Номер провадження: 22-ц/785/723/18
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, діючого в інтересах малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика», за участю Служби у справах дітей Одеської міської ради, органу опіки та піклування в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання договору іпотеки недійсним, застосування наслідків недійсності правочину за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 травня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_2 в інтересах малолітніх дітей, звернувшись 18 листопада 2015 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що проживає з ОСОБА_6 з 1999 року, яка є матір'ю трьох його дітей, як то ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Квартира АДРЕСА_1, в якій проживають, на підставі договору іпотеки, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» та ОСОБА_6, посвідченого 30 березня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сенюк М.В., зареєстрованого в реєстрі за №546, передана в іпотеку для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 згідно кредитного договору №3003002/00-КФК/12 від 30 березня 2012 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» та ОСОБА_6 на суму 640000,00 грн. під 42% річних з обумовленим строком повернення боргу до 30 березня 2013 року. Посилаючись на порушення прав дітей, позивач ОСОБА_2 в інтересах малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 після уточнення 25 грудня 2015 року, 15 серпня 2016 року, 15 листопада 2016 року вимог остаточно на підставі частин 1, 6 статті 203, частини 1 статті 215 ЦК України просив:

визнати недійсним договір іпотеки, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» та ОСОБА_6, посвідчений 30 березня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сенюк М.В. за реєстровим №546;

застосувати наслідки недійсності правочину у вигляді скасування Рішення (нотаріальний напис) №181 від 17 березня 2015 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мінюкової-Кручини Т.П.; скасувати проведену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Т.П. державну реєстрацію права власності №9069577 на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, зареєстровану на власника ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика»; скасувати заборону відчуження, накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сенюк М.В. на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, зареєстровану в реєстрі під №547; поновити реєстрацію права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, за попереднім власником (т.1 а.с.1-6, 39-44, 118-131, 182-189).

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2015 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.29).

Відповідач ОСОБА_6 позов визнала.

Відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» позов не визнав (т.1 а.с.51-56, 213-221).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 травня 2017 року позов задоволено (т.2 а.с.50-53).

Ухвалою судді апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2017 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» на рішення суду (т.2 а.с.72-73).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2017 року справу призначено до розгляду (т.2 а.с.74).

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у неприйнятті судом тих обставин, що на час укладення кредитного договору та договору іпотеки ОСОБА_6 були надані документи її особистої приватної власності на квартиру, не перебування у зареєстрованому шлюбі, проживання дітей за адресом, відмінним від предмета іпотеки; полягає в ігноруванні правових висновків Верховного Суду України щодо неправдивого повідомлення батьками про відсутність прав дітей на майно, у фактичному розгляді позовних вимог щодо правомірності здійснення державної реєстрації права власності ТОВ «ФК «Народна позика» на квартиру через застосування наслідків недійсності правочину; полягає в незалученні до участі у справі належних відповідачів, неправильній оцінці доказів тощо.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, викладено заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує порушенням спірним договором іпотеки прав дітей на житло та правильністю застосування заявлених наслідків недійсності договору як правочину (т.1 а.с.90-93).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, залишення без змін на підставі статті 375 ЦПК України судового рішення в частині вимог про визнання недійсним договору іпотеки, скасування на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦК України судового рішення в частині вимог про застосування наслідків недійсності правочину та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні вимог про застосування наслідків недійсності правочину з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, у зареєстрованому шлюбі не перебувають.

ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7 (т.1 а.с.22-24).

Дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, є дитиною-інвалідом (т.1 а.с.25).

Згідно Договору дарування квартири, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зезик А.В. 3 квітня 2006 року за реєстровим №1169, ОСОБА_6 набула у власність квартиру АДРЕСА_1. В електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі вказаного договору право власності ОСОБА_6 зареєстровано 5 квітня 2006 року (т.1 а.с.65-66).

Між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» та ОСОБА_6 укладено Кредитний договір №3003002/000-КФК/12 від 30 березня 2012 року, за яким надано кредит у вигляді відзивної поновлювальної кредитної лінії у національній валюті України на загальну суму 640000,00 грн. на споживчі цілі під 42% річних на строк по 30 березня 2013 року з переданням в якості забезпечення обов'язків за договором в іпотеку квартири АДРЕСА_4 (т.1 а.с.150-153).

Між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» та ОСОБА_6 укладено Договір іпотеки від 30 березня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сенюк М.В., зареєстрований в реєстрі за №547, яким для забезпечення виконання зобов'язання, що виникло у ОСОБА_6 на підставі укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» та ОСОБА_6 Кредитного договору №3003002/000-КФК/12 від 30 березня 2012 року на суму 640000,00 грн. з відсотковою ставкою 42% річних з обумовленим строком повернення боргу до 30 березня 2013 року, передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 та складається з 3-х житлових кімнат загальною площею 106,00 кв.м житловою площею 62,5 кв.м. За змістом договору іпотеки предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі Договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зезик А.В. 3 квітня 2006 року за реєстровим номером 1169 (т.1 а.с.57-63).

При укладенні кредитного договору ОСОБА_6 заповнила 30 березня 2012 року Анкету позичальника (фізична особа) на отримання кредиту в сумі 640000,00 грн., де вказала про те, що не одружена, має сина та дочку, які проживають в АДРЕСА_10, що є підприємцем, має заробітну плату та місячний дохід сім'ї 3000,00 грн.; пропонує у забезпечення кредиту передати квартиру АДРЕСА_1 вартістю 220000 доларів США. ОСОБА_6 засвідчила своїм підписом власні паспортні дані, що містили відмітку про її реєстрацію з 16 березня 2012 року в квартирі АДРЕСА_1, та надала Довідку (форма №3) від 27 березня 2012 року ОСББ «Промінь-3» про її реєстрацію в квартирі АДРЕСА_1 з 16 березня 2012 року (т.1 а.с.67-71, 208, 209).

ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» надано ОСОБА_6 Довідку від 19 квітня 2013 року за вихідним №10-01/13 про відсутність за Кредитним договором №3003002/000-КФК/12 від 30 березня 2012 року заборгованості станом на 19 квітня 2013 року позичальника перед ТОВ «ФК «Народна позика» та про відсутність у ТОВ «ФК «Народна позика» претензій до позичальника (т.1 а.с.19).

Поряд з цим, з переданої ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновалову Є.А. для ОСОБА_6 вимоги про погашення кредитної заборгованості вбачається, що за Кредитним договором №3003002/00-КФК/12 від 30 березня 2012 року заборгованість станом на 17 червня 2014 року становила 975600,97 грн., де заборгованість за кредитом - 582781,01 грн., за відсотками - 159260,49 грн., з пені - 82036,41 грн., штрафу - 151523,06 грн. (т.1 а.с.74-76).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 17 березня 2015 року за номером запису 9069577 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручина Т.П. на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 20054073 від 17 березня 2015 року) вчинено запис про право приватної власності ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» () на квартиру АДРЕСА_5 (реєстраційний номер нерухомого майна: 00) загальною площею 106 кв.м житловою площею 62,5 кв.м (експертна оцінка 920 000,00 грн., дата оцінки 22 січня 2015 року, документ вартісної оцінки: Звіт, серія та номер: б/н, виданий 22 січня 2015 року ФОП ОСОБА_15.); підстава виникнення права власності: Договір іпотеки, серія та номер: 546, виданий 30 березня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сенюк М.В.(т.1 а.с.20-21).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2016 року в справі №520/9576/15-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 6 квітня 2016 року та постановою Верховного Суду від 14 лютого 2018 року, відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні позову до ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мінюкової-Кручини Т.І. про скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Народна позика» на підставі Договору іпотеки від 30 березня 2012 року та повернення квартири у власність ОСОБА_6 (т.1 а.с.154-159, 160-165).

Місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано з 23 червня 1997 року в квартирі АДРЕСА_6 (т.1 а.с.89).

Місце проживання ОСОБА_6 зареєстровано з 27 жовтня 1997 року в квартирі АДРЕСА_7; з 12 січня 2005 року в квартирі АДРЕСА_1; з 9 листопада 2007 року в квартирі АДРЕСА_1; з 16 березня 2012 року в квартирі АДРЕСА_1 (т.1 а.с.70-71).

У переданій в іпотеку квартирі АДРЕСА_8 зареєстровані з 16 березня 2012 року ОСОБА_6 та діти син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (Довідка №216 від 24 червня 2015 року (т.1 а.с.10, 28).

Згідно наданих Департаментом надання адміністративних послуг відомостей відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області місце проживання ОСОБА_6 зареєстровано з 16 березня 2012 року за адресою: АДРЕСА_9; з нею зареєстровані ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (самостійної реєстрації не має), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (самостійної реєстрації не має), ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (самостійної реєстрації не має) (Довідки №Б4-102832, №Б4-102711, №Б4-102822 від 22 листопада про реєстрацію місця проживання особи)(т.1 а.с.222-224).

В ході апеляційного перегляду справи ТОВ «ФК «Народна позика» надано постанову Верховного Суду від 14 лютого 2018 року про залишення без змін рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2016 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 6 квітня 2016 року в справі №520/9576/15-ц (т.2 а.с.163-168).

На підставі наданих учасниками справи доказів судом першої інстанції встановлено, що на момент укладення Договору іпотеки від 30 березня 2012 року у переданій в іпотеку квартирі проживали ОСОБА_6, ОСОБА_2 та троє їхніх малолітніх дітей, причому місце проживання ОСОБА_6 та дітей у квартирі було зареєстровано в установленому законом порядку; що передача квартири в іпотеку без дозволу органу опіки та піклування на вчинення правочину щодо нерухомого майна, право користування яким мали діти, порушує права та інтереси малолітніх дітей на користування переданою в іпотеку квартирою, що має наслідком недійсність договору іпотеки як правочину в силу положень частини 1,6 статті 203, частини 1 статті 215 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недійсності договору іпотеки із зазначених підстав.

Так, відповідно до положень частин 1, 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочини, що вчиняються батьками (усиновлювачами), не можуть суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, у сенсі даної норми матеріального права для належної юридичної сили правочин, зокрема, не повинен суперечити чинному законодавству, чинний правочин передбачає охорону прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх, непрацездатних дітей.

Згідно частини 1 статті 215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною 1, 6 статті 203 цього Кодексу, є підставою недійсності правочину.

Частиною 1 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частиною 4 даної статті передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Відповідно до частини 1 статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до частини 4 статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Аналіз судової практики Верховного Суду України вказує на те, що передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства», статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист прав дітей. Якщо при укладенні договору іпотекодавець приховав той факт, що право користування житлом у квартирі має малолітня дитина, й попереднього дозволу на вчинення оспорюваного правочину орган опіки та піклування не надав, а правочин, учинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, за відсутності обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина 6 статті 203, частина 1 статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що такий правочин суперечить правам та інтересам дитини, звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло; сам по собі факт відсутності обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним.

На підставі зібраних у справі доказів встановлено, що на момент укладення спірного договору іпотеки місце проживання ОСОБА_2 було зареєстровано в АДРЕСА_10, місце проживання ОСОБА_6 було зареєстровано в АДРЕСА_1, згідно наданих Департаментом надання адміністративних послуг відомостей відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області разом з ОСОБА_6 було зареєстровано в АДРЕСА_1 місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Дані Департаменту надання адміністративних послуг містять посилання на те, що діти зареєстровані за місцем реєстрації місця проживання матері, при цьому самостійної реєстрації не мають. В справі наявні й інші довідки житлово-експлуатаційної організації, які відмінні одна від одної тим, що одна довідки містять інформацію про реєстрацію у переданій в іпотеку квартирі дітей, інша такої інформації не містить.

Так, пунктами 1.9, 1.10 глави 2 розділу П Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22 лютого 2012 року за №282/20595, передбачено, що з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подання йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатуючої організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання; у разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні чи неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину.

Дійсно, нотаріусу при посвідченні договору іпотеки було надано довідку, що містила дані про реєстрацію місця проживання в квартирі лише ОСОБА_6, поряд з цим наявна як у ТОВ «ФК «Народна позика», так і у нотаріуса інформація (паспортні дані позичальника, анкета позичальника тощо) містила інформацію про те, що у ОСОБА_6 є троє малолітніх дітей, до того ж одна дитина інвалід з дитинства, відтак, у даній ситуації витребування нотаріусом дозволу органу опіки та піклування на вчинення правочину щодо нерухомого майна для перевірки відсутності прав малолітніх дітей на користування квартирою, що підлягала передачі в іпотеку, було необхідним.

В Законі України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-ІУ положення про обов'язкову реєстрацію новонароджених дітей відсутні, у зв'язку із чим судова практика орієнтує на те, що визнання недійсними договорів іпотеки без згоди органів опіки та піклування навіть у випадку, коли дитина не була зареєстрована в переданому в іпотеку житловому приміщенні, продиктовані необхідністю захисту її житлових прав та інтересів.

Суду не надано доказів того, що троє малолітніх дітей, мають зареєстроване місце проживання відмінне від предмета іпотеки. Посилання на те, що діти проживають на житловій площі бабусі, в іншому житлі не приймається, оскільки дана обставина не є підтвердженою належними та допустимими доказами, а тимчасове перебування дітей у тому чи іншому місці не є гарантією їх прав на житло. ОСОБА_6 не перебуває у зареєстрованому шлюбі з батьком дітей ОСОБА_2, ОСОБА_6 була зареєстрована та фактично проживала у квартирі, яка підлягала передачі в іпотеку, тому в силу положень частини 4 статті 29 ЦК України місце проживання її трьох дітей визначалось її як матері зареєстрованим місцем проживання, а стаття 405 ЦК України надавала її дітям сервітутне право користування житлом як то квартирою АДРЕСА_1 За таких обставин, у даній ситуації орган опіки та піклування мав перевірити дотримання житлових прав дітей та надати чи не надати відповідний дозвіл на передання квартири в іпотеку, зважаючи в тому числі й на те, що зазначений в анкеті позичальника ОСОБА_6 дохід сім'ї, розмір наданого ТОВ «ФК «Народна позика» кредиту, відсоткова ставка по такому та строк повернення коштів не підтверджували реальну можливість ОСОБА_6 на виконання кредитних зобов'язань, що як наслідок у будь-якому разі призвело б до виконання кредитних зобов'язань за рахунок предмета іпотеки, тобто квартири, право на житло в якій мали троє малолітніх дітей, в тому числі й дитина-інвалід дитинства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо порушення прав дітей на житло переданням в іпотеку квартири та, відповідно, не приймає викладені в апеляційній скарзі доводи щодо відсутності підстав для визнання договору іпотеки недійсним з огляду на те, що ОСОБА_6 особисто заповнила анкету позичальника про отримання кредиту, в анкеті зазначила, що не одружена, має двох дітей, які проживають в іншій квартирі, що про наявність третьої дитини приховала, що надала довідку про реєстрацію лише себе в іпотечній квартирі, а недобросовісна поведінка ОСОБА_6 та її халатне відношення до своїх дітей не є підставою недійсності правочину.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги ТОВ «ФК «Народна позика» посилається на правовий висновок, зроблений Верховним Судом України у постанові від 22 червня 2016 року у справі №1024цс-16, відповідно до якого власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій; неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші передбачені законодавством наслідки, які застосовуються органами опіки та піклування.

Скаржник зазначає, що ОСОБА_6 діяла недобросовісно та халатно по відношенню до своїх дітей, що отримала кредит за власним бажанням, не здійснила вчасно його погашення, що під час передачі квартири в іпотеку усвідомлювала можливі наслідки втрати права власності на квартиру, що діяла у власних інтересах, а не в інтересах своїх дітей, що ОСОБА_2 проживав разом із ОСОБА_6 та дітьми і це не виключає його обізнаності у отриманні кредиту та передачі квартири в іпотеку, що діти не позбавлені права проживати у житлі батька тощо.

Так, дійсно, недобросовісна поведінка ОСОБА_6 мала місце, однак дана обставина не є безумовною підставою для відмови у визнані договору іпотеки недійсним.

Вищевказаний правовий висновок, зроблений Верховним Судом України у постанові від 22 червня 2016 року у справі №1024цс-16, зазначає й про те, що «вчинений батьками правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина 6 статті 203, частина 1 статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло».

Отже, судова практика орієнтує на те, що основою у визнанні недійсним вчиненого батьками правочину стосовно нерухомого майна, право користування яким має дитина, є не поведінка батьків, а факт того, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини шляхом звуження обсягу існуючих майнових права дитини, порушення охоронюваних законом інтересів дитини, порушення гарантій збереження права дитини на житло тощо.

В даному випадку троє малолітніх дітей, з них одна дитина-інвалід дитинства, мали право на житло у належній матері трикімнатній квартирі, все інше житло, в тому числі й житло, де зареєстрований батько дітей, чи житло, де власником є бабуся дітей, не є гарантованим житлом дітей, до того ж житло батька є однокімнатною квартирою, площа якої відповідно не може забезпечувати дітям належні житлові умови, а дитині-інваліду дитинства в силу наявного діагнозу окремої кімнати.

Оформлення кредитного та іпотечного договорів мало місце в м. Києві під час перебування ОСОБА_6 з дитиною на лікуванні, іпотечне майно знаходиться в м. Одесі. ТОВ «ФК Народна позика» задля забезпечення гарантій повернення кредитних коштів мав би теж пересвідчитися як у платоспроможності ОСОБА_6, її бездоганній кредитній історії в інших банках та фінансових установах, так і у тому, що передачею в іпотеку майна не будуть порушені будь-яких інших осіб права та інтереси, відтак, посилатися лише на недобросовісну поведінку ОСОБА_6 як причину ситуації з поверненням кредиту недоречно.

Позов до суду про визнання недійсним іпотечного договору з підстав частини 6 статті 203, частини 1 статті 215 ЦК України подано ОСОБА_2 як батьком в інтересах трьох малолітніх дітей, ОСОБА_2 не є стороною ні кредитного, ні іпотечного договору, посилання скаржника на те, що ОСОБА_2 був обізнаний щодо передачі квартири в іпотеку, є припущенням, на якому судове рішення грунтуватися не може, відтак, до ОСОБА_2 не може бути застосовано правовий висновок щодо недобросовісності поведінки батьків при укладенні правочинів щодо майна, права на які мають діти. Відповідачами у справі є мати дітей ОСОБА_6 як позичальник та іпотекодавець і ТОВ «ФК «Народна позика» як кредитор та іпотекодержатель; недійсність договору іпотеки заявлено з підстав вчинення матір'ю правочину, що суперечить правам та інтересам малолітніх дітей. Те, що право дітей на житло порушено відповідачами не заперечується, доказами підтверджено, що ж до недобросовісності ОСОБА_6, рівно як і безпечності ТОВ «ФК «Народна позика», то дані обставини не є визначальними у вирішенні спору. ТОВ «ФК «Народна позика» не позбавлена права отримати забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_6 за рахунок іншого майна.

Не приймаються посилання ТОВ «ФК «Народна позика» й на те, що має місце судове рішення, яким дано оцінку дійсності кредитного та забезпечувального договорів.

Так, дійсно постановою Верховного Суду від 14 лютого 2018 року залишено без змін рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 6 квітня 2016 року в справі №520/9576/15-ц про відмову ОСОБА_6 у задоволенні позову до ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мінюкової-Кручини Т.І. про скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Народна позика» на підставі Договору іпотеки від 30 березня 2012 року та повернення квартири у власність ОСОБА_6 (т.1 а.с.154-159, 160-165, т.2 а.с.163-168). Однак рішення у справі №520/9576/15-ц не є перешкодою для визнання за позовом батька в інтересах дітей недійсним іпотечного договору з підстав вчинення матір'ю правочину, що суперечить правам та інтересам малолітніх дітей, оскільки у справі №520/9576/15-ц вимоги було заявлено з підстав припинення кредитного зобов'язання, відповідно, питання порушення прав та інтересів дітей іпотечним договором не досліджувалось, висновків щодо дотримання прав дітей на житло судові рішення у вищевказаній справі не містять.

Не приймаються як підстава для відмови у позові про визнання недійсним іпотечного договору посилання ТОВ «ФК «Народна позика» й на те, що у позасудовому порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса згідно із застереженням у іпотечному договорі право власності на передану в іпотеку квартиру перейшло від ОСОБА_6 до ТОВ «ФК «Народна позика», оскільки перехід права власності на майно мав місце після укладення спірного договору іпотеки і на досліджувані у справі, що переглядається, обставин щодо дотримання прав дітей на житло при передачі квартири в іпотеку, не впливає.

Не підлягає наданню у справі, що переглядається, й оцінка виконанню зобов'язань за кредитним договором, так як це не є предметом спору про визнання недійсним іпотечного договору з заявлених підстав.

З огляду на викладене, рішення суду в частині позовних вимог про визнання договору іпотеки недійсним підлягає залишенню без змін.

Крім вимог про визнання недійсним договору іпотеки ОСОБА_2 в інтересах дітей заявлено про застосування наслідків недійсності правочину у вигляді скасування Рішення (нотаріальний напис) №181 від 17 березня 2015 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мінюкової-Кручини Т.П.; скасування проведеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Т.П. державної реєстрації права власності №9069577 на квартиру, яка знаходиться за адресом: АДРЕСА_3, зареєстровану на власника ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика»; скасування заборони відчуження, накладеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сенюк М.В. на квартиру, яка знаходиться за адресом: АДРЕСА_3, зареєстровану в реєстрі під №547; поновлення реєстрації права власності на квартиру, яка знаходиться за адресом: АДРЕСА_3, за попереднім власником ОСОБА_6

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення цієї частини вимог та, відповідно. приймає викладені в апеляційній скарзі доводи щодо цієї частини вимог з огляду на наступне.

Так, відповідно до визначених частини 1 статті 216 ЦК України правових наслідків недійсності правочину недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все те, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість одержаного, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Малолітні ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах яких подано позов, рівно як і ОСОБА_2 не є власниками спірного нерухомого майна, ОСОБА_6 є відповідачем у справі, а не особою, яка звернулась до суду за захистом порушеного права власності на спірне нерухоме майно. Визнання недійсним договору іпотеки з підстав вчинення відповідачем правочину, що суперечить правам та інтересам малолітніх дітей відповідача на житло, не має у сенсі положень частини 1 статті 216 ЦК України правовим наслідком скасування заборони відчуження, накладеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сенюк М.В. на квартиру, яка знаходиться за адресом: АДРЕСА_3, зареєстрованої в реєстрі під №547.

Що ж до іншого, а саме скасування Рішення (нотаріальний напис) №181 від 17 березня 2015 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мінюкової-Кручини Т.П.; скасування проведеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Т.П. державної реєстрації права власності №9069577 на квартиру АДРЕСА_1 на власника ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика»; поновлення реєстрації права власності на квартиру за попереднім власником ОСОБА_6, то дані вимоги не є правовими наслідками недійсності договору іпотеки як правочину у розумінні статті 216 ЦК України, а можуть бути предметом іншого спору, оскільки перехід права власності на нерухоме майно відбувся в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки.

З огляду на викладене, рішення суду в частині вимог про застосування наслідків недійсності іпотечного договору підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у застосування наслідків недійсності правочину у заявлений спосіб.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.п.1,2 ч.1 ст.374, ст.375, п.4 ч.1 ст.376, ст.ст.381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 травня 2017 року в частині вимог ОСОБА_2, діючого в інтересах малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика», за участю Служби у справах дітей Одеської міської ради, органу опіки та піклування в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради про застосування наслідків недійсності правочину - скасувати.

В задоволенні вимог ОСОБА_2, діючого в інтересах малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика», за участю Служби у справах дітей Одеської міської ради, органу опіки та піклування в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради про застосування наслідків недійсності правочину - відмовити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 травня 2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_2, діючого в інтересах малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика», за участю Служби у справах дітей Одеської міської ради, органу опіки та піклування в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання договору іпотеки недійсним - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2018 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова