Справа №345/2319/18
Провадження № 2/345/1131/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2018 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Миговича О.М.

секретаря Бабійчук Л.В.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради про захист прав споживача комунальних послуг та списання заборгованості з водо,-телопостачання та водовідведення, суд -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №30156939 від 28.11.2014 року він став власником квартири АДРЕСА_1 після смерті дружини ОСОБА_4 та її матері ОСОБА_5.

Після оформлення права власності на дану квартиру, а саме 09.12.2014 року, позивач зареєструвався в ній та почав там проживати.

19.02.2015 року між позивачем та КП «Водотеплосервіс», було укладено типовий договір №21147 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Саме з цього часу і розпочалось його фактичне використання послуг з водо-,теплопостачання та водовідведення.

З часу проживання в даній квартирі рахунки по оплаті комунальних послуг оплачуються позивачем вчасно та в повному обсязі, що підтверджується Актом звірки розрахунків за послуги, абонент 223508, складеним Відповідачем 10.04.2018 р.

15.03.2018 р. КП «Водотеплосервіс» направило на адресу позивача досудове попередження №329, яке він отримав 29.03.2018 року, про наявність у нього заборгованості з водо-,теплопостачання та водовідведення у розмірі 21290,27 грн.

Не погодившись з даним досудовим попередженням, 03.04.2018 р. позивачем на адресу відповідача було направлено відповідь на досудове попередження №329 від 15.03.2018 р., в якому він просив відповідача надати чіткий помісячний розрахунок виведеної заборгованості в сумі 21290, 27 грн., а також надати повну інформацію про оплату ним послуг, починаючи з грудня 2014 року, з моменту, коли він набув права власності на квартиру, а відповідно і обовязку щодо її утримання.

11.04.2018 року КП «Водотеплосервіс» направило на адресу позивача листа, в додатку до якого було долучено Акт звірки розрахунків за послуги, абонент 223508 від 10.04.2018 р. та 2 довідки про стан заборгованості.

Отримавши даного листа, та акт звірки, позивач зрозумів, що уся заборгованість, яку вимагає погасити КП «Водотеплосервіс» виникла в той період, коли він в даній квартирі не проживав і не був її власником.

Зокрема, як видно з Акту звірки, що станом на 01.12.2014 року сума заборгованості, яку неправомірно вивів відповідач, становила 20 662,53 грн., а тому саме ця сума підлягає до списання із його особового рахунку №223508.

З огляду на даний факт, 20.04.2018 року позивач направив вимогу до відповідача про списання заборгованості за період з січня 2007 року по грудень 2014 року, однак листом №Т-38 від 21.05.2018 року КП «Водотеплосервіс» відмовило йому і у даній вимозі.

Позивач також зазначає, що з березня 2015 року до 01.05.2017 р. він перебував на обліку в управлінні соціального захисту населення Калуської міської ради як одержувач субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг.

Листом управліннz соціального захисту населення Калуської міської ради його було повідомлено про те, що з 01.05.2017 р. йому не призначено житлову субсидію через наявність заборгованості по оплаті послуг з холодного водопостачання та водовідведення (копія листа додається).

Дана обставина унеможливила призначення позивачу житлової субсидії з травня 2017 року.

Отже, наявність у нього безпідставної заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг позбавляє позивача гарантованого права на автоматичне призначення субсидії на наступний період (після закінчення попереднього опалювального сезону). Давність формування такої заборгованості, відсутність юридично значимих дій та бездіяльність Відповідача щодо її списання порушує принцип правової визначеності, який є складовою принципу верховенства права, оскільки така бездіяльність обмежує права позивача, гарантовані Конституцією та Законами України

Вважає, що нарахування йому заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг, яка утворилась з січня 2007 року до грудня 2014 року, протягом майже 8 років з часу її формування, більше того, за той період, протягом якого позивач не був власником квартири, є порушенням його прав та інтересів, тому з даним позовом змушений звернутися до суду.

09.07.2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначав, що у відповідності до ст. 322 ЦК України на власника покладено тягар утримання майна. Позивач набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 після смерті дружини ОСОБА_4 та її матері ОСОБА_5. Тому усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті перейшли до позивача в момент відкриття спадщини. Законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначено механізму його списання, така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості і може бути предметом спору в разі звернення КП «Водотеплосервіс» до позивач з позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

03.08.2018 року позивачем подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що власником майна він став з моменту його державної реєстрації, тобто з 28.11.2014 року, а тому будь-яких зобовязань щодо утримання майна до цього часу у нього не могло існувати. Починаючи з грудня 2014 року, позивач як власник квартири, вчасно та в повному обсязі сплачую платежі за квартиру, тобто виконує свій обовязок, який передбачений Законом. Договір між позивачем та КП «Водотеплосервіс» про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення був укладений 19.02.2015 року. Саме з цього часу і розпочалось його фактичне використання послуг, які він вчасно та в повному обсязі оплачує. Відповідач нараховує позивачу заборгованість за період з січня 2007 року до грудня 2014 року. У вказаний період у квартирі ніхто не проживав, попередні власники квартири, спадкоємцями яких він став: покійна дружина ОСОБА_4 померла ще 22.01.2003 року, а теща ОСОБА_5 померла 19.03.2004 року. Таким чином, виходить, що відповідач нараховував заборгованість на «мертві душі», що прямо суперечить нормам Закону.

Таким чином, до вимоги спадкоємцям підлягали суми боргу по оплаті комунальних послуг, які існували на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця-боржника, а не та заборгованість, яку нарахував відповідач за період, коли два попередніх власника квартири, спадкоємцем яких він являється, уже давно померли.

На момент відкриття спадщини жодних обовязків перед КП «Водотеплосервіс» у вигляді заборгованості зі сплати послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення у спадкодавців позивача не було, а тому такого обовязку не могло виникнути і у позивача, як спадкоємця останніх.

Окрім цього, у відповідача на сьогодні немає жодних законних підстав вимагати від позивача сплати цієї заборгованості і в силу вимог ст. 1281 ЦК України, згідно якої спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ч. ч. 2 і 3 цієї статті, позбавляється права вимоги.

Таким чином, для відповідача давно сплив строк предявлення вимоги про стягнення боргу за водо-,теплопостачання та водовідведення до спадкоємців, що прийняли спадщину, тобто КП «Водотеплосервіс» втратив право вимоги, а тому він не має права предявляти до позивача вимоги про сплату спірної заборгованості і в силу вимог ст. 1281 ЦК України.

Процедура списання боргу з послуг з централізованого теплопостачання була передбачена та проводилася відповідно до Закону України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку» від 06.09.2012 року за № 5213-VI.

Таким чином, на сьогодні існує законодавчо закріплений механізм для проведення процедури списання заборгованості за комунальні послуги, а тому такі твердження відповідача є голослівними.

З урахуванням принципу верховенства права, необхідності забезпечення державою ефективного засобу правового захисту, у відповідності до вимог ст.5 ЦПК України, вважає, що нарахування позивачу заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг, яка утворилась з січня 2007 року до грудня 2014 року, протягом майже 8 років з часу її формування, більше того, за той період, протягом якого позивач не був власником квартири, є порушенням його прав та інтересів.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять позов задоволити з наведених в позові підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просить у задоволенні позову відмовити з наведених у відзиві на позов підстав.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №30156939 від 28.11.2014 року став власником квартири АДРЕСА_1 після смерті дружини ОСОБА_4 та її матері ОСОБА_5 (а.с.6).

Після оформлення права власності на дану квартиру, а саме 09.12.2014 року, позивач зареєструвався в ній та почав там проживати.

19.02.2015 року між позивачем та КП «Водотеплосервіс», було укладено типовий договір №21147 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (а.с.9). Саме з цього часу і розпочалось його фактичне використання послуг з водо-,теплопостачання та водовідведення.

15.03.2018 року КП «Водотеплосервіс» направило на поштову адресу позивача досудове попередження №329, яке він отримав 29.03.2018 року, про наявність у нього заборгованості з водо-,теплопостачання та водовідведення у розмірі 21290,27 грн. (а.с.11).

03.04.2018 року позивачем ОСОБА_1 на адресу відповідача було направлено відповідь на досудове попередження №329 від 15.03.2018 р., в якому він попросив відповідача надати чіткий помісячний розрахунок виведеної заборгованості в сумі 21290, 27 грн., а також надати повну інформацію про оплату ним послуг, починаючи з грудня 2014 року, з моменту, коли він набув права власності на квартиру, а відповідно і обовязку щодо її утримання (а.с.12).

11.04.2018 року КП «Водотеплосервіс» направило на поштову адресу позивача листа, в додатку до якого було долучено Акт звірки розрахунків за послуги, абонент 223508 від 10.04.2018 р. та 2 довідки про стан заборгованості.

Як видно з Акту звірки, станом на 01.12.2014 року сума заборгованості, яку неправомірно вивів відповідач, становила 20 662,53 грн., а тому саме ця сума підлягає до списання із його особового рахунку №223508 (а.с.13,14).

З огляду на даний факт, 20.04.2018 року позивачем було направилено вимогу до відповідача про списання заборгованості за період з січня 2007 року по грудень 2014 року, однак листом №Т-38 від 21.05.2018 року КП «Водотеплосервіс» відмовило йому у даній вимозі (а.с.16).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яка дає визначення термінів, що вживаються у цьому Законі, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будників та споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримувати житлово-комунальну послугу.

Згідно з вимогами ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг, зокрема, належить встановлення цін /тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону, визначення виконавця житлово-комунальні послуги відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо захисту прав споживачів у сфері житлово-комунальних послуг тощо.

Крім того, позивачем сплачуються поточні платежі за житлово-комунальні послуги.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, наявність у позивача заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг позбавила його гарантованого права на автоматичне призначення субсидії на наступний період (після закінчення попереднього опалювального сезону). Давність формування такої заборгованості, відсутність юридично значимих дій та бездіяльність відповідача щодо стягнення цієї заборгованості в позасудовому чи судовому порядку або її списання порушує принцип правової визначеності, який є складовою принципу верховенства права, оскільки така бездіяльність обмежує права позивача, гарантовані Конституцією та Законами України. При цьому, відповідач - комунальне підприємство є «агентом держави», а тому відповідальність за його дії (бездіяльність) може бути покладена на державу.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягає задоволенню.

Разом з цим, суд вважає правильним вказати щодо списання боргу ні з фізичної особи, тобто з позивача ОСОБА_1, а з особового рахунку, відкритого на його імя.

Також слід зазначити, що процедура списання боргу з послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення була передбачена та проводилася відповідно до Закону України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку» від 06.09.2012 року за № 5213-VI. Отже, існує законодавчо закріплений механізм для проведення процедури списання заборгованості за комунальні послуги.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу то вона підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як вбачається з акту надання правової допомоги б/н від 11.06.2018 року адвокат ОСОБА_6 та ОСОБА_1 склали даний акт, згідно якого загальна вартість послуг, які оцінюються за ринковою вартістю аналогічних юридичних послуг, становить 2 000,00 грн. - (а.с. 18).

Відповідно до оригіналу квитанції №0461418 від 11.06.2018 року, ОСОБА_1 проведено оплату ОСОБА_6 за надання правничої допомоги згідно акту надання правової допомоги в розмірі 2000,00 грн. (а.с. 17).

А тому з відповідач на користь позивача слід стягнути - 2000 грн. 00 коп. витрат за надання правової допомоги.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати по сплаті судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Позивач ОСОБА_1 є споживачем послуг з водо-,теплопостачання та водовідведення, що підтверджується типовим договором №21147 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 19.02.2015 року, а тому якраз позивач і є споживачем в розумінні п. 22 ст. 1 Закону, яким є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Більше того, зазначена правова позиція відображена і в Постанові Пленуму ВСС України від 17.10.2014 р. №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», зокрема, п. 7 якої передбачено, щооскільки стаття 5 Закону «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, статтею 22 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів".

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору , тому з відповідач на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 76, 80, 81, 83, 174, 259, 264, 265, 354 ЦПК України, п. 9, 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, ст. 322, 360 ЦК України, ст. ст. 1,3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд

р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати незаконними дії Комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради щодо нарахування заборгованості в сумі 20662,53 грн.

Зобовязати Комунальне підприємство «Водотеплосервіс» Калуської міської ради списати з особового рахунку №223508, відкритого на імя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, заборгованість в сумі 20 662,53 грн. за послуги водо-,теплопостачання та водовідведення з січня 2007 року до грудня 2014 року по квартирі АДРЕСА_2.

Стягнути із Комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради в користь ОСОБА_1 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути із Комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради 704,80 грн. судового збору в дохід Державної судової адміністрації України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: