Провадження № 2/761/3367/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Макаренко І.О.,

при секретарі Триндюк А.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 (пр-к ОСОБА_3)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, Київської міської ради, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець Ярослав Миколайович про визнання недійсними свідоцтва про права на спадщину за законом, договорів купівлі-продажу, визнання права власності та витребування майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у квітні 2017 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, яким просив суд: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 державним нотаріусом Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори Седлецькою Тетяною Анатоліївною 03 червня 2016 року та зареєстровано в реєстрі за № 10-306, бланк НАІ 285592; визнати за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 14.06.2016, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець Ярославом Миколайовичем бланк НВТ № 239981; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 29.08.2016, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком Сергієм Павловичем (№ 7985); витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_7 помер рідний брат позивача - ОСОБА_12, після смерті якого залишилось спадкове майно, у тому квартира АДРЕСА_1. У вересні 2016 року позивач звертався до Пятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину, проте листом від 29.09.2016 № 3856/02-14 йому було відмовлено із посиланням на необхідність продовження строків прийняття спадщини та наявність спадкоємців першої черги. Вказує, що його покійний брат був похований колишньою дружиною ОСОБА_13, а відносно його вбивства здійснюється кримінальне провадження № 013658 від ІНФОРМАЦІЯ_7 за ч.1 ст.115 КК України; заяву про прийняття спадщини покійного ОСОБА_12 подав ОСОБА_5 як спадкоємець першої черги - син, який насправді не є сином ОСОБА_12, оскільки у померлого ніколи не було дітей, а батьком ОСОБА_5 є зовсім інша особа. Свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5 видано на підставі підроблених (сфальсифікованих) документів, зокрема, свідоцтва про народження, свідоцтва про смерть. З приводу шахрайського заволодіння майном померлого ОСОБА_12 здійснюється кримінальне провадження № 0000942 від 26.01.2017 за ч.4 ст.190 КК України. У жовтні 2016 року позивач звертався до суду із позовом про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, і після набрання законної сили відповідним рішенням суду він у встановленому порядку подав заяву про прийняття спадщини, однак нотаріусом вкотре відмовлено у оформленні його спадкових прав. Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_5, наступні договори купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 порушують право власності позивача, який не може оформити спадкові права на дану квартиру ніяким іншим чином, аніж шляхом звернення до суду із цим позовом.

Відповідач ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3) подала суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовної заяви. У відзиві ОСОБА_3 вказує, що позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом суперечить способам захисту цивільних прав, оскільки за правилами недійсності правочинів не можна визнавати документи, які за своїм змістом не є правочинами, факт підробки свідоцтва про народження ОСОБА_5 може бути встановлений тільки вироком суду, а також позивачу необхідно спочатку оскаржити дії нотаріуса щодо відмови у видачі позивачу свідоцтва у порядку адміністративного судочинства. Зазначає, що позовні вимоги про визнання недійсними правочинів не можуть бути задоволені з огляду на те, що такий спосіб захисту не відновить права позивача. За позивачем не може бути визнано право власності на квартиру і квартира не може бути витребувана у ОСОБА_3, оскільки вона є громадянкою Узбекистану, державним службовцем, працює у Національному банку Республіки Узбекистан, все життя прожила в Узбекистані, з нею проживає її мати ОСОБА_15 у похилому віці, спірну квартиру вирішила придбати, щоб після отримання пенсійного забезпечення в Республіці Узбекистан переїхати до України з матір'ю, в Україні проживає сестра ОСОБА_3 - ОСОБА_16 (далі ОСОБА_16). З метою пошуку квартири для придбання ОСОБА_16 укладала договір із ПП «Роян Таун», а в подальшому ОСОБА_3 приїхала до України, подала заяву до податкових органів про присвоєння їй реєстраційного номера облікової картки платника податків та 29.08.2018 уклала договір купівлі-продажу квартири із відповідачем ОСОБА_6 (далі - ОСОБА_6). За придбане майно ОСОБА_3 сплатила ОСОБА_6 25500,00 доларів США згідно розписки, в подальшому було укладено договори на житлово-комунальні послуги, облаштування квартири, що свідчить про намір ОСОБА_3 проживати у квартирі. Також ОСОБА_3 у відзиві вказує, що майно не може бути витребуване у неї на користь позивача, оскільки право власності за позивачем на квартиру не зареєстроване у встановленому порядку, тому позивач не може вважатись власником цього майна, відповідно майно не може вважатись таким, що вибуло поза волею власника. Крім того, позивач прийняв спадщину пізніше, аніж ОСОБА_3 придбала квартиру, а правові підстави для продовження позивачу строку для прийняття спадщини відсутні. Також відсутнє судове рішення, ухвалене в порядку окремого провадження, про встановлення родинних відносин позивача та його покійного брата. ОСОБА_3 посилається і не те, що позивач є і ОСОБА_12 є неповнорідними братами, позивач перебуває у поважному віці, не проживає в Україні і насправді спірна квартира необхідна родичам позивача. Зазначає, що витребування у неї квартири становитиме непропорційне втручання у її право власності.

На відзив ОСОБА_3 позивач подав відповідь. У відповіді позивач, відхиляючи заперечення ОСОБА_3, вказує, що у позовній заяві ним порушується питання про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом згідно ст. 1303 ЦК України, а не за правилами визнання правочинів, наводить практику Верховного Суду щодо вирішення подібних спорів із аналогічним складом учасників процесу та в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства, зазначає про наявність неспростовних доказів підробки документів, які слугували підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Вказує про відсутність у відзиві наведених підстав, які б перешкоджали задоволенню вимог про визнання за позивачем права власності на квартиру та її витребування. Відповідь також містить аргументи позивача з приводу доданої до відзиву ОСОБА_3 розписки про сплату за придбання квартири 25500,00 доларів США, а саме щодо порушення при такому розрахунку вимог постанови Правління Національного банку України від 06.06.2013 № 210, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.07.2013 за № 1109/23641, відсутність декларування ввезення, переказу відповідних коштів для придбання квартири. Позивач вказує на відсутність доказового значення для вирішення спору наданих ОСОБА_3 копій договорів щодо житлово-комунальних послуг та побутового обслуговування, придбання товарів. Заперечення ОСОБА_3 щодо відсутності підстав для встановлення додаткового строку позивачу на подання заяви про прийняття спадщини позивач відхиляє з підстав того перегляду даних обставин у іншому судовому провадженні, зокрема, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 Зазначає про відсутність непропорційного втручання у право власності ОСОБА_3, наявність у неї права на компенсацію від винних осіб, зокрема, в порядку ст. 661 ЦК України.

Відповідачем ОСОБА_3 подано заперечення, у яких ОСОБА_3 підтримує доводи свого відзиву. Також ОСОБА_3 зазначає, що судові рішення у інших справах не мають преюдиційного значення для вирішення даного спору в частині родинних відносин позивача та його покійного брата. До заперечень ОСОБА_3 додала копії документів про переказ коштів частинами від імені різних осіб із Узбекистану до України, якими аргументує добросовісність придбання квартири.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 про розгляд справи повідомлялися належним чином, свого відзиву на позовну заяву суду не подавали.

Відповідач Київська міська рада направила відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що у справі наявний спір між спадкоємцями ОСОБА_5, який належить до першої черги спадкування за законом, і позивачем, який належить до другої черги. Вказує, що права та інтереси Київської міської ради при розгляді даної справи не зачіпаються, просить суд ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства за відсутності представника.

Третя особа Головне територіальне управління юстиції у місті Києва направило суду пояснення, у яких при розгляді справи покладається на розсуд суду, просить розглядати справу за відсутності представника.

Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович свої пояснень щодо позову до суду не надав.

Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець Ярослав Миколайович направив до суду лист у якому вказав, що покладається на рішення суду і просить справу розглядати без його участі.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечила.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, Київська міська рада в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Київська міська просила розглядати справу без участі її представника.

Треті особи Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець Ярослав Миколайович в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, просили розглядати справу без участі представників.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_12, про що 21.11.2015 Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві складено актовий запис № 17436, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 24.01.2017 № 6 вбачається, що причиною смерті ОСОБА_12 є ушкодження внаслідок контакту з тупим предметом, намір не визначений. По факту смерті ОСОБА_12 наявне кримінальне провадження № 013658 від ІНФОРМАЦІЯ_7 за ч. 1 ст. 115 КК України, про що свідчать повідомлення про початок досудового розслідування, пам'ятка про права і обов'язки потерпілого.

Заявами про прийняття спадщини і видачу свідоцтв про право на спадщину за законом від 16.09.2016 та 26.09.2016 позивач звертався до Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори, проте листом Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори від 29.09.2016 № 3856/02-14 позивача було поінформовано про долучення до спадкової справи № 660/2016 зазначених заяв і залишення їх без розгляду із посиланням на ст. 1270 ЦК України, якою встановлено строк прийняття спадщини, і у зв'язку із наявністю спадкоємців першої черги, якими були надані всі документи для відкриття спадкової справи та на підставі яких було видано Свідоцтво про право на спадщину. Даним листом позивачу рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання щодо оформлення спадкових прав.

Листом Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори від 05.10.2016 № 3961/02-14 на заяву позивача про надання спадкової справи № 660/2016 для ознайомлення повідомлено, що з метою недопущення порушення прав спадкоємців та продовження провадження по спадковій справі рекомендовано продовжити строки прийняття спадщини в судовому порядку та з'явитись до нотаріальної контори із оригіналом рішення суду про продовження строків прийняття спадщини.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25.01.2017 у справі № 761/35230/16-ц позов ОСОБА_4 до Київської міської ради, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволено, визначено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після його рідного брата - ОСОБА_12 (ІНФОРМАЦІЯ_2), який помер ІНФОРМАЦІЯ_7, тривалістю 3 (три) місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Вказаним рішення суду встановлено, що позивача ОСОБА_4 є рідним братом ОСОБА_12

30.03.2017 позивач подав до Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. та зареєстрована в реєстрі за № 1138. Вказана заява прийнята за вх. № 563 від 30.03.2017, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 660/2016 та наданою позивачем відміткою про подання заяви. Із заяви вбачається, що позивач прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 його рідного брата ОСОБА_12

Позивач є рідним братом померлого ОСОБА_12, що вбачається із досліджених судом свідоцтв про народження: серії НОМЕР_2 від 18.11.1948, № 3622, ОСОБА_12 серії НОМЕР_3 від 15.11.1949, серії НОМЕР_4 від 19.05.2017, із яким вбачається, що батьком позивача та покійного ОСОБА_12 є ОСОБА_20.

Із змісту експертного висновку від 15.02.2018 № 056/125-d-2, листа Інституту української мови від 18.09.2016 № 307/401, довідки Інституту української мови від 15.02.2018 № 307/67, вбачається, що прізвища «ОСОБА_12» і «ОСОБА_12» є ідентичними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, позивач прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_12 у встановленому законом порядку.

Заявою від 30.03.2017, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. та зареєстрованою в реєстрі за № 1139, позивач просив видати йому свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті ОСОБА_12, у тому числі на квартиру АДРЕСА_1.

Листом від 30.03.2017 № 1687/02-14 Пятнадцята київська державна нотаріальна контора повідомила позивача, що видати свідоцтво про право на спадщину на ім'я позивача після смерті ОСОБА_12 не є можливим, оскільки позивач не є спадкоємцем першої черги, яким є син померлого - ОСОБА_5.

Заявою від 22.01.2018, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шабаніною О.Г. та зареєстрованою в реєстрі за № 82, позивач повторно просив видати йому свідоцтво про право власності на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 або належно оформлену постанову про відмову у вчиненні даної нотаріальної дії.

Постановою державного нотаріуса Прядко Т.А. від 14.02.2018 вих. № 950/02-31/5 відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру. Дана постанова мотивована тим, що позивач не є спадкоємцем першої черги і на дану квартиру уже видано свідоцтво про право на спадщину за законом 03.06.2016 сину померлого - ОСОБА_5

На підставі витребуваних судом копій документів спадкової справи № 660/2016, інших наявних у справі доказів, встановлено наявність поданих позивачем заяв про прийняття спадщини, виданого свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1, наявність постанови про відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на дану квартиру на ім'я позивача.

З матеріалів спадкової справи № 660/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_12 встановлено, що 10.05.2016 за вх. № 883 до Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, посвідчена 04.05.2016 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дудкіною Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 804. У цій заяві зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 помер батько ОСОБА_5 - ОСОБА_12, і цією заявою ОСОБА_5 приймає спадщину, необхідні документи будуть подані додатково.

Спадкова справа № 660/2016 містить також: копію свідоцтва про смерть ОСОБА_12 серії НОМЕР_5, виданого Відділом реєстрації смерті у місті Києві 21.11.2015, копію свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_6, виданого Залізничною сільською радою Дніпропетровської області, згідно якого батьками ОСОБА_5 зазначено: ОСОБА_12 - батько, ОСОБА_24 - мати.

З матеріалів справи вбачається, що у померлого ОСОБА_12 залишилось спадкове майно, зокрема, квартира АДРЕСА_1, ? квартири АДРЕСА_4, дві частки по ? будинку АДРЕСА_2.

Заявою від 03.06.2016 ОСОБА_5 просив Пятнадцяту київську державну нотаріальну контору видати йому свідоцтво про право на спадщину лише на квартиру АДРЕСА_1.

Дана квартира належала померлому ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Іванько О.О. 16.11.2005 та зареєстрованого в реєстрі за № 18-9654, дублікат якого видано 27.05.2016 та зареєстровано за № 12-231 та наявний у спадковій справі № 660/2016.

03.06.2016 державний нотаріус Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори Седлецька Т.А. оформила ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1; свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 10-306, бланк НАІ 285592.

14.06.2016 ОСОБА_5 відчужив квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцем Ярославом Миколайовичем та зареєстрованого в реєстрі за № 693. Відповідно до наявної у матеріалах справи засвідченої копії даного договору, продаж квартири вчинено за 148800,00 грн.

29.08.2016 ОСОБА_6 відчужив квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком Сергієм Павловичем та зареєстрованого в реєстрі за № 7985.

Щодо іншого спадкового майна, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.10.2017 у справі № 761/5085/17 визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7; а на іншу ? даної квартири право власності визнано за ОСОБА_13 відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30.01.2018 у справі № 761/43119/16-ц. Матеріали справи містять інформацію щодо звернення позивача за оформленням своїх прав і на дві частки по ? у будинку АДРЕСА_2.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч.1 ст.1218 ЦК України).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ч.1, 2 ст.1258 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч.1 ст.1261 ЦК України).

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ч.1 ст.1262 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. (ч.1, 3 ст.1296 ЦК України)

Відповідно до інформації Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, наданої суду у даній справі листом від 15.11.2017 № 5986/03.1-41, перевіркою виявлено актовий запис про народження № 52 від 05.05.1978 по Довгинцівському районному у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3; батько - ОСОБА_29, ІНФОРМАЦІЯ_4; мати - ОСОБА_24, ІНФОРМАЦІЯ_5 При державній реєстрації народження ОСОБА_5 видане свідоцтво про народження серії НОМЕР_7. Відомості про видачу свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 05.05.1978 в І та ІІ примірниках вищезазначеного актового запису про народження відсутні; в І примірнику актового запису про народження міститься відмітка про видачу повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 від 27.12.1990 на ОСОБА_5; відомості про батьків в даному актовому записі не змінювалися; відповідно до книг обліку бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану за 1976-1978 роки відділ не отримував бланк свідоцтва про народження серії НОМЕР_6.

Згідно листа Відділу реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 23.12.2016 № 5612/03.1-38 встановлено, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актових записів про народження дітей, батьком яких є ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2, по районних, районних у містах, міських, міськрайонних відділах державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не виявлено.

Листом Відділу реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 12.01.2017 № 5901/03.1-38 повідомлено, що відповідно до книги обліку бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану свідоцтво серії НОМЕР_6 по Залізничній селищній раді Дніпропетровської області не значиться.

Відповідно до запису акта про народження № 52 від 05.05.1978 батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, є: батько - ОСОБА_29 ІНФОРМАЦІЯ_4, мати - ОСОБА_24 ІНФОРМАЦІЯ_5

Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 16.02.2017 № 5591/968-0-33-17/19 «Про результати розгляду адвокатського запиту» Головними територіальними управліннями юстиції в областях та у місті Києві поінформовано, що відділами реєстрації актів цивільного стану проводилась перевірка, і виявлено актові записи про шлюб та розірвання шлюбу ОСОБА_12, при цьому повідомлено про відсутність відомостей про нього як батька дитини.

Обставини того, що батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, є ОСОБА_29, а не ОСОБА_12, підтверджуються і наявними у матеріалах справи витягами із класного журналу 12-а класу вечірньої (змінної) середньої загальноосвітньої школи № 10, наданий листом Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 42 Криворізької міської ради Дніпропетровської області № 47 від 07.02.2017, із класного журналу 9-б класу Середньої школи № 62 м. Кривого Рогу Жовтневого району Дніпропетровської обасті, наданий листом Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 62 Криворізької міської ради Дніпропетровської області № 19 від 20.01.2017.

Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.01.2017 у справі № 761/35230/16-ц встановлено, що свідоцтво про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_6, видане Залізничною сільською радою Дніпропетровської області, згідно якого ОСОБА_12 є батьком ОСОБА_5 є підробленим; ОСОБА_4 є єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_12, а ОСОБА_5, який звернувся до Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, використав підроблені документи, що підтверджують його родинний зв'язок з померлим ОСОБА_12 та в подальшому на їх підставі отримав свідоцтво про право на спадщину за законом як спадкоємець першої черги на частину спадщини померлого ОСОБА_12 - квартиру АДРЕСА_1.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 не є сином померлого ОСОБА_12, відтак ОСОБА_5 не є спадкоємцем першої черги.

В свою чергу, позивач є спадкоємцем ОСОБА_12 другої черги, єдиним спадкоємцем ОСОБА_12 та прийняв спадщину у встановленому порядку. Обставина того, позивач є рідним братом померлого ОСОБА_12 встановлена рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.01.2017 у справі № 761/35230/16-ц, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.10.2017 у справі № 761/5085/17, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30.01.2018 у справі № 761/43119/16-ц, які в силу ч.4 ст.82 ЦПК України є обов'язковими для суду при вирішенні даної справи. Крім того, ці обставини встановлені і при розгляді даної справи, яка містить документи, які підтверджують родинний зв'язок позивача із його братом ОСОБА_12

Крім того, судом встановлено, що відповідно до інформації Відділу державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві, наданої суду у даній справі листом від 08.11.2017 № 3399/16.2-09, відділ повідомляє, що реєстрація смерті ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, проведена у відділі, про що складено актовий запис про смерть № 17436 від 21.11.2015, дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_7; заявником при реєстрації смерті (усна заява) була ОСОБА_13, якій і видавалось свідоцтво про смерть серії НОМЕР_9 від 21.11.2015, назва органу, що видавав свідоцтво - Відділ реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві; 17.03.2017 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво про смерть ОСОБА_12 (НОМЕР_1) ОСОБА_1; ОСОБА_5 чи будь-яким іншим особам свідоцтво про смерть ОСОБА_12 не видавалось.

З матеріалів справи також вбачається, що відносно обставин шахрайського заволодіння майном померлого ОСОБА_12 наявне кримінальне провадження № 0000942 від 26.01.2017 за ч.4 ст.190 КК України (потерпілими є позивач та відповідач ОСОБА_3), а з приводу вбивства ОСОБА_12 - кримінальне провадження за № 013658 від ІНФОРМАЦІЯ_7 за ч.1 ст.115 КК України (потерпілим є позивач).

Відповідно до ч.1 ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 видане державним нотаріусом Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори Седлецькою Т.А. 03.06.2016 та зареєстроване в реєстрі за № 10-306, видано ОСОБА_5, який не має право на спадкування, оскільки не є спадкоємцем померлого ОСОБА_12, таке свідоцтво підлягає визнанню недійсним і вимоги позивача у цій частині суд вважає обґрунтованими.

Судом не приймаються заперечення відповідача ОСОБА_3 про неможливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом як правочину, оскільки судом визнається таке свідоцтво недійсним не за правилами визнання правочинів недійсними, а за згідно спеціальної правової норми ч.1 ст.1301 ЦК України. Наведене, повністю відповідає узагальненню Верховного Суду України від 24.11.2008«Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», на яке ОСОБА_3 посилається у відзиві, у якому наголошено на різних випадках та значеннях у законодавстві терміну «недійсності». Заперечення ОСОБА_3 про необхідність вирішення даного спору в порядку адміністративного судочинства суд вважає такими, що не узгоджуються із ст.19 ЦПК України; при цьому, неможливість вирішення спору у порядку адміністративного судочинства зумовлена також і тим, що право власності на спірну квартиру зареєстровано на час вирішення справи за відповідачем ОСОБА_3 Також судом відхиляються заперечення ОСОБА_3 щодо можливості встановлення факту підробки документа виключно за наявності експертного дослідження, оскільки судом на підставі достатніх доказів встановлено, що відповідний документ не видавався, відомості у такому документі не відповідають дійсності (зокрема, записам актів цивільного стану), а сам оригінал документа відсутній.

Твердження відповідача ОСОБА_3 у відзиві про неможливість задоволення позову у цій частині через те, що ОСОБА_3 не може відповідати за такою вимогою, судом відхиляються з огляду на те, що, окрім ОСОБА_3, у справі є відповідачем також і ОСОБА_5 на ім'я якого видане свідоцтво про право на спадщину за законом.

При вирішенні інших позовних вимог, які є похідними від визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.06.2016, на підставі якого спірна квартира відчужувалась ОСОБА_5 - ОСОБА_6, а ОСОБА_6 - ОСОБА_3, суд виходить із такого.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.1-3, 5 ст.203 ЦК України).

Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК (абз.2, 3 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

За змістом ч.3 ст.215 ЦК України правом заперечувати дійсність правочину наділена і інша заінтересована особа, яка заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом.

У матеріалах справи також наявні копії протоколу допиту ОСОБА_5, його документів, із дозволом слідчого на подання таких документів до матеріалів даної справи, із яких вбачається, що ОСОБА_5 заперечує свою участь у оформленні спадщини ОСОБА_12, укладенні оспорюваних договорів, вказує про втрату паспорта і невідповідність його особи копії паспорта у спадковій справі № 660/2016.

Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.06.2016 є недійсним, і ОСОБА_5 не мав права ані на спадкування після смерті ОСОБА_12, ані на відчуження спірної квартири, вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 14.06.2016, укладеного між ОСОБА_30 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Кравцем Ярославом Миколайовичем та зареєстрований в реєстрі за № 693, бланк НВТ 239981, суд вважає обґрунтованою та задовольняє її.

При цьому, вимогу про визнання наступного договору купівлі-продажу квартири від 29.08.2016, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком Сергієм Павловичем та зареєстрованого в реєстрі за № 7985, бланк НВА 180382, суд залишає без задоволення, оскільки такий спосіб захисту порушеного права позивача не призводить до реального та ефективного захисту (відновлення) прав позивача. Достатнім суд вважає встановлення факту того, у ОСОБА_6 відсутнє право власності на спірну квартиру, її набуття ним у власність та подальше відчуження було незаконним, оскільки відбувалось без волі (волевиявлення) дійсного власника майна.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ч.1 ст.392 ЦК України).

Відповідно до положень листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Судом встановлено відсутність умов для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі, відповідно підлягає задоволенню вимога про визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1, оскільки ця вимога обґрунтована позивачем саме як вимога про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті його рідного брата ОСОБА_12

Згідно ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч.3 ст.388 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (абз.4 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

У п.25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника; власник має право спростувати заперечення набувача про його добросовісність, довівши, що під час вчинення правочину набувач повинен був засумніватися у праві відчужувача на відчуження майна.

Із договору купівлі-продажу квартири від 29.08.2016 вбачається, що ОСОБА_6 передано, а ОСОБА_3 прийнято у власність квартиру АДРЕСА_1 (п.1); продаж вчинено за 636060,00 гривень (еквівалент 25000,00 доларів США за офіційним курсом валют Національного банку України на день укладення договору), яку покупець повністю сплатив до підписання цього договору (п.2).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.1, 2 ст.80 ЦПК України).

У матеріалах справи наявні також копія розписки від 29.08.2016, у якій зазначено, що ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_3 26500,00 дол. США за продаж квартири АДРЕСА_1, копії протоколів допиту ОСОБА_3, ОСОБА_16, дозвіл на подання яких до матеріалів даної справи надано слідчим.

Позивач вказує про недобросовісність ОСОБА_3 як набувача майна, зокрема, посилаючись на порушення при розрахунку за договором купівлі-продажу квартиру п.1, 2 постанови Правління Національного банку України від 06.06.2013 № 210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.07.2013 за № 1109/23641, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_6 здійснили готівковий, а не безготівковий розрахунок та без відкриття рахунку, що перевищувалось 150 000,00 грн., порушення при переказу готівки із Республіки Узбекистан до України (переказ частинами коштів від імені різних осіб), без письмового декларування, вказує, що ОСОБА_3 сама зазначає, що є державним службовцем Національного банку Республіки Узбекистан, не могла не знати про ризики відчуження квартири кілька разів протягом незначного проміжку часу.

На думку суду, наявні у справі докази свідчать про певні порушення при укладенні договору купівлі-продажу від 29.08.2016, проте у своїй сукупності не дають змоги зробити беззаперечний висновок про недобросовісність дій ОСОБА_3 при придбанні спірної квартири.

Судом встановлено, що не було волі позивача на відчуження майна. Також позивач є власником майна, оскільки квартира АДРЕСА_1 належить йому з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України), тобто із ІНФОРМАЦІЯ_7, незалежно від часу прийняття спадщини (30.03.2017). Також наявне право власності позивача на дану квартиру, яке виникло у нього у порядку спадкування за законом, визнано за позивачем судом у цій справі.

Оскільки ОСОБА_6 не мав права відчужувати спірну квартиру, то має бути витребувана від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на підставі п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, оскільки вибула з володіння власника не з їхньої волі іншим шляхом (а саме шляхом оформлення на ім'я ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі сфальсифікованих (підроблених) документів і подальшого перепродажу квартири).

Таким чином, вимоги позивача про визнання права власності (у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12) та витребування квартири АДРЕСА_1 судом задовольняються.

При цьому суд виходить, що конкретно у даній справі вимоги про визнання права власності та витребування майна не є взаємовиключними, оскільки право власності за позивачем не спірну квартиру визнається в порядку спадкування за законом, а оскільки фактично майно, внаслідок видачі незаконного свідоцтва про право на спадщину та укладення незаконних правочинів, набуто у володіння ОСОБА_3, то необхідним є і задоволення віндикаційного позову.

Наведені відповідачем ОСОБА_3 обставини набуття спірної квартири у власність, зокрема, відплатно, суд враховує при виборі норми, яка підлягає застосуванню при витребуванні майна (ч.1 ст.388 ЦК України, а не ч.3 ст.388 ЦК України). Проте, ці обставини не можуть бути перешкодою для задоволення позову у цій частині.

Заперечення ОСОБА_3 проти позову у цій частині з посиланням на те, що майно не може бути витребуване у неї, оскільки право власності за позивачем на квартиру не зареєстроване і позивач не може вважатись власником цього майна, судом відхиляються як такі, що суперечать положенням закону, зокрема, ч.5 ст.1268, ч.3 ст.1272 ЦК України, згідно яких позивач вважається таким, що прийняв спадщину, і вона належить йому з моменту її відкриття.

Посилання ОСОБА_3 на те, що відсутні правові підстави для продовження позивачу строку для прийняття спадщини, а також, що отримання спадщини визначається не тільки доказами родинного зв'язку позивача та ОСОБА_12, а ще й характером їх відносин судом відхиляються, оскільки не стосуються предмету даного спору та уже вирішувались судом, що вбачається із рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25.01.2017 у справі № 761/35230/16-ц.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).

Отже, обставини щодо поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини, родинного зв'язку встановлені рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25.01.2017 у справі № 761/35230/16-ц, та є преюдиційними при вирішенні даної справи.

Із матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_3 оскаржувала в апеляційному порядку рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25.01.2017 у справі № 761/35230/16-ц, і ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.05.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_3 повернуто.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Коротуна В.М., Курило В.П., Червинської М.Є. від 20.06.2018 № 61-35073ск18 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11.05.2018у справі № 761/35230/16-ц - відмовлено.

Судом також не встановлено перешкод для задоволення позовних вимог з огляду на ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Із матеріалів справи вбачається, що у спірна квартира вибула із володіння позивача без його волі, була оформлена у спадщину на ОСОБА_5 протягом травня-червня 2016 року на підставі підроблених документів, у червні 2016 року відчужена на користь ОСОБА_6, а у серпні 2016 року - ОСОБА_3, уже у вересні 2016 року, позивач вживав заходів до оформлення спадкових прав, у жовтні 2016 року звернувся із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яку подав після вирішення справи у березні 2017 року, а у квітні 2017 року звернувся із цим позовом. Позов є обґрунтованим, а його задоволення відповідає вимогам закону та спрямоване на захист спадкових прав позивача, зокрема, права на власність. Непропорційності втручання у право власності з огляду на встановлені при вирішенні спору обставини вступу у спадщину, вибуття квартири із власності, її перепродажу, не встановлено. Намір позивача проживати чи не проживати у спірній квартирі не стосується підстав задоволення цього позову, при тому, що і сама відповідач не проживає у спірній квартирі, а вказує, що тільки планує жити у ній.

У разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав (ч.1 ст.661 ЦК України).

Якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію (ч.1, 2 ст.1280 ЦК України).

Положеннями ч.1 ст.1280 ЦК України передбачено можливість перерозподілу спадщини та грошову компенсацію лише у випадку розподілу спадщини між спадкоємцями, що у даній справі не встановлено, оскільки ані ОСОБА_5, ані ОСОБА_6, ані ОСОБА_3 не є спадкоємцями. Положення ч.2 ст.1280 ЦК України передбачають аналогічний порядок при переході майна до територіальної громади, чого також у справі не встановлено.

Отже, за змістом положень чинного законодавства саме ОСОБА_3 вправі вимагати від особи, яка їй продала спірну квартиру (ОСОБА_6) відшкодувати збитки за їх наявності та доведення їх розміру.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов'язує суд дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість учасникам процесу зрозуміти, яким чином захищено право особи.

Даючи оцінку зібраним по справі доказам, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими з наведених вище підстав і такими, що підлягають задоволенню частково.

На підставі ст.141 ЦПК України судом стягуються у відповідності розмірі витрати по сплаті судового збору із відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 215, 216, 388, 392, 1218, 1258-1262, 1269, 1270, 1272, 1280, 1296, 1301 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 137, 141, 258, 263-265, 354, 355 ЦПК ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, Київської міської ради, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець Ярослав Миколайович про визнання недійсними свідоцтва про права на спадщину за законом, договорів купівлі-продажу, визнання права власності та витребування майна - задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 державним нотаріусом Пятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Седлецькою Тетяною Анатоліївною 03 червня 2016 року, реєстровий №10-306, бланк НАІ 285592.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 14.06.2016 р., укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець Ярославом Миколайовичем бланк НВТ №239981.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, Київської міської ради на користь ОСОБА_4 в рівних частках судовий збір у розмірі 2 560,00 грн.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: