Ухвала

12 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 545/1525/17

провадження № 61-15000ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 03 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 22 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів та стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати дії відповідача щодо проведення транзакцій з переказу 04 квітня 2017 року з кредитної картки позивача грошових коштів в сумі 19 900 грн на карту № НОМЕР_2 та в сумі 2 300 грн на карту № НОМЕР_1 неправомірними; визнати зазначені транзакції нечинними; стягнути з відповідача на свою користь 1 777, 73 грн безпідставно відрахованих коштів та 320 грн судового збору.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 03 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області від 22 лютого 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано дії ПАТ «Ощадбанк» щодо проведення транзакцій з переказу 04 квітня 2017 року з кредитної картки ПАТ «Ощадбанк», виданої на ім`я ОСОБА_1, грошових коштів в сумі 19 900 грн на карту № НОМЕР_2 та в сумі 2 300 грн на карту № НОМЕР_1 неправомірними. Визнано транзакції щодо переказу 04 квітня 2017 року з кредитної картки ПАТ «Ощадбанк», за № НОМЕР_3, виданої на ім`я ОСОБА_1, грошових коштів в сумі 19 900 грн на карту НОМЕР_2 та в сумі 2 300 грн на карту № НОМЕР_1 нечинними. Стягнуто з ПАТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 1 777,73 грн безпідставно відрахованих коштів. Вирішено питання про судові витрати.

23 березня 2018 року Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» подано касаційну скаргу на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 03 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 22 лютого 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просив указані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 1 777, 73 грн, яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762Ч500=881 000).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 03 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 22 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів та стягнення безпідставно набутих грошових коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак