Справа № 182/853/18
Провадження № 2/0182/1613/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02.11.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Скоробогатова А.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення, посилаючись на наступне.

Їй на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 24 лютого 2007 року належить квартира АДРЕСА_1. На момент укладення договору вона не перебувала у шлюбі і тому в ньому зазначене її дівоче прізвище ОСОБА_1. Як зазначено у п.6 Договору купівлі-продажу квартири, сторони домовилися, що передача житла відбудеться до 01.06.2007 року, у зв'язку з чим продавець (ОСОБА_3) має право проживати у відчуженій квартирі і повинен:

- знятися з реєстрації за вказаною адресою;

- звільнити її (залишити на місці обладнання в ній) і передати ключі покупцеві;

- при невиконанні вищезазначених умов, відшкодувати покупцеві всі витрати, в тому числі, і судові, пов'язані з примусовими діями щодо усунення порушених прав.

На сьогоднішній день продавцем - відповідачем по справі - умов зазначеного договору щодо зняття з реєстрації та звільнення квартири не виконано, про що свідчить довідка № 5459 від 02.11.2017 року.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частина 1 ст.321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч.1 ст.383 ЦК України)

Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь - яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (ВСУ від 16 листопада 2016 року № 6- 709цс 16)

Вона має намір користуватися квартирою на власний розсуд як єдиний власник майна, має намір продати квартиру, в якій зареєстрований відповідач, але наявність реєстрації постійного місця проживання сторонньої їй особи створює перешкоди у здійсненні її права користування та розпорядження належним майном. Жоден з потенційних покупців не може нормально оглянути квартиру, відповідач їм заважає це робити. Крім того, ніхто не хоче купувати квартиру із зареєстрованими сторонніми особами. Вона в усному порядку неодноразово зверталася до відповідача по справі з приводу зняття його з реєстраційного обліку та виселення. ОСОБА_3 погоджується, обіцяє це зробити, але й досі залишається жити у квартирі.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (Закон № 13 82-1V), реєстрація є лише внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

У відповідності зі ст.7 цього Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

Таким чином, без добровільного зняття з реєстрації, особу можна зняти з реєстрації лише за рішенням суду.

Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання; положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Згідно із ч.1 ст.11 Закону, реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці здійснюється органом реєстрації.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Враховуючи той факт, що відповідач по справі ОСОБА_3 добровільно з реєстраційного обліку не знімається та не виселяється в порушення укладеного ними договору купівлі-продажу квартири від 24 лютого 2007 року, чим унеможливлює її право щодо розпорядження належним їй майном, вона вимушена звернутися до суду із відповідною позовною заявою. Тому просить суд усунути перешкоди в здійсненні їй права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1, визнавши ОСОБА_3 таким, що втратив право користування вказаною квартирою та виселивши ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_2. А також стягнути з ОСОБА_3 суму сплаченого нею судового збору.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала і просила суд їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 суду пояснив, що відповідач як продавець квартири повинен був знятись з реєстрації ще до фактичного продажу квартири. Але, оскільки після купівлі квартири між сторонами по справі виникли почуття, вони почали зустрічатись, а потім й одружились, позивачка не наполягала на його знятті з реєстрації. Після розлучення відповідач продовжував проживати в квартирі позивачки, хоча вона неодноразово вимагала в нього звільнити її квартиру. Перед судовим засіданням його довірителька змогла потрапити в свою квартиру, оскільки відповідач виїхав з квартири і зник в невідомому напрямку. Але те, що постало перед її очима, було просто жахом. Відповідач забрав все: навіть лампочки повикручував, зняв кондиціонери, демонтував опалення, повивозив всі меблі та речі позивачки. Квартира зараз в жахливому стані. Вони вже звернулись до міліції. Тому вважають, що саме через це відповідач й не прийшов до суду.

Відповідач про день розгляду справи по суті був повідомлений належним чином в судовому засіданні, яке відбулось 05.10.2018 року, де він був присутнім. Про причину неявки до суду 02.11.2018 року не повідомив, будь-яких заяв, відзиву на позов до суду не надав.

Зважаючи на обставини справи, термін перебування справи на розгляді в суді, те, що про розгляд справи відповідач був обізнаний, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність належним чином обізнаного відповідача.

Вислухавши позивачку, представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2.4.7.11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності прав приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Згідно зі ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Згідно із ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71. 72, 116. 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення: про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних реєстраційному органу.

Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка є власницею квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі - продажу від 24.02.2007 року (а.с.10). Відповідач по справі - продавець вказаної квартири, який на момент укладення договору купівлі - продажу в шлюбі з позивачкою не перебув. Тобто вказана вище квартира не спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1. 11.04.2007 року сторони по справі уклали шлюб (а.с.12), який було розірвано 18.01.2017 року (а.с.13). Добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає. На момент розгляду справи по суті відповідач зі спірної квартири виїхав.

Даний факт в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Так, свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона є мамою позивачки. Спочатку її донька купила квартиру у відповідача, а потім закохалась в нього і вони одружились. Після одруження стали проживати в доньчиній квартирі. В них народилась дитина, а потім донька з відповідачем розійшлись. Оксана просто забрала дитину і пішла від відповідача. А він залишився в квартирі. Зараз в квартирі просто жах. Коли вони з донькою зайшли до її квартири, остовпіли. Відповідач вивіз всі меблі, навіть, з дитячої кімнати. Всі речі: і ОСОБА_1, і дитячі. Познімав двері, повикручував лампочки, розібрав санвузли, демонтував і вивіз опалення в квартирі, познімав і вивіз кондиціонери. Квартира повністю порожня, лише голі стіни з дірками. Вони вже звернулись до міліції, але зятя поки що не знайшли.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона - подруга ОСОБА_1, років 18. Подруга купила квартиру у відповідача, а потім вони стали зустрічатись і якось дуже швидко вийшла за нього заміж. Після одруження ОСОБА_1 з відповідачем стали проживати в купленій квартирі. А коли розійшлись, в цій квартирі залишився проживати відповідач. Кілька днів назад разом з ОСОБА_1 та її мамою пішли в квартиру і побачили, що відповідач з'їхав. Але разом з ним зникло з квартири абсолютно все: меблі, кондиціонери, опалення, міжкімнатні двері, сантехніка, речі і Оксанчині, і дитячі. Відповідач вивіз навіть меблі та речі з дитячої кімнати. В квартирі всюди - голі стіни з дірками.

За таких підстав суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, оскільки відповідач виселився з квартири добровільно.

Керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги - задовольнити частково.

Усунути перешкоди в здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1, шляхом визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений нею при поданні позову до суду, в розмірі 704, 80 грн.

В інших позовних вимогах - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал