущено не було. Тому просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Вiдповiдно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актів цивiльного законодавства, а за вiдсутностi таких умов та вимог - відповідно до звичаїв дiлового обороту або iнших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що 29 лютого 2008 poкy між відкритим акціонерним товариством «Універсал банк» правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Універсал банк» та відповідачем ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір 006-2008-473 за умовами якого позивач надав вiдповiдачу ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 45 000, 00 дол. США, а відповідач ОСОБА_3 зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12,45 % річних, кінцевий термін погашення кредиту - 10.02.2018 року (т. 1, а.с. 6-13).

Між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 03 вересня 2009 року було укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору, відповідно до п 2.1 якої розмір процентної ставки було збільшено до - 13.45 % річних, підвищена процентна ставка (за користування кредитними коштами понад встановлений строк) - 40,35 % річних (т. .1, а.с. 16-20).

Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач ОСОБА_3 належним чином прийняті на себе зобов'язання за вказаним Договором та угодою не виконав.

Заборгованість відповідача ОСОБА_3 перед позивачем на час звернення до суду відповідно до заявлених позовних вимог та наданого розрахунку заборгованості становить 32833, 82 дол США (т. 1, а.с. 14-15).

Відповідно до п. 5.2.5 кредитного договору, у випадку прострочення сплати чергового платежу та направлення кредитором на адресу позивача повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

З матеріалів справи також вбачається, що вимога про сплату простроченої заборгованості відповідачу була направлена 24 вересня 2014 року була залишена відповідачем ОСОБА_3 без реагування.

Також судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_3 за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 03 вересня 2009 року був укладений Договір поруки № 006-2008-473-Р/1 (т.1, а.с. 28-30).

Відповідно п.1.1 укладеного договору поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання ОСОБА_3 усіх її зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 006-2008-473 від 29 лютого 2008 року та додаткової угоди № б/н від 03 вересня 2009 року в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Згідно п. 1.4 договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В матеріалах справи також міститься копія вимоги про погашення заборгованості від 24 вересня 2014 року (т. 1, а.с. 36), яка адресована ОСОБА_2 та була отримана нею 29 вересня 2014 року (т. 1, а.с. 37).

Відповідно до ч.1 ст 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», відповідно до ст. 5 якого операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст. 5 цього Декрету. Таким чином, вирішення питання про валюту боргових зобов'язань залежить від наявності в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року (справа № 6-145цс14).

Оскільки за змістом ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» порядок виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству,

На підстав викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачів на користь позивача солідарно заборгованості за Кредитним договором № 006-2008-473 від 29 лютого 2008 року у розмірі 32 833, 82 дол. США, з яких: 3 786, 96 дол. США - прострочена заборгованість по кредиту, 12 307, 21 дол. США - сума дострокового стягнення кредиту, 15937, 21 дол. США - заборгованість по відсотках, 802, 21 дол. США - заборгованість по підвищених відсотках.

Твердження апелянта щодо недоведеності факту видачі коштів за кредитним договором спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. Крім цього, факт укладення кредитного договору сторонами на оспорювався, із зустрічним позовом про визнання договору недійсним відповідачі не зверталися.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені 24 вересня 2014 року, кредитор, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Вказане твердження узгоджується із правовою позицією Верховного суду України, висловлені й у постанові від 21 січня 2015 року у справі №6-190цс14.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо припинення договору поруки оцінюються колегією суддів критично, оскільки банк звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 19 січня 2015 року, тобто, протягом шести місяців з моменту зміни строку виконання зобов'язання.

Вимога від 13 лютого 2014 року, на яку посилається ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі, направлялась на адресу позичальника та була виключно інформаційного характеру про стан заборгованості за кредитом та намір банку у випадку непогашення заборгованості звернутися до суду. Вказаною вимогою не встановлювався новий строк виконання зобов'язання.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування судового рішення

Відповідно до ст. 367 ЦПК України перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає ,що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття .

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення, безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 11 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді