Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/4061/17-ц Головуючий у 1-й інстанції: Дацюк О.І.
Провадження № 22-ц/778/309 /18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С., Кочеткової І.В.

при секретарі Ващенко З.С.

за участі:

представників ПАТ «МетаБанк» - ОСОБА_2, ОСОБА_3

державного виконавця Зюбрицького А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Зюбрицького Антона Валентиновича, ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2017 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Мета Банк» про визнання незаконною тривалої бездіяльності державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Зюбрицького Антона Валентиновича, визнання незаконними та скасування постанов про повернення виконавчого документу, зобов'язання державного виконавця відновити виконавчі провадження та здійснити дії з передання на примусову реалізацію нерухомого майна, заінтересовані особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року Банк звернувся до суду зі скаргою про визнання незаконною тривалої бездіяльності державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Зюбрицького А.В., визнання незаконними та скасування постанов про повернення виконавчого документу, зобов'язання державного виконавця відновити виконавчі провадження та здійснити дії з передання на примусову реалізацію нерухомого майна, заінтересовані особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6.

В обґрунтування скарги зазначено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2012р. задоволено позов ПАТ «МетаБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернуто стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1, належний на праві власності ОСОБА_5, а також на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, належну ОСОБА_6 У березні 2016 року виконавчі листи були вчетверте подані до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області та 23.03.2016 року державним виконавцем Зюбрицьким А.В. було відкрито два виконавчих провадження з виконання рішення суду в частині звернення стягнення на житловий будинок та інше майно, а також щодо виконання рішення суду в частині звернення стягнення на земельну ділянку. Водночас в установлений чинним законодавством строк державним виконавцем Зюбрицьким А.В. виконавчі дії в повному обсязі не проведені. Зокрема, опис та арешт майна здійснений лише у вересні 2016 року, а постановами від 22.06.2017 року виконавчі листи повернуті стягувачеві у зв'язку з тим, що майно, на яке рішенням суду звернуто стягнення, належить іншій особі.

Враховуючи вищенаведене просив суд визнати незаконною тривалу бездіяльність державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області Зюбрицького А.В. в ході виконання ВП № 50547702 та ВП № 50547738; визнати незаконними та скасувати постанови державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області Зюбрицького А.В. від 22.06.2017 року про повернення виконавчих листів стягувачеві; зобов'язати державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області Зюбрицького А.В. відновити виконавчі провадження та протягом трьох місяців з дня поновлення виконавчого провадження здійснити дії щодо передання на примусову реалізацію нерухомого майна, на яке звернуто стягнення за рішенням суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2017 року скаргу задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Зюбрицького А.В. у виконавчих провадженнях № 50547702 та № 50547738.

Визнані неправомірними та скасовані постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Зюбрицького А.В. від 22.06.2017 року про повернення виконавчих документів стягувачу у виконавчих провадженнях № 50547702 та № 50547738.

В іншій частині у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Зюбрицький А.В. та боржник ОСОБА_5 подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять ухвалу суду в частині задоволення скарги стягувача скасувати, постановивши нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги у повному обсязі.

Боржники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до судового засідання апеляційного суду 12 квітня 2018р. повторно не з»явились.

Судові повістки, які спрямовувались боржнику за вказаною ним адресою, повертаються без вручення за закінченням строку зберігання, тому у відповідності до положень ст. 131 ЦПК України ОСОБА_5 вважається повідомленим.

ОСОБА_6 подала письмове клопотання про відкладення розгляду справи, вказуючи, що про судове засідання обізнана, хоча судова повістка, адресована їй, повернулась без вручення. Підставами для відкладення розгляду справи зазначає її знаходження поза межами м. Запоріжжя по роботі, але доказів цьому не надає.

Також в цьому клопотанні вказує, що на розгляді в ВС перебуває цивільна справа щодо спору про право власності на житловий будинок по вул. Верещагіна, 79, тобто на майно, що перебувало в іпотеці у ПАТ «МетаБанк», тому розгляд скарги на дії державного виконавця не може бути проведено до розгляду тієї справи касаційним судом.

Клопотання про відкладення розгляду справи ОСОБА_6 не може бути задоволе-

но, оскільки справа вже двічі відкладалась, боржники не з»являються в судові засідання, по черзі спрямовуючи клопотання про відкладення справи, намагаючись всіляко перешкодити її розгляду, причини, вказані заявником визнані колегією неповажними.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України здійснила апеляційний розгляд у відсутності боржників.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення державного виконавця Зюбрицького А.В., який підтримав свою скаргу та скаргу ОСОБА_5, пояснення представників ПАТ «МетаБанк», які просили залишити без задоволення апеляційні скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи скаргу в частині визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця в обох виконавчих провадженнях, погодився з твердженнями представників стягувача щодо нерозумності строку виконання рішення суду те невиправданості зволікання державного виконавця. Оскільки державним виконавцем по обом виконавчим провадженням вчинено лише опис та арешт майна за спливом майже шести місяців після відкриття виконавчого провадження, а по виконавчому провадженню щодо майна ОСОБА_5 також отримано відповідь органу опіки та піклування за поданням про надання дозволу на продаж будинку, і це всі дії, які були здійснені протягом 15 місяців, тому суд визнав таку бездіяльність державного виконавця неправомірною. Крім того, визнав, що державний виконавець, не вичерпавши всі можливості виконання рішення суду, безпідставно повернув виконавчі документи стягувачу.

Також, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволення скарги в частині зобов'язання державного виконавця Зюбрицького А.В. відновити виконавчі провадження та протягом трьох місяців з дня поновлення провадження здійснити дії щодо передання на примусову реалізацію нерухомого майна, на яке звернуто стягнення, виходив з того, що в порядку вирішення скарги, поданої за вимогами ст. 383 ЦПК України, можуть бути захищені права сторін виконавчого провадження, які на час звернення зі скаргою є порушеними, а не ті, які можуть бути порушені у майбутньому. Також вважав, що суд не може надавати вказівки державному виконавцю, в якій спосіб та строки слід проводити виконавчі дії.

Та рішення суду про відмову в задоволенні частини скарги стягувачем не оскаржувалось.

Відповідно до положень ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження» N 1404-VIII від 02.06.2016р., за ч. 1 цієї норми - під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 4 вказаної норми спеціального закону передбачено, що опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п'ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Статтею 18 вказаного Закону унормовані обов'язки і права виконавців, згідно з части-

ною 1 якої виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно з ч. 2 виконавець зобов'язаний, зокрема, серед іншого: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Частиною 3 передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, серед іншого: 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2012р. звернуто стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору № 32-11-08/0013-МП/К-1 від 11.02.2008р.: нерухоме майно - жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 158,1 кв.м., ворота №7, паркани №№ 6,9,10; хвіртка № 8; замощення І; навіс Г; вольєр Д; загальною площею 217,4 кв.м., площа земельної ділянки 497 кв.м., а також інше майно, що належить іпотекодавцю, у тому числі металопластикові вікна та двері, броньовані двері, підлога з підігрівом, камін, кондиціонери, імпортна сантехніка, в тому числі душові кабіни, газовий котел, супутникове обладнання, система відеоспостереження, сигналізація, ворота з дистанційним керуванням, яке знаходиться в вищевказаній іпотеці, не маючи статусу нерухомого майна, що належить ОСОБА_5 на праві власності, шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною реалізації в розмірі 1 515 000 грн. та на підставі іпотечного договору № 32-11-08/0013-МП/К-3 від 06.04.2009 року: на нерухоме майно - земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1, загальною площею 0,0496 га, кадастровий номер -НОМЕР_1, що належить ОСОБА_6 на праві власності, шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною реалізації в розмірі 19 096 грн. в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_7 перед Публічним акціонерним товариством «МетаБанк» за кредитним договором № 32-11-08/0013-К від 11.02.2008р. (загальний розмір заборгованості 3 586 329,22 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за кредитом -1 669 089,72 грн.; прострочені відсотки - 409 003,63 грн.; прострочена комісія за управління кредитом - 120 676,92 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 839 590,37 грн.; пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 493 663,97 грн.; пеня по комісії за управління кредитом - 54 304,61 грн.); виселено ОСОБА_5 з жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язано сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_5 з житлового будинку АДРЕСА_1.

За вказаним рішенням суду було видано два виконавчих листа, а саме, щодо звернення стягнення на житловий будинок та інше майно, що належить ОСОБА_5, а також виконавчий лист про звернення стягнення на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_6

З матеріалів виконавчих проваджень вбачається, що 17.03.2016р. ПАТ «МетаБанк» до ВПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області було подано дві заяви про відкриття виконавчих проваджень з двома виконавчими листами.

Постановою від 23.03.2016р. державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області Зюбрицьким А.В. було відкрите виконавче провадження № 50547738 з виконання рішення суду щодо майна ОСОБА_5 Постановою від 23.03.2016р. державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області Зюбрицьким А.В. було відкрите виконавче провадження № 50547702 з виконання рішення суду щодо земельної ділянки ОСОБА_6

Після відкриття 23.03.2016р. виконавчого провадження № 50547738 до 08.09.2016р., тобто протягом майже шести місяців, будь-яких виконавчих дій державним виконавцем Зюбрицьким А.В. не здійснювалось.

Лише Актом від 15.09.2016р. було описано та арештоване майно, на яке було звернуто стягнення рішенням суду, а сааме, житловий будинок АДРЕСА_1, металопластикові вікна та двері, броньовані двері, підлога з підігрівом, камін, кондиціонери, імпортна сантехніка, в тому числі душові кабіни, газовий котел, супутникове обладнання, система відеоспостереження, сигналізація, ворота з дистанційним керуванням.

У вересні 2016р. державним виконавцем з'ясовано перелік осіб, які зареєстровані у вказаному будинку, після чого до березня 2017 року будь-яких виконавчих дій у виконавчому провадженні не здійснюється.

28.03.2017р. керівник органу ДВС звертається до відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей ЗМР, який за нормами чинного законодавства не є органом опіки та піклування, з поданням про надання дозволу на реалізацію житлового будинку.

21.04.2017р. керівник органу ДВС звертається до районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району за наданням такого дозволу.

У травні 2017 року ОСОБА_9, який не є стороною виконавчого провадження, надано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що право власності на житловий будинок по вул. Верещагіна, 79 у м. Запоріжжі належить йому, після чого постановою державного виконавця від 22.06.2017р. виконавчий документ повертається стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, за період з 23.03.2016р. по 22.06.2017р., тобто протягом 1 року та 3 місяців у виконавчому провадженні здійснено лише опис та арешт майна, на яке звернуто стягнення, спрямовано запит про зареєстрованих в будинку осіб та направлено звернення до органу опіки та піклування щодо надання дозволу на реалізацію будинку, що безперечно доводить зволікання з провадженням виконавчих дій державним виконавцем Зюбрицьким А.В.

Тому в діях державного виконавця Зюбрицького А.В. вбачається наявність порушення ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження».

Останній в апеляційній скарзі вказує, що судом безпідставно скасована постанова про повернення виконавчого документу стягувачу, оскільки будинок не можу бути реалізовано як такий, що належить іншому власнику, право якого поновлено на підставі рішення суду, та який є відмінним від боржника ОСОБА_5

Між тим, суд правильно визнав, що державний виконавець міг реалізувати решту майна, на яке звернуто стягнення за рішення суду, зокрема, металопластикові вікна та двері, броньовані двері, кондиціонери, імпортну сантехніку, в тому числі душові кабіни, газовий котел, супутникове обладнання, систему відеоспостереження, сигналізацію, ворота з дистанційним керуванням, яке може бути від»єднаним від будинку.

А довід скарги державного виконавця про те, що це майно увійшло до комплексу предмету стягнення, оскільки оцінено разом з будинком, не може бути підставою для невиконання рішення суду в цій частині, оскільки законом передбачені інші повноваження державного виконавця, передбачені статтею 18 ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема, роз»яснення стягувачу його права звернутись з заявою про зміну способу виконання рішення суду, а на її підставі спрямувати свою відповідну заяву до суду.

Що стосується другого виконавчого провадження № 50547702, то судом встановлено таке.

Після відкриття 23.03.2016р. виконавчого провадження № 50547702 державним виконавцем Зюбрицьким А.В. у цьому провадженні виконано лише одну єдину дію, а саме 08.09.2016р. було описано та арештовано земельну ділянку загальною площею 0,0496 га, розташовану у АДРЕСА_1.

Наступним документом є акт державного виконавця про неможливість продажу земельної ділянки, а постановою від 22.06.2017р. виконавчий документ повернутий стягувачеві відповідно до п. 9 частини 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», з посиланням на те, що продаж житлового будинку не є можливим, тож є не- можливим і продаж земельної ділянки окремо від житлового будинку.

При цьому, судом встановлено, що жодного документу, жодного запиту в межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем протягом 13 місяців не складалось та не направлялось.

Пунктом 9 частини 1 статті 37 Закону України № 1404, на який державний виконавець посилався в якості підстави для повернення виконавчого документу стягувачеві, вказано, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Водночас, у цьому випадку по вказаному виконавчому провадженню таких обставин очевидно не було встановлено державним виконавцем, та їх взагалі і не існувало, адже земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 на час прийняття такого рішення належала на праві власності саме боржнику ОСОБА_6, та і на цей час право власності на земельну ділянку зареєстроване саме за ОСОБА_6

Аналізуючи дії та рішення державного виконавця стосовно неможливості виконання рішення суду в частині звернення стягнення на земельну ділянки, суд першої інстанції вказував, що посилання державного виконавця на положення ст. 120 ЗК України, згідно якої, на думку державного виконавця, з набуттям ОСОБА_9 права власності на житловий будинок він одночасно набув і права власності на земельну ділянку, є неправильними, адже у вказаній статті мова йде лише про земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок площею 217,4 кв. м, натомість, у власності ОСОБА_6 перебуває земельна ділянка площею 497 кв. м.

Апеляційний суд погоджується з цими висновками суду як такими, що ґрунтуються на матеріалах справи та нормах закону, які діяли на час набуття ОСОБА_9 16.02.2004р. права власності на житловий будинок, оскільки рішенням суду від 09.07.2013р. його право власності лише було поновлено шляхом визнання недійсними довіреності та укладеного на її підставі представником ОСОБА_7 договору дарування від його імені вказаного будинку АДРЕСА_1 в м. Запоріжжі, який обдарований ОСОБА_5 встиг передати в іпотеку банку. Між тим, ОСОБА_9 ніколи не був власником цієї земельної ділянки, яка весь час перебуває у власності ОСОБА_6

В апеляційній скарзі державний виконавець Зюбрицький А.В. вказував, що ст. 377 ЦПК та ст. 120 ЗК слід застосовувати у редакції, яка діє на час виконання рішення суду, за змістом яких ділянка реалізується одночасно з житловим будинком, незалежно від її приналежності іншому власнику, а тому до покупця будинку перейде і право власності на земельну ділянку без проведення реалізації останньої, і відтак стягувач не зможе отримати кошти від її реалізації.

Проте, з 05.10.2016р. реалізація земельних ділянок вже не була заборонена, зокрема, і окремо від будинку, а виконавче провадження перебувало після цього в провадженні Зюбрицького А.В. принаймні ще 8 місяців, та жодної спроби виконати рішення в цій частині ним не вчинялось.

На можливість проведення стягнення на земельну ділянку, яка є предметом іпотеки, без звернення стягнення на житловий будинок, який не належить іпотекодавцю земельної ділянки, вказують, зокрема, положення ч. 5 ст. 6 ЗУ «Про іпотеку», згідно з якою, після звернення стягнення на передану в іпотеку земельну ділянку, на якій розташовані будівлі (споруди), що належать іншій, ніж іпотекодавець, особі, новий власник земельної ділянки зобов»язаний надати власнику будівлі (споруди) такі ж умови користування земельною ділянкою.

З копій матеріалів виконавчого провадження та пояснень стягувача слідує, що останній державним виконавцем з приводу неможливості виконання рішення суду не викликався, йому не надавались відповідні роз»яснення, згідно з якими останній міг розуміти зміст виконавчих дій в склавшійся ситуації, необхідність звернень до суду за відповідними роз»ясненнями та іншими заявами з приводу виконання рішення суду, яке, на думку державного виконавця, є невиконуваним.

Отже, суд вірно визнав, що державний виконавець рішення суду в частині звернення стягнення на земельну ділянку, яка належить на праві власності ОСОБА_6, не виконував без будь-яких законних на те підстав, а постанова державного виконавця від 22.06.2017р. про повернення виконавчого документу стягувачеві по виконавчому провадженню № 50547702 не ґрунтується на положеннях чинного законодавства та підлягає скасуванню.

Зважаючи на все вищенаведене, у апеляційного суду відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду за наведеними у апеляційних скаргах державного виконавця та ОСОБА_5 обставинами.

ОСОБА_5, крім спільних доводів зі скаргою державного виконавця по суті дій останнього у виконавчих провадженнях, наголошував також на порушенні судом норм процесуального права щодо забезпечення його участі у судових засіданнях. Так, він вказував, що суд першої інстанції належним чином не повідомляв його про розгляд справи, судові повістки йому не направлялись.

Перевіривши ці ствердження, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 судові повістки направлялись на адресу: АДРЕСА_2, яку він сам і зазначає у апеляційній скарзі як свою адресу постійного місця мешкання, але останній їх не отримував жодного разу, тому вони повертались за закінченням терміну зберігання як в ході розгляду справи в суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції ( Т. 1 а.с. 28-29, 85; Т. 2 а.с. 92-98, 108-109, 176-178, 182-184). Така ж ситуація випливає із копій матеріалів виконавчого провадження, в якому ОСОБА_5 за цією адресою також не отримує і кореспонденцію із державної виконавчої служби ( Т. 1 а.с. 110-113).

Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України у чинній на час розгляду справи судом І інстанції редакції, особа вважається повідомлено, якщо судові повістки спрямовувались їй на адресу місця проживання, у якій вона не знаходиться або не отримує їх, але при цьому не повідомила своєї іншої адреси або іншого засобу зв»язку чи іншого способу її повідомлення.

Таким чином, вказані ствердження апелянта ОСОБА_5 є безпідставними, оскільки за матеріалами справи вбачається, що суд спрямовував судові повістки йому, але останній ніякої кореспонденції взагалі жодного разу за вказаною ним адресою не отримував.

Беручи до уваги все вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність обох апеляційних скарг, а тому у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК Украї-

ни їх слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Зюбрицького Антона Валентиновича залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 квітня 2018р.

Головуючий:

Судді: