22-ц/775/204/2018(м)
Категорія 19 Головуючий у 1-й інстанції Мохов Є.І.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

05 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Мальцевої Є.Є., Принцевської В.П.

секретаря Брежнєва Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на ухвалу Волноваського районного суду Донецької області, постановлена 22 грудня 2017 року у смт. Волноваха, за заявою комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», Волноваського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», третя особа: ОСОБА_3 про визнання трудового договору укладеним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та інших виплат, відшкодування моральної шкоди, зобов'язання виконати дії, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2017 року КП «Компанія «Вода Донбасу» звернулася до суду з даною заявою посилаючись на те, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 16 грудня 2015 року зобов'язано КП «Компанія «Вода Донбасу» видати ОСОБА_2 довідку про його роботу у Волноваському райводоканалі інспектором по контролю за виконанням доручень керівника підприємства підлеглими з 12 січня 1999 року по 13 лютого 1999 року і розміром заробітної плати в сумі 200 грн. в місяць. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 28 грудня 2015 року було виправлено описку у рішенні апеляційного суду від 16 грудня 2015 року, а саме: змінено дату у довідці про роботу позивача у Волноваському рай водоканалі з 13 лютого 1999 року» на «11 лютого 1999 року». Виконуючи рішення Апеляційного суду Донецької області від 28 грудня 2015 року Волноваський районний ВДВС ГТУ юстиції у Донецькій області відкрив виконавче провадження №50008377 від 03 березня 2016 року. В свою чергу КП «Компанія «Вода Донбасу» добровільно виконала рішення Апеляційного суду Донецької області від 16 грудня 2015 року з урахуванням ухвали апеляційного суду від 28 грудня 2015 року про виправлення описки. Незважаючи на вищевказане Волноваським районним ВДВС було винесено вимогу від 31 липня 2017 року №13783, якою підприємство було зобов'язано надати ОСОБА_2 довідку про його роботу у Волноваському рай водоканалі з 12 січня 1999 року по 13 лютого 1999 року та надати декларацію про доходи та майно боржника юридичної особи у встановлений строк. Дії ДВС було оскаржено до суду у зв'язку з тим, що рішення по даній справі фактично виконано, але ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 11 жовтня 2017 року ухвала Волноваського районного суду від 04 вересня 2017 року була скасована, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Приймаючи таке рішення апеляційний суд мотивував це тим, що виконавчий документ за своїм змістом не відповідає рішенню суду, а тому розглядати скаргу можна тільки вирішивши це питання. У зв'язку з тим, що на даний час рішення апеляційного суду від 16 грудня 2015 року виконано КП «Компанія «Вода Донбасу» добровільно у повному обсязі, тобто обов'язок боржника відсутній повністю, тому просять визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 22 грудня 2017 року у задоволені заяви відмовлено. Стягнуто з КП «Компанія «Вода Донбасу» на користь ОСОБА_2 судові витрати: компенсацію за відрив від звичайних занять у розмірі 19 грн. 34 коп., витрати на відрядження - добові - у розмірі 640,00 грн.

В апеляційній скарзі КП «Компанія «Вода Донбасу», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та задовольнити заяву шляхом визнання виконавчого листа № 221/1727/13-ц, виданого 25 січня 2016 року таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування вказує, що звернулися до суду для застосування судом норми ч.4 ст. 369 (ст.432 в останній редакції) ЦПК України у зв'язку з тим, що було помилково видано даний виконавчий лист через те, що судове рішення Апеляційного суду Донецької області від 16 грудня 2015 року було виконано заявником добровільно у повному обсязі. Посилання в оскаржуваній ухвалі суду на інформаційний лист ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ є юридично не коректним, оскільки у ньому тлумачиться термін «інших причин», а не вся ч.4 ст. 369 ЦПК України (у редакції чинній на час звернення до суду). Звертає увагу на те, що ЦК України, зокрема ст.599 зазначено, що зобов'язання припиняється, шляхом його виконання проведеним належним чином. Також звертає на увагу, що резолютивна частина оскаржуваної ухвали суперечить мотивувальній в частині суб'єктів з яких підлягає стягнення. Висновок суду про стягнення з КП «Компанія «Вода Донбасу» є помилковим та порушує права заявника у справі. Положення статті про компенсацію за відрив від звичайних занять застосовується тільки до тієї сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, а у даному випадку заява стосується взаємовідносин з органом стягнення. Також зазначає, що суд для обчислення граничного розміру добових витрат на відрядження посилається на абз.4 пп.140.1.7 ст. 140 Податкового кодексу України, який відсутній у даному нормативно-правовому акті.

У відзиві ОСОБА_2 вказує, що виконавчий лист на даний час не виконано, рішення на підставі якого було видано виконавчий лист набрало законної сили та не скасовано. Доказом не виконання виконавчого листа підтверджується і іншими судовими рішеннями. Вважає, що права сторін виконавчого провадження не порушено. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року №1402-УІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно п.8, п.9 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільно-процесуального кодексу України, в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року №2147-УІІІ, до утворення апеляційних суддів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суду, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справи у судах першої і апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Донецької області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, що ухвалив рішення, в порядку, передбаченому Цивільно-процесуальним кодексом України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року №2147-УІІІ.

Сторони в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія судів визнала неявку осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення (справа «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, п.41).

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Визнання виконавчого листа таким, що не підлягає примусовому виконанню, спрямоване на захист прав боржника.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 16 грудня 2015 року зобов'язано КП «Компанія «Вода Донбасу» видати ОСОБА_2 довідку про його роботу у Волноваському рай водоканалі інспектором по контролю за виконанням доручень керівника підприємства підлеглими з 12 січня 1999 року по 13 лютого 1999 року і розміром заробітної плати в сумі 200 грн. в місяць. Стягнуто з КП «Компанія «Вода Донбасу» на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 200 грн., у рахунок компенсації за відрив від звичайних занять 20 грн. 06 коп., добових 731 грн. 76 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 28 грудня 2015 року виправлена описка у вступній та резолютивній частині та в резолютивній частині рішення апеляційного суду від 16 грудня 2015 року, а саме: замість «зобов'язати КП «Компанія «Вода Донбасу» видати ОСОБА_2 довідку про його роботу у Волноваському рай водоканалі інспектором по контролю за виконанням доручень керівника підприємства підлеглими з 12 січня 1999 року по 13 лютого 1999 року» вказати «зобов'язати КП «Компанія «Вода Донбасу» видати ОСОБА_2 довідку про його роботу у Волноваському рай водоканалі інспектором по контролю за виконанням доручень керівника підприємства підлеглими з 12 січня 1999 року по 11 лютого 1999 року».

Згідно з ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

25 січня 2016 року ОСОБА_4 отримано виконавчий лист №221/1727/13-ц, який пред'явлено до примусового виконання органами державної виконавчої служби. При цьому, виконавчий лист було виписано без урахування ухвали апеляційного суду про виправлення описки і вказано про зобов'язання «КП «Компанія «Вода Донбасу» видати ОСОБА_2 довідку про його роботу у Волноваському райводоканалі інспектором по контролю за виконанням доручень керівника підприємства підлеглими з 12 січня 1999 року по 13 лютого 1999 року».

Статтею 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є закінчення виконавчого провадження.

Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом (ч. 4 ст. 432 ЦПК).

Обов'язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов'язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п'ятої ЦК. Так, зобов'язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов'язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції з урахуванням зазначених положень закону, встановивши, що виконавчий лист видавався не помилково, а на підставі рішення суду, але без врахування ухвали про виправлення описки, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Адже без виправлення описки та приведення виконавчого листа у відповідність до резолютивної частини рішення суду, яке набрало законної сили, вирішення питання про визнання його таким, що не підлягає виконанню, у зв'язку з припиненням зобов'язання, є передчасним.

Доводи апеляційної скарги наведених висновків суду не спростовують та не містять підстав для скасування чи зміни в цій частині оскаржуваної ухвали.

Переглядаючи судове рішення в частині визначення розміру судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, а саме - добових та компенсації за відрив від звичайних занять, судова колегія зважує на таке.

Відповідно до ч.2 ст.85 ЦПК України (у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року) стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч.2 ст.138 ЦПК України (у редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Отже, з 15 грудня 2017 року законодавець виключив з переліку компенсаційних витрат добові, як такі, що присуджуються стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Сукупність процесуальних дій, визначених процесуальним законом, здійснюються учасниками процесу безпосередньо під час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, суд розглядав справу за участю стягувача ОСОБА_2 22 грудня 2017 року (т.5 а.с.150), який під час розгляду справи здійснював свої процесуальні права.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_2 дійсно проживає у іншій місцевості (смт.Новотроїцьке Волноваського району, т.5 а.с.139, 145,146), ніж місце розташування Волноваського районного суду Донецької області (місто Волноваха).

Натомість, з 15 грудня 2017 року набула чинності нова редакція ЦПК України та усі процесуальні дії, що здійснюють сторони, мають регулюватися новими приписами процесуального кодексу. За таких обставин, враховуючи, що відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.138 ЦПК України законодавець не передбачив відшкодування добових стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові, у суду не було правових підстав для стягнення таких виплат починаючи з 15 грудня 2017 року, а саме за 22 грудня 2017 року.

Що стосується витрат, пов'язаних з компенсацією за відрив від звичайних занять, то відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст.138 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи) стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація чи відрив від звичайних занять. Компенсація за відрив від звичайних занять обчислюється пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» визначені граничні розміри компенсації витрат сторін. Так, позиціями 3 та 5 пункту 1 зазначеної Постанови передбачено, що судові витрати за відрив від звичайних занять стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять.

При цьому, у розумінні даної норми закону час, за який обчислюється така компенсація, обраховується з моменту у часі, визначеного судом, як початку судового засідання, а не з моменту фактичного часу відкриття судового засідання у справі, тоді як суд першої інстанції виходив виключно з часу фактичного розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме журналу судового засідання та судової повістки, ОСОБА_2 22 грудня 2017 року викликався до суду, приймав участь у судовому засіданні та фактично знаходився у суді по даній справі з 11-00 години до 12-55 години, що підтверджується відміткою у судовій повістці, зробленою секретарем судового засідання та скріплено печатко суду, отже, фактичні години відриву від звичайних занять заявника становлять 1 година 55 хвилин (т.5 а.с.144,150,210).

Отже, враховуючи, що у 2017 році розмір мінімальної заробітної плати у погодинному розмірі складав 19,34 грн., то з урахуванням фактичних годин відриву від звичайних занять, які становлять (60 хвил. + 55 хвил.) : 60 хвил. = 1,92 години, компенсація становить (1,92 х 19,34) = 37,13 грн.

Оскільки ухвала Волноваського районного суду від 22 грудня 2017 року ОСОБА_2 не оскаржується, визначений судом розмір компенсації за відрив від звичайних занять у сумі 19 грн. 34 коп. перерахунку не підлягає.

Що стосується посилання на наявність протиріччя між резолютивною та мотивувальною частинами щодо сторони з якої мають бути проведені стягнення, то це не є підставою для скасування, а може бути усунено шляхом виправлення описки.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що ухвала суду в частині стягнення судових витрат, а саме витрат на відрядження - добових у розмірі 640 грн. на користь ОСОБА_2 підлягає скасуванню. В іншій частині ухвала суду підлягає залишенню без змін, у зв'язку з чим апеляційна скарга боржника задоволенню частково.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (п. 25 ч.1 ст.353 ЦПК України), після її перегляду в апеляційному порядку, касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» задовольнити частково.

Ухвалу Волноваського районного суду Донецької області від 22 грудня 2017 року в частині стягнення з комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на користь ОСОБА_2 судових витрат: витрати на відрядження - добові у розмірі 640 грн., скасувати.

В іншій частині ухвалу Волноваського районного суду Донецької області від 22 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 10 квітня 2018 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: Є.Є. Мальцева

В.П. Принцевська