КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 грудня 2018 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 757/66212/17-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/1482/2018

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченка М.М.

суддів: Желепи О.В., Музичко С.Г.

при секретарі: Гордійчук Ж.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м. Києва ухваленого 20 грудня 2017 року в приміщенні суду під головуванням судді Соколова О.М., інформація про дату складання повного судового рішення відсутня,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Державної казначейської служби України в якому просив, стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 15 лютого 2016 року позивач передав невстановленій досудовим слідством особі в оренду належний йому автомобіль НОМЕР_1, зі встановленим у ньому обладнанням. Автомобіль з обладнанням йому не було повернуто. За даним фактом Дніпровським УП ГУНП України в м. Києві порушене кримінальне провадження № 0003917, внесене до ЄРДР 21 березня 2016 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Вказував, що досудове розслідування триває більше 18 місяців, жодній особі не повідомлено про підозру, досудове розслідування є неефективним та безрезультатним, що, на думку позивача, порушує його права, оскільки стороною обвинувачення не зібрано жодних доказів, які б дали можливість встановити істину у справі та забезпечити йому належний захист як потерпілої сторони. Таку бездіяльність органу досудового розслідування позивач вважає незаконною, такою, що завдає йому моральної шкоди, яка виражається у сильних душевних стражданнях, оскільки держава в особі органу досудового розслідування, на його думку, не може захистити його порушене право, яке підлягає захисту.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати і та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

В апеляційній скарзі скаржник посилався на те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, порушив норми права. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції не враховано тривалість досудового розслідування, що підтверджується ухвалами слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 4 січня 2017 року та від 26 січня 2017 року, згідно яких визнано бездіяльність слідчого незаконною та зобов'язано його вчинити процесуальні дії.

Від відповідача Головного управління Національної поліції у м. Києві надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає рішення суду законним та обґрунтованим та просить його залишити без змін. При цьому зазначає, що чинним КПК Украйни не передбачено можливості відшкодування моральної шкоди органами досудового розслідування навіть в разі визнання незаконною дій або бездіяльності слідчого під час кримінального провадження.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача Державної казначейської служби України до апеляційного суду не надходив.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Тому, апеляційний суд вважає, що в порядку ч.2 ст.372 ЦПК України неявка учасників справи повідомлених належним чином не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди.

Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1173 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК України.

До такого висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-440цс16 від 25 травня 2016 року.

Аналіз указаних положень чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що указані положення можливо застосувати лише у випадку встановлення протиправної поведінки та/або неправомірних рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень або посадовою особою цього органу при здійсненні ним своїх повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 15 лютого 2016 року, перебуваючи по вул. Туманяна, 15-А в м. Києві, позивач передав невстановленій досудовим слідством особі в оренду належний йому автомобіль НОМЕР_1, зі встановленим у ньому обладнанням. Автомобіль з обладнанням йому не було повернуто.

За даним фактом було Дніпровським УП ГУНП України в м. Києві порушене кримінальне провадження № 0003917, внесене до ЄРДР 21 березня 2016 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

21 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до слідчого Дніпровського УП ГУНП України в м. Києві Вечірка Р.С., в провадженні якого перебуває зазначене кримінальне провадження з письмовим клопотанням про проведення слідчої дії- розшуку на підставі ч.3 ст. 93 КПК України.

Позивач вказує, що клопотання слідчим не розглядалося та рішення про задоволення чи відмову у задоволенні клопотання не приймалось.

Тому, позивач 24 червня 2016 року звернувся зі скаргою в порядку ст. 308 КПК України до Київської місцевої прокуратури № 4 щодо недотримання слідчим розумних строків під час досудового розслідування та отримав відповідного листа, в якому зазначалося про задоволення клопотання.

Проте позивач вказує, що обставини вказані у листі не відповідали дійсності та зазначав, що клопотання не розглядалось та рішення про задоволення чи відмову у задоволенні клопотання не приймалося.

Тому, 22 грудня 2016 року позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність слідчого в порядку ст. 303 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 4 січня 2017 року зазначену скаргу було задоволено.

Проте в порушення вимог ст.220 КПК України клопотання про проведення слідчих дій слідчим у кримінальному провадженні № 0003917 так і не було розглянуто та рішення по вказаному клопотанню не прийняте.

23 січня 2017 року позивач повторно звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність слідчого в порядку ст. 303 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року зазначену скаргу було задоволено.

Позивач вказував, що всупереч вищевказаної ухвали, станом на 5 березня 2017 року слідчий Дніпровського УП ГУНП України в м. Києві фактично не виконав вимоги ухвал слідчого судді, вмотивованої постанови за результатами розгляду клопотання слідчим не виносилося.

Крім того, позивач вказував, що у період з 12 травня 2016 року тричі звертався з письмовим клопотання до слідчого Дніпровського УП ГУНП України в м. Києві про ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, декілька разів особисто з'являвся в приміщення Дніпровського УП ГУНП України в м. Києві, проте жодного разу його не допустили ознайомитися з матеріалами досудового розслідування.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обґрунтування своїх вимог про відшкодування моральної шкоди позивач посилався на те, що внаслідок бездіяльності органів досудового розслідування, за його заявою він змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав, витрачати свій особистий час, порушувати свій звичний ритм життя, чим йому завдано моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях.

Оскільки ОСОБА_1 тривалий час змушений захищати свої порушені права, в тому числі тривалий час оскаржувати дії щодо не вирішення його клопотань заявлених під час кримінального провадження з метою проведення слідчих дій, необхідністю доводити свої права і лише після звернення до суду розглянуто його клопотання, а факт невиконання службових обов'язків Вечіркою Р.С. встановлено ухвалами Дніпровського районного суду м. Києва від 4 січня 2017 року та від 26 січня 2017 року а тому наявні підстави, передбачені 1167, 1173 ЦК України для стягнення моральної шкоди.

Матеріали справи не містять доказів того, що слідчим Дніпровського УП ГУНП України в м. Києві Вечіркою Р.С. своєчасно реагувались на клопотання які подавались ОСОБА_1, а також, відсутні докази того, що в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003917 проводились будь-які слідчі дії. Зважаючи на те, що з заявою ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського УП ГУНП України в м. Києві 31 березня 2016 року.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір про відшкодування моральної шкоди, в порушення норм процесуального права дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження, а тому задоволенню не підлягають.

Статтею 23 ЦПК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням викладених обставин апеляційний суд вважає, за необхідне скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог стягнувши на користь позивача з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва ухваленого 20 грудня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн (п'ять тисяч грн) з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: