Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/430/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

10.04.2018 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Надопта А.А.,

секретарі судового засідання Чернянчук К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виноградівської державної нотаріальної контори, третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_2 сільська рада Виноградівського району, приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про зняття заборони на відчуження майна, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Виноградівського районного суду в порядку цивільного судочинства з позовом до Виноградівської державної нотаріальної контори, третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_2 сільська рада Виноградівського району, приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про зняття заборони на відчуження майна. Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що у відповідності до Рішення ОСОБА_2 сільської ради Виноградівського району 10 серії 22 скликання від 12.09.1997 року, позивачу ОСОБА_1 було передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, орієнтовною площею 0,11 га в с.Черна по вул. Гагаріна 14, Виноградівського району.

В подальшому, позивачем було замовлено виготовлення Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної діялянки в натурі (на місцевості).

На основі Технічної документації із землеустрою, відділом у Виноградівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області 12.09.2017 року, даній земельній ділянці було присвлєно кадастровий номер: :05:002:0074.

З метою проведення державної реєстрації даної земельної ділянки в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач ОСОБА_1 звернувся із відповідною заявою до державного реєстратора приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_3.

Згідно наданої нотаріусом розширеної інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна від 17.01.2018 року відповідно до якої у розділі "Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень" зазначено, що на майно, яке розташовано в с.Черна по вул. Гагаріна 14, накладено заборону на відчуження. Підставою для виникнення обтяження стало повідомлення, 41-Ф, 29.08.1986, Підприємство п/я В-8532. Реєстраційний номер обтяження: 1539350. Зареєстровано: 13.12.2004 11:47:26 за №1539350 реєстратором: Виноградівська державна нотаріальна контора, 90300, м. Виноградів, вул. Миру 51. Об»єкт обтяження: невизначено, адреса: Закарпатська область, Виноградівський район, с.Черна, вулиця Гагаріна, будинок 14. Власник: ОСОБА_4. Додаткові дані: Архівний номер 52. Архівна дата:30.08.1986. Дата виникнення 30.08.1986, ст.78.

Разом з тим як вбачається із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження Індексний номер документа:110802728 від 17.01.2018 року, заборона накладалася виходячи з інформації про прізвище, ім'я, по-батькові боржника та даних його місця проживання, а інші відомості про боржника відсутні, зокрема боржником зазначено- «Власник: ОСОБА_4, адреса: Закарпатська область, Виноградівський район, с.Черна, вулиця Гагаріна, будинок 14», а не позивача ОСОБА_1.

Таким чином, в 2004 році на основі «повідомлення, 41-Ф, 29.08.1986, Підприємство п/я В-8532», була накладена заборона Виноградівською державною нотаріальною конторою на «Об»єкт обтяження: невизначено, адреса: Закарпатська область, Виноградівський район, с.Черна, вулиця Гагаріна, будинок 14».

Накладаючи заборону на майно, що розташоване в с.Черна по вул. Гагаріна 14, Виноградівського району, насправді арешт було накладено на майно позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1.

Крім того, як вбачається із Довідки виконкому ОСОБА_2 сільської ради за №02-29/121 від 23.01.2018 року на території ОСОБА_2 сільської ради проживає гр. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, однак такий має зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто не має ніякого відношення до земельної ділянки позивача ОСОБА_1, яка розташована в с. Черна по вул. Гагаріна 14, Виноградівського району.

Оскільки обтяження було навладено на невизначене майно за адресою: с. Черна по вул. Гагаріна 14, Виноградіваського району на підставі «повідомлення, 41-Ф, 29.08.1986, Підприємство п/я В-8532», то позивач звертає увагу на ту обставину, що згідно до Будівельного Паспорту від 23.10.1989 року, який був виданий позивачу ОСОБА_1 вказана земельна ділянка мала адресу вул. Гагаріна 5»А».

При зверненні до нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори щодо скасування наявної заборони, позивачу було відмовлено, та роз'яснено порядок звернення до суду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1не зявився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, натомість на адресу суду надійшла заява від позивача про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи на стороні позивача-приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_3, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з»яився, однак подав до суду письмове пояснення по суті справи, яким підтримав вимоги позивача ОСОБА_1, та зазначив про їх під ставність та законність, крім того просив розглянути справу за її відсутності.

Представник третьої особи на стороні позивача ОСОБА_2 сільської ради Виноградівського району, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з»яився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексуУкраїни, ст.17 ЗаконуУкраїни "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини "при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами,утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людиниу справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria SandersS.A.v.Spain).Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справиє порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§66-69рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином повторно не з'явився до суду без повідомлення причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК Україниу зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Так, судом встановлено, що у відповідності до Рішення ОСОБА_2 сільської ради Виноградівського району 10 серії 22 скликання від 12.09.1997 року, позивачу ОСОБА_1 було передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, орієнтовною площею 0,11 га в с.Черна по вул. Гагаріна 14, Виноградівського району.

В подальшому, позивачем було замовлено виготовлення Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної діялянки в натурі (на місцевості).

На основі Технічної документації із землеустрою, відділом у Виноградівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області 12.09.2017 року, даній земельній ділянці було присвлєно кадастровий номер: :05:002:0074.

З метою проведення державної реєстрації даної земельної ділянки в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач ОСОБА_1 звернувся із відповідною заявою до державного реєстратора приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_3.

Згідно наданої нотаріусом розширеної інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна від 17.01.2018 року відповідно до якої у розділі "Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень" зазначено, що на майно, яке розташовано в с.Черна по вул. Гагаріна 14, накладено заборону на відчуження. Підставою для виникнення обтяження стало повідомлення, 41-Ф, 29.08.1986, Підприємство п/я В-8532. Реєстраційний номер обтяження: 1539350. Зареєстровано: 13.12.2004 11:47:26 за №1539350 реєстратором: Виноградівська державна нотаріальна контора, 90300, м. Виноградів, вул. Миру 51. Об»єкт обтяження: невизначено, адреса: Закарпатська область, Виноградівський район, с.Черна, вулиця Гагаріна, будинок 14. Власник: ОСОБА_4. Додаткові дані: Архівний номер 52. Архівна дата:30.08.1986. Дата виникнення 30.08.1986, ст.78.

Разом з тим як вбачається із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження Індексний номер документа:110802728 від 17.01.2018 року, заборона накладалася виходячи з інформації про прізвище, ім'я, по-батькові боржника та даних його місця проживання, а інші відомості про боржника відсутні, зокрема боржником зазначено- «Власник: ОСОБА_4, адреса: Закарпатська область, Виноградівський район, с.Черна, вулиця Гагаріна, будинок 14», а не позивача ОСОБА_1.

Таким чином, в 2004 році на основі «повідомлення, 41-Ф, 29.08.1986, Підприємство п/я В-8532», була накладена заборона Виноградівською державною нотаріальною конторою на «Об»єкт обтяження: невизначено, адреса: Закарпатська область, Виноградівський район, с.Черна, вулиця Гагаріна, будинок 14».

Накладаючи заборону на майно, що розташоване в с.Черна по вул. Гагаріна 14, Виноградівського району, насправді арешт було накладено на майно позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1.

Крім того, як вбачається із Довідки виконкому ОСОБА_2 сільської ради за №02-29/121 від 23.01.2018 року на території ОСОБА_2 сільської ради проживає гр. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, однак такий має зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто не має ніякого відношення до земельної ділянки позивача ОСОБА_1, яка розташована в с. Черна по вул. Гагаріна 14, Виноградівського району.

Оскільки обтяження було навладено на невизначене майно за адресою: с. Черна по вул. Гагаріна 14, Виноградіваського району на підставі «повідомлення, 41-Ф, 29.08.1986, Підприємство п/я В-8532», то позивач звертає увагу на ту обставину, що згідно до Будівельного Паспорту від 23.10.1989 року, який був виданий позивачу ОСОБА_1 вказана земельна ділянка мала адресу вул. Гагаріна 5»А».

При зверненні до нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори щодо скасування наявної заборони, позивачу було відмовлено, та роз'яснено порядок звернення до суду.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до частини другої статті 114 ЦПК позови про зняття арешту з нерухомого майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність).

Відповідно до п.2. постанови №5 від 03.06.2016 року Пленуму ВССУ, позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Виходячи з вищевикладеного, за наявності заборони накладеної на майно порушується право приватної власності позивача ОСОБА_1, який немає ніякого відношення до накладення заборони на земельну ділянку, яка розташована в с.Черна по вул. Гагаріна 14, Виноградівського району, внаслідок чого, позивач позбавлений змоги в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Встановити обгрунтованість накладення заборони на спірне майно не представляється можливим, час, що пройшов з часу накладення заборони, а також відсутність майнових претензій, свідчить про втрату актуальності існування такого обтяження, наявність даної заборони, що порушує законні права та інтереси позивача. Викладені факти свідчать про втрату актуальності існування такого обтяження, наявність даної заборони майна порушує законні права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту.

Обтяження у зв'язку з реєстрацію прав перенесено в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, діяльність якого припинена. До реорганізації системи реєстрації прав, накладання та зняття заборони відчуження проводив нотаріус відповідно до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. за № 31/5.

Відповідно до п.1.1 вказаного Положення - Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна, вилучення записів про заборони.

Згідно до п. 2.1 вказаного Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об'єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - Реєстратором заборони відчуження на об'єкти нерухомого майна. На даний час зазначене положення втратило чинність відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 14.12.2012 N 1844/5. Оскільки обтяження в реєстрі порушують та обмежують права власності позивача, він вирішив вчиняти дії на їх захист в передбаченому порядку.

Враховуючи вимоги Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" , Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою кабінету Міністрів України № 703, запис про обтяження перенесено до розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, обтяженню присвоєно Державним реєстром № 3814635. Відповідно до пункту 12 цього Порядку, під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону. Згідно пунктами 92, 93 Порядку, під час розгляду заяви про державну реєстрацію, відповідно до якої державну реєстрацію прав у Державному реєстрі прав заявлено вперше, державний реєстратор використовує дані Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна для цілей справляння державного мита та/або перенесення записів про обтяження речових прав на нерухоме майно під час проведення державної реєстрації права власності або іншого речового права на таке майно Державний реєстратор встановлює наявність (відсутність) записів про: 1) державну реєстрацію права власності або іншого речового права на нерухоме майно у Реєстрі прав власності на нерухоме майно; 2) обтяження нерухомого майна іпотекою в Державному реєстрі іпотек; 3) обтяження речових прав на нерухоме майно в єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна; 4) обтяження податковою заставою речових прав на нерухоме майно у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, порядок доступу до якого встановлює Мін'юст. Відповідно до статей 6, 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією конституцією межах і відповідно до Законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Враховуючи зазначене, визначають, що обтяження можливо припинити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у разі подання до реєстраційної служби підстави припинення обтяження.

Відповідно до ст. 73 ЗУ "Про нотаріат" нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; в усіх інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом.

Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою кабінету Міністрів України № 703 при першій державній реєстрації прав у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, реєстратор використовує дані Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, встановлює наявність/відсутність записів про обтяження та переносить наявні обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 74 Закону України «Про нотаріат» передбачено зняття заборони і у вказаній статті зазначено, що одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Відповідно до глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції № 296/5 від 22.02.2012 року нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; за рішенням суду. Про зняття заборони нотаріус письмово повідомляє кредитора. Копія такого повідомлення залишається у справах нотаріуса. Про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. Відомості про зняття заборони відчуження нерухомого майна, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на об'єкти нерухомого майна підлягають обов'язковій реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в порядку, установленому Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703.

В листі Міністерства юстиції від 26.04.2013 року № 13-1-32/322 зазначено, що зняття заборони, яка накладалось нотаріусом не завжди пов'язано з виконанням певних умов правочину, і нотаріус, як спеціальний суб'єкт, який здійснює функції державного реєстратора, законодавцем уповноважений виконувати всі функції державного реєстратора, крім передбачених п. 4 і 6 ч. 2 ст. 9 Закону. Пунктом 32 Порядку ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26 жовтня 2011 р. N 1141 передбачено, що під час проведення державної реєстрації припинення обтяжень прав на нерухоме майно державний реєстратор вносить до відповідного запису Державного реєстру прав відомості, зокрема щодо підстави для припинення речових прав, їх обтяжень та найменування органу державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назву нотаріального округу. Враховуючи викладене, а також положення абзацу другого частини першої статті 2 Закону та пункту 41 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, яким передбачено, що під час проведення державної реєстрації припинення речового права на нерухоме майно, відмінного від права власності, в установлених законом або договором випадках орган державної реєстрації прав, нотаріус у день прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень надсилає власнику нерухомого майна письмове повідомлення про проведення державної реєстрації припинення такого речового права. Державна реєстрація припинення обтяження є логічним завершенням і кінцевим станом юридичної процедури зняття заборони, і пов'язана з результатом вчинення нотаріальної дії, що в свою чергу може здійснюватись нотаріусом, як спеціальним суб'єктом на якого покладено функції державного реєстратора, у випадках передбачених ст. 74 ЗУ "Про нотаріат".

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюється ЗакономУкраїни «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядком надання інформації з Державногореєстру речових прав на нерухоме майно, іншими нормативно-правовими актами України.

Згідно п.4 ч.1ст.4 ЗаконуУкраїни"Продержавну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав підлягають заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно,та інші обтяження.

Увідповідності з ч.5 ст.26 вищезазначеного Закону внесення змін до записів Державного реєстру прав,зупинення реєстраційних дій,внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратораз здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків,коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону).

Оскільки згідно п.1 ч.2 ст.27 вищевказаного Закону державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно,що набрало законної сили, то відповідно до вимог ч.5ст. 26 цього ж Закону на підставі рішення суду може бути і скасовано рішення державного реєстратора щодо обтяження нерухомого майна.

Також при розгляді даної справи суд зазначає, що обтяження накладене на майно порушує права позивача як власника земельної ділянки.

Відповідно до ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, доякої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до ЗаконуУкраїни від 17липня 1997 року №475/97-ВР Про ратифікацію Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод 1950року,протоколу та протоколів№2,4,7та11до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежновід волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦКУкраїни).

Гарантуючи захис тправав ласності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦКУкраїни.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема,житло-житловий будинок, садиба, квартира, земельна ділянка (ст.ст.379,382 ЦКУкраїни).

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав,передбачених законом

Аналіз змісту вказаних правових норм в сукупності зі встановленими вище обставинами свідчить проте, що обтяження майна зареєстровано помилково та безпідставно в тому числі і щодо земельної ділянки, яка розташована по вулиці Гагаріна 14, в с. Черна, Виноградівського району, та належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності та необґрунтовано порушує права власника, що є недопустимим. В свою чергу право позивача на зазначене нерухоме майно підлягає відновленню шляхом скасування обтяження про яке вказано вище.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін, та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку про під ставність заявлених позивачем позовних вимог.

З огляду на вищенаведене та керуючись ст. 41 Конституції України,ст. ст.317,319,321,328,386-387,391 ЦК України, ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280-284,352, 354, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заявлений позов ОСОБА_1 до Виноградівської державної нотаріальної контори, третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_2 сільська рада Виноградівського району, приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про зняття заборони на відчуження майна-задоволити.

Припинити та зняти заборону на об»єкт обтяження: невизначено, адреса: Закарпатська область, Виноградівський район, с.Черна, вулиця Гагаріна, будинок 14 з Єдиного реєстру заборони відчуження об"єктів нерухомого майна, за реєстраційним номером обтяження: 1539350, дата реєстрації 13.12.2004 11:47:26 за №1539350 реєстратором: Виноградівська державна нотаріальна контора, 90300, м. Виноградів, вул. Миру 51. Тип обтяженння - заборона (архівний запис).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п.15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

ГоловуючийОСОБА_5