Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 200/19155/14-ц

провадження № 61-14172св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року у складі колегії суддів: Повєткіна В. В., Рудь В. В., Ткаченко І. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»; банк), правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Банк обґрунтовував вимоги тим, що 08 червня 2007 року сторони уклали кредитний договір № DNDZAE00000907, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 20 422,31 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10,08 % річних строком до 08 червня 2012 року.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань розмір заборгованості за вказаним договором станом на 02 жовтня 2014 року становить 10 965,06 доларів США, що еквівалентно 142 107 грн 18 коп., яку банк просив стягнути з відповідача.

Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 12 листопада 2015 року у складі судді Шевцової Т. В. у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Суд зробив висновок про безпідставність позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року у складі колегії суддів: Повєткіна В. В., Рудь В. В., Ткаченко І. Ю., рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 12 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 08 червня 2007 року № DNDZAE00000907 станом на 02 жовтня 2014 року у сумі 10 805,10 доларів США, із яких: заборгованість за кредитом - 7 889,77 доларів США, заборгованість за відсотками - 2 457,89 доларів США, комісія - 457,44 доларів США, та пеня в розмірі 2 072 грн 32 коп. (еквівалентно 159,96 доларів США).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд мотивував рішення доведеністю факту існування непогашеної кредитної заборгованості у зазначеному розмірі, яка підлягає стягненню на користь банку.

До суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_3, у якій він, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вважає, що розрахунок заборгованості за кредитним договором і довідка банку про розподіл коштів, отриманих від реалізації заставного майна, на підставі яких апеляційний суд задовольнив позов, містять суперечливі дані. На переконання заявника, розмір боргу є недоведеним.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Справу № 200/19155/14-ц передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що 08 червня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 уклали кредитний договір № DNDZAE00000907, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 20 422,31 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 10,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 08 червня 2012 року з метою придбання автомобіля вартістю 18 400 доларів США та сукупних послуг.

Того ж дня, 08 червня 2007 року, сторони уклали договір застави № DNDZAE0000907, предметом якого є забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором за рахунок заставного майна - автомобіля BMW 540, 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до пункту 7.1 кредитного договору позичальник зобов'язаний у період із 21-го до 28-го числа кожного місяця сплачувати обов'язковий платіж у розмірі 464,76 доларів США.

Заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 11 липня 2011 року (справа № 0417/2-1942/2011) звернуто стягнення на предмет застави - вищезазначений автомобіль, який належить ОСОБА_3, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 08 червня 2007 року перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 119 185 грн 21 коп., на виконання якого 22 липня 2011 року судом був виданий виконавчий лист.

07 жовтня 2011 року відповідач передав позивачу заставний автомобіль, про що складено відповідний акт.

11 жовтня 2011 року ОСОБА_3 видав ПАТ КБ «ПриватБанк» довіреність на право розпорядження цим транспортним засобом.

Відповідно до довідки банку від 07 квітня 2015 року про розподіл коштів, отриманих від реалізації заставного майна, автомобіль проданий 12 квітня 2012 року за ціною 10 018,79 доларів США, із яких: 5 936,09 доларів США зараховано на погашення тіла кредиту; 2 915,33 доларів США зараховано на погашення відсотків; 1 019,87 доларів США зараховано на погашення пені; 147,50 доларів США зараховано на погашення штрафу.

Вважаючи, що зобов'язання за кредитним договором виконано не в повному обсязі, банк подав до суду даний позов про стягнення залишку боргу станом на 02 жовтня 2014 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності заборгованості відповідача перед банком за вказаним кредитним договором.

Суд зазначив, що всього на виконання кредитного договору було сплачено 28 750,79 доларів США (сам позичальник сплатив 18 732 доларів США; за рахунок звернення стягнення на предмет застави отримано 10 018,79 доларів США), тому, враховуючи розмір кредиту 20 422,31 доларів США та суму відсотків за період із 08 червня 2007 року до 08 червня 2012 року у розмірі 6 686,29 доларів США, ОСОБА_3 у повному обсязі виконав свої зобов'язання.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що внаслідок неналежного виконання позичальником умов кредитного договору відповідно до наданого банком розрахунку станом на 02 жовтня 2014 року загальний розмір заборгованості становить 10 965,06 доларів США, яка підлягає стягненню з відповідача.

Суд вказав, що боржник не спростував зазначеного розрахунку заборгованості і не надав належних доказів на підтвердження того, що зобов'язання ним повністю виконане.

Однак із висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Пунктом 7.1 кредитного договору сторони встановили строк його виконання до 08 червня 2012 року.

У пункті 2.2.8 кредитного договору сторони дійшли згоди про можливість дострокового стягнення банком кредиту в разі порушення позичальником умов цього договору, зокрема, щодо своєчасності платежів.

Звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави, за наслідками розгляду якого ухвалене вищевказане заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 11 липня 2011 року, банк скористався своїм правом дострокового стягнення кредиту.

Установивши, що на виконання кредитного договору було сплачено 28 750,79 доларів США, тобто суму, яка перевищує розмір кредиту і відсотків за період із 08 червня 2007 року до 08 червня 2012 року, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову у зв'язку з відсутністю заборгованості за кредитним договором.

Під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Оскільки апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 413, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року скасувати.

Рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 12 листопада 2015 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун В. І. Крат