РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/12795/15-ц

Провадження № 22-ц/4815/184/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Брикса Ю.Ю.

учасники справи:

позивач: публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач: ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 червня 2016 року, ухваленого в складі судді Тимощука О.Я., дата складання повного тексту судового рішення не вказана, у справі № 569/12795/15-ц

в с т а н о в и в :

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 06 червня 2008 року між акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 35 000 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного банку України (далі - НБУ) на день укладення договору 169 890 грн, зі сплатою 14 % річних строком до 03 червня 2011 року. ОСОБА_1 належним чином умови кредитного договору не виконала, у зв'язку із чим станом на 28 липня 2015 року утворилась заборгованість, що підлягає сплаті.

08 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з умовами якого останній набув права вимоги за вищевказаним кредитним договором.

На підставі викладеного позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 193 954,67 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 543 502,01 грн, заборгованість за відсотками - 650 452,66 грн.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 червня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 06 червня 2008 року в сумі 1 193 954,67 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем доведено факт неналежного виконання боржником своїх грошових зобов'язань, взятих ним на підставі укладеного кредитного договору, а тому позовні вимоги банку підлягають задоволенню.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі, відповідач посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що банк звернувся до суду із даним позовом у 2015 році з пропуском позовної давності. Крім того, відповідач зазначала, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувся без її участі, оскільки вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи, у зв'язку з чим не змогла скористатись своїм правом на подання заяви про застосування позовної давності. Судом залишено поза увагою посилання відповідача на положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Вважає, що оскільки в порушення п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, кредитний договір містить несправедливу умову про сплату позичальником банку комісії, то розмір заборгованості підлягає зменшенню на суму комісії в розмірі 3397,80 дол. США.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядалась судами неодноразово.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідач повторно не з'явилась у судове засідання, зі слів представника позивача перебуває за кордоном. Враховуючи, що відповідач викликалась до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України вона вважається такою що повідомлена про дату, час і місце розгляду справи..

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Статтею 352ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в повній мірі таким вимогам не відповідає.

Убачається, що 06 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 35 000 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного банку України (далі - НБУ) на день укладення договору 169 890 грн, зі сплатою 14 % річних, строком до 03 червня 2011 року.

11 червня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладена додаткова угода № 1 до договору про надання споживчого кредиту, а 31 березня 2010 року додаткова угода № 2, відповідно підписані графіки платежів до них. Згідно умов додаткових угод змінено кінцевий термін повернення кредиту, не пізніше 03 червня 2013 року, змінено розмір сплати щомісячних ануїтетних платежів, день сплати - 11 число кожного календарного місяця кредитування.

Установлено, що підпунктом 1.3.1 пункту 1.3 кредитного договору передбачено, що за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі, збільшеному вдвічі від визначеної договором ставки. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми боргу, а саме з наступного дня після несплати або неповної сплати платежу встановленого в договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості.

За наведеного, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК України здійснення банком нарахувань за збільшеною за умовами договору процентною ставкою на прострочене тіло кредиту.

08 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з умовами якого останнє набуло права вимоги за вищевказаним кредитним договором від 06 червня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1

У зв'язку із неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, станом на 28 липня 2015 року утворилась заборгованість, розмір якої становить 1 193 954,67 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 543502,01 грн, заборгованість за відсотками - 650452,66 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Рішення місцевого суду в цій частині містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. А тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками.

Такого ж висновку дійшла колегія суддів Верховного Суду про що зазначила у постанові від 16 травня 2018 року .(а.с.59-63 т.2)

Разом з тим, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення комісії не відповідає нормам матеріального права.

За положеннями частини п'ятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції чинній момент укладання кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Відповідно до додатку № 1 Графіку платежів, визначено сукупну вартість кредиту, який є невід'ємною частиною договору, в графі 5 встановлено платіж у розмірі 3 397,80 грн, який є комісією за надання кредиту.

Крім цього пунктом 1.3.4 договору також передбачено, що позичальник згідно умов договору сплачує банку комісію на умовах, зазначених у цьому договорі.

Пунктом 1.6 визначено черговість погашення заборгованості, зокрема в першу чергу стягнення комісії (якщо буде мати місце прострочення).

Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 06 червня 2008 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Отже, встановивши в кредитному договорі сплату одноразової комісії за обслуговування кредиту в розмірі 3397,80 грн., позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. При цьому банк нараховував, а позичальник повинен сплачувати комісію за послуги, що супроводжують кредит, що є незаконним.

Враховуючи, що вищевказаними нормами права чинного законодавства банкам заборонено встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, в тому числі передбачену до сплати суму комісії у розмірі 3 397,80 грн, тому вимоги щодо включення розміру комісії до заборгованості за кредитним договором є неправомірними.

Апеляційний суд відхиляє доводи позивача проте, що у суму заборгованості розмір комісії не включений у розрахунок боргу, складений тимчасовою адміністрацією банку в частині зазначення в ньому, що комісія складає 0 грн, оскільки у зазначеному вище Графіку платежів, вбачається, що відповідач повинен сплатити комісію у розмірі 3 397,80 грн. Вказаний Графік додано до розрахунку суми боргу із зазначенням конкретних періодів та сум, що підлягають сплаті.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги відповідача проте, що вона має обов'язок сплатити суму комісії у розмірі 3 397,80 доларів США, а не суму в гривнях не ґрунтується на матеріалах справи. Оскільки, з матеріалів справи вбачається, що комісія нарахована в саме в гривнях та входить до розрахунку заборгованості за кредитним договором.(а.с.14)

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що нарахування та стягнення комісії є незаконним, а тому розмір заборгованості має бути зменшено на суму 3397,80 грн. яка є комісією за надання кредиту. Отже, загальна сума заборгованості становить 1190556,87 грн.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження та оцінки судом касаційної інстанції, а тому додаткового аналізу не потребують.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині стягнення комісії не ґрунтуються на нормах матеріального права, на що обґрунтовано посилається відповідач, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у стягненні комісії.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на задовольнити частково.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 червня 2016 року про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення комісії в розмірі 3 397,80 грн. скасувати .

В задоволенні позовних вимог щодо стягнення комісії в розмірі 3 397,80 грн. відмовити.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 252,92 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 грудня 2018 року.

Головуючий :

Судді :