Постанова

Іменем України

16 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 755/7502/16-ц

провадження № 61-7954св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Український Професійний Банк»,

треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_9, товариство з обмеженою відповідальністю «Сіті-Стейт»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Астахової О. О. від 03 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів: Чобіток А. О., Немировської О. В., Соколової В. В., від 09 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» (далі - ПАТ «Український Професійний Банк») про визнання зобов'язання за кредитним договором припиненим.

Позовна заява мотивована тим, що 13 вересня 2007 року між нею та відкритим акціонерним товариством «Український Професійний Банк» (далі - ВАТ «Український Професійний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Український Професійний Банк», був укладений кредитний договір № 650, згідно з умовами якого, з урахуванням змін та доповнень, банк надав їй кредит з лімітом заборгованості у 2 550 132,31 грн, в євро 472 091, зі сплатою 22 % річних за користування кредитом в гривні та 13,25 % за користування кредитом в євро, строком до 12 вересня 2022 року.

Згідно з додатковим договором від 18 травня 2015 року до кредитного договору, виконання позичальником зобов'язань забезпечувалось порукою ТОВ «Сіті-Стейт» (договір поруки від 13 вересня 2007 року № 650-2); порукою та заставою майнових прав на грошові кошти ОСОБА_9 (договір поруки від 29 січня 2015 року № 650-4, договір застави майнових прав на грошові кошти від 29 січня 2015 року № 650-5); порукою ОСОБА_6 (договір поруки від 18 травня 2015 року № 650-6); порукою ОСОБА_7 (договір поруки від 18 травня 2015 року № 650-7) та порукою ОСОБА_8 (договір поруки від 18 травня 2015 року № 650-8).

25 травня 2015 року поручителями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 здійснено часткове погашення кредиту та процентів за його використання, що підтверджується виписками з рахунків обліку кредитної заборгованості з відміткою банку.

26 травня 2015 року поручителем ОСОБА_6 погашено залишок заборгованості за кредитом та процентами за його використання, що підтверджується відповідними виписками з рахунків з відміткою банку.

У зв'язку з погашенням кредиту, ПАТ «Український Професійний Банк» надав їй довідку від 28 травня 2015 року № 11/5-02/509, згідно з якою кредит за кредитним договором від 13 вересня 2007 року № 650 достроково погашений у повному обсязі за рахунок грошових коштів поручителів, заборгованість за кредитним договором відсутня.

Листами ПАТ «Український ПрофесійнийБанк» від 20 серпня 2015 року № 01-10/4031, № 01-10/4032, № 01-10/4034 та від 12 жовтня 2015 року № 01-10/5344 повідомило поручителів ОСОБА_6, ОСОБА_9, ТОВ «Сіті-Стейт» та ОСОБА_8 про те, що з 29 травня 2015 року в ПАТ «Український Професійний Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в банку.

Крім того, у вказаних листах містилось повідомлення про нікчемність договорів поруки: від 18 травня 2015 року № 650-6; від 18 травня 2015 року № 650-7; від 18 травня 2015 року № 650-8 за кредитним договором від 13 вересня 2007 року № 650, претензій від 19 травня 2015 року, всіх документів за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, пов'язаних з укладенням договорів поруки від 18 травня 2015 року №№ 650-6, 650-7, 650-8 та погашенням ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором, посилаючись на порушення чинного законодавства України, вимог Національного банку України та внутрішніх процедур банку з погашення кредиту за кредитним договором від 13 вересня 2007 року № 650, укладеним між ОСОБА_4 та ПАТ «Український Професійний Банк».

Оскільки ПАТ «Український Професійний банк» не визнає правомірність укладення вищезазначених договорів поруки та повного погашення поручителями заборгованості за кредитним договором та наполягає на повторному погашенні кредиту, ОСОБА_4 просила визнати її зобов'язання перед ПАТ «Український Професійний банк» за кредитним договором від 13 вересня 2007 року № 650 припиненими у зв'язку із його виконанням.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 03 серпня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано припиненими зобов'язання ОСОБА_4 за кредитним договором від 13 вересня 2007 року № 650, укладеним між ВАТ «Український Професійний Банк» та ОСОБА_4, у зв'язку із його виконанням.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що дострокове погашення кредиту поручителями було здійснено у межах вимог чинного законодавства.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Український Професійний Банк» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 виконала свої зобов'язання за кредитним договором шляхом перерахування поручителями грошових коштів на погашення кредитної заборгованості до початку процедури ліквідації банку, а тому зобов'язання ОСОБА_4 за кредитним договором від 13 вересня 2007 року № 650 є припиненим.

У грудні 2017 року ПАТ «Український Професійний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Український Професійний Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що уповноваженою особою Фонду Пантіною Л.О. на виконання своїх обов'язків, передбачених статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», наказом № 26/ТА від 29 травня 2015 року, було створено комісію з перевірки договорів укладених ПАТ «Український Професійний Банк» протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації.

Під час здійснення перевірки, комісією було виявлено, що 18 травня 2015 року, між банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 укладені договори поруки, відповідно до яких поручителі взяли на себе зобов'язання відповідати перед банком за неналежне виконання позичальником ОСОБА_4 умов кредитного договору.

25 травня 2015 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7, а 26 травня 2016 року ОСОБА_6 здійснили штучне погашення заборгованості позичальника за кредитом зі своїх поточних рахунків, відкритих також у ПАТ «Український Професійний Банк». Кошти ж на поточний рахунок поручителів надійшли 25 травня 2015 року як повернення вкладів та процентів за вкладними договорами, укладеними з цим же банком.

Договори поруки укладені у період віднесення банку до категорії проблемних, в подальшому була введена тимчасова адміністрація, а умови договору поруки прямо передбачають передачу поручителям, які є одночасно кредиторами банку, права кредитора (майнових прав) за кредитним договором, отже надають їм переваги перед іншими кредиторами, що згідно із пунктом 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є ознакою нікчемності правочину.

Крім того, залишок коштів на кореспондентських рахунках ПАТ «Український Професійний Банк» в інших банках є значно меншим ніж розмір тих коштів, про переказ яких стверджує позивач, а тому відсутні підстави для визнання його зобов'язань перед ПАТ «Український Професійний Банк» припиненими шляхом їх повного належного виконання.

За таких обставин вважає, що нікчемні договори поруки та нікчемні транзакції спрямовані на штучне припинення зобов'язань позивача.

Також відповідач зазначав, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

У квітні 2018 року ОСОБА_4 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила відхилити касаційну скаргу та залишити оскаржувані судові рішення без змін, як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вказувала на те, що в листах ПАТ «Український Професійний Банк» не вказало, які саме порушення були допущені сторонами при укладенні та виконанні договорів поруки. Оскільки договори поруки, укладені банком із позивачем та ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, а також операції з погашення кредиту є дійсними, а ознаки нікчемності правочинів, передбачені Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відсутні, ОСОБА_4 вважає, що її зобов'язання за кредитним договором виконані належним чаном і є припиненими у зв'язку з повним виконанням зобов'язань за договором.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами установлено, що 13 вересня 2007 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Український Професійний Банк» був укладений кредитний договір № 650, за умовами якого, з урахуванням змін та доповнень, які відбулись 13 грудня 2007 року, 11 лютого 2008 року, 28 лютого 2008 року, 01 жовтня 2008 року, 05 грудня 2008 року, банк надав позичальнику кредит з лімітом заборгованості в 2 550 132,31 грн, в 472 091 євро, строком до 12 вересня 2022 року, зі сплатою 22 % річних за користування кредитом в гривні та 13,25 % за користування кредитом в євро.

13 вересня 2007 року сторони уклали додатковий договір до кредитного договору, яким внесено зміни до пункту 2.1 кредитного договору, викладено його у новій редакції та вказано, що забезпеченням виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком є: порука та застава майна товариства з обмеженою відповідальністю «Київський гуртовий ринок» (іпотечний договір від 13 вересня 2007 року та договір поруки від 13 вересня 2007 року № 650) та порукою ТОВ «Сіті-Стейт» (договір поруки від 13 вересня 2007 року № 650-2).

16 листопада 2011 року між ПАТ «Український Професійний Банк» та ОСОБА_4 був укладений додатковий договір про внесення змін до кредитного договору, яким внесено зміни до пункту 2.1 кредитного договору, викладено його у новій редакції та вказано, що забезпеченням виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком є: порука ТОВ «Сіті-Стейт» (договір поруки від 13 вересня 2007 року № 650 - 2) та майнова порука товариства з обмеженою відповідальністю «Сітістейтсервіс» (договір поруки від 16 листопада 2011 року № 650-3). А також внесено зміни до пунктів 2.3; 7.13; 7.14; 10 щодо зміни реквізитів позичкового рахунку, рахунок для обліку нарахованих процентів на особовий рахунок із зазначенням його номеру.

Згідно з додатковим договором від 18 травня 2015 року до кредитного договору, виконання позичальником зобов'язань забезпечувалось порукою ТОВ «Сіті-Стейт» (договір поруки від 13 вересня 2007 року № 650-2); порукою та заставою майнових прав на грошові кошти ОСОБА_9 (договір поруки від 29 січня 2015 року № 650-4, договір застави майнових прав на грошові кошти від 29 січня 2015 року № 650-5); порукою ОСОБА_6 (договір поруки від 18 травня 2015 року № 650-6); порукою ОСОБА_7 (договір поруки від 18 травня 2015 року № 650-7) та порукою ОСОБА_8 (договір поруки від 18 травня 2015 року № 650-8).

Відповідно до умов договору поруки від 18 травня 2015 року № 650-6 та додаткового договору до договору поруки, ОСОБА_6 взяв на себе зобов'язання в повному обсязі відповідати перед банком як солідарний боржник за кредитним договором від 13 вересня 2007 року № 650.

За договором поруки від 18 травня 2015 року № 650-7 ОСОБА_7 взяв на себе зобов'язання в повному обсязі відповідати перед банком як солідарний боржник за кредитним договором від 13 вересня 2007 року № 650.

Згідно із договором поруки від 18 травня 2015 року № 650-8, ОСОБА_8 взяв на себе зобов'язання в повному обсязі відповідати перед банком як солідарний боржник за кредитним договором від 13 вересня 2007 року № 650.

Підпунктами 2.1, 1.3 договорів поруки передбачено, що поручитель доручає банку у випадку затримки виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, здійснити списання суми заборгованості з поточного рахунку поручителя в порядку, який встановлений чинним законодавством України.

Згідно із статтею 1066 ЦК України банк зобов'язаний виконувати розпорядження клієнта про перерахування відповідних сум з його рахунка та до проведення інших операцій за рахунком та не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати обмеження його права розпоряджатися грошима на власний розсуд.

Відповідно до статті 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

25 травня 2015 року поручителями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 здійснено часткове погашення кредиту, отриманого ОСОБА_4 за кредитним договором від 13 вересня 2007 року № 650 та процентів за його використання у сумі 8 007,31 євро та 251 712,34 євро відповідно, що підтверджується виписками з рахунків обліку кредитної заборгованості з відміткою банку та довідкою ПАТ «Український Професійний Банк» від 27 травня 2015 року (а. с. 110, 111 т. 1).

26 травня 2015 року поручителем ОСОБА_6 здійснено погашення кредиту, отриманого ОСОБА_4 за кредитним договором від 13 вересня 2007 року № 650 та процентів за його використання, у сумі 1 421 950,48 грн, що підтверджується платіжним дорученням та довідкою банку від 28 травня 2015 року (а. с. 21, 107 т. 1).

Перерахунок коштів на погашення кредиту відбувся в одному й тому ж банку з поточних рахунків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, а саме ПАТ «Український ПрофесійнийБанк».

Відповідно до довідки від 28 травня 2015 року № 11/5-02/509, виданої ПАТ «Український Професійний Банк» ОСОБА_4, кредит за кредитним договором від 13 вересня 2007 року № 650 достроково погашений в повному обсязі за рахунок грошових коштів поручителів: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, заборгованість за кредитним договором відсутня (а. с. 21 т. 1).

Також установлено, що 28 травня 2015 року Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову № 348 «Про віднесення ПАТ «Український Професійний Банк» до категорії неплатоспроможних», на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28 травня 2015 року № 107 «Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Український Професійний Банк», згідно з яким з 29 травня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Український Професійний Банк» Пантіну Л. О.

Листами від 20 серпня 2015 року № 01-10/4031, № 01-10/4032, № 01-10/4034 та від 12 жовтня 2015 року № 01-10/5344 ПАТ «Український Професійний Банк» повідомило поручителів ОСОБА_6, ОСОБА_9, ТОВ «Сіті-Стейт» та ОСОБА_8 про те, що з 29 травня 2015 року в ПАТ «Український Професійний Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу.

Крім того, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в банку повідомила про нікчемність договорів поруки: від 18 травня 2015 року № 650-6; від 18 травня 2015 року № 650-7; від 18 травня 2015 року № 650-8 за кредитним договором від 13 вересня 2007 року № 650, претензій від 19 травня 2015 року, всіх документів за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, пов'язаних з укладенням договорів поруки від 18 травня 2015 року №№ 650-6, 650-7, 650-8 та погашенням ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором, посилаючись на порушенням чинного законодавства України, вимог Національного банку України та внутрішніх процедур банку з погашення кредиту за кредитним договором від 13 вересня 2007 року № 650, укладеним між ОСОБА_4 та ПАТ «Український Професійний Банк».

Згідно зі статтями 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб'єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у статті 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ним за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Таким чином, цивільні правочини, які порушують публічний порядок є нікчемними, і в той же час такі правочини можуть бути визнані недійсними.

Нормативно-правовим актом, який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Відповідно до частини першої статті 34 Закону, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду гарантування вкладів фізичних осіб уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно (частина третя статті 34 цього Закону).

Згідно з частиною п'ятою статті 34 Закону, під час тимчасової адміністрації Фонд гарантування вкладів фізичних осіб має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

У силу частини першої статті 36 Закону, з дня початку процедури виведення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

При цьому, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб діє від імені банку в межах повноважень Фонду (частина третя статті 37 Закону).

У свою чергу, приписами частини другої статті 38 цього Закону передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Таким чином, з контексту наведених норм права вбачається законодавчо визначене право уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на визнання правочинів неплатоспроможного банку нікчемними, у випадках, визначених у статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно частини третьої статті 38 цього Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Установивши, що договори поруки були укладені 18 травня 2015 року, а погашення кредиту поручителями ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_8, здійснене 25 та 26 травня 2015 року, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що вказані дії було здійснено до 28 травня 2015 року, коли почалась ліквідація банку та його віднесення до неплатоспроможних банків та введення тимчасової адміністрації. При цьому судами не встановлено ознак нікчемності договорів поруки.

З огляду на зазначене, безпідставними є доводи касаційної скарги про нікчемність договорів поруки, оскільки договори поруки були укладені 18 травня 2015 року, тобто до початку процедури ліквідації банку.

Також суди дійшли правильного висновку про те, що перерахування грошових коштів з рахунку на рахунок не є правочинами у розумінні статей 202, 204, 626 ЦК України та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а є банківськими операціями, тому не можуть визнаватися нікчемними.

З огляду на вказане, безпідставними є доводи касаційної скарги про нікчемність транзакцій в силу пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У матеріалах справи також відсутні відомості, що внаслідок укладення вказаних угод, ПАТ «Український ПрофесійнийБанк» став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; банк отримав від поручителів кошти в якості повернення кредиту за вказаним кредитним договором.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_4 виконала свої зобов'язання за кредитним договором шляхом перерахування поручителями грошових коштів на погашення кредитної заборгованості до початку процедури ліквідації банку, а тому зобов'язання ОСОБА_4 за кредитним договором від 13 вересня 2007 року № 650 є припиненим.

Доводи касаційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, спростовуються матеріалами справи, оскільки протокольною ухвалою від 03 серпня 2017 року суд, вислухавши думку сторін, дійшов висновку про відсутність підстав для призначення експертизи (а. с. 67 т. 2).

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 09 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта