ЄУН № 336/2412/18
пр. № 2/336/1742/2018
31 жовтня 2018 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Суркової В.П., при секретарі Прохоровій А.О., розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження цивільну справу №336/2412/18, провадження № 2/336/1742/2018 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
з повідомленням (викликом) сторін, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача по справі на свою користь 70 000,00 гривень на виконання договору позики та понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1762 грн.
В обґрунтування позову зазначив, що 21.08.2017 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики. На виконання якого позивачем було передано відповідачу грошові кошти в розмірі 70 00,00 гривень.
За умовами договору відповідач зобовязався повернути борг до 01.05.2018 року, проте, до теперішнього часу борг ним не повернутий.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просив про його задоволення.
Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, відзиву або будь-яких заяв до суду не подавав, а тому на підставі статей 280 282 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача за згодою позивача.
Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.
Згідно зі статтею 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.
Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:
2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право;
4) відновлення становища, яке існувало до порушення;
5) примусове виконання обов'язку в натурі;
6) зміна правовідношення;
7) припинення правовідношення;
8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;
9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;
10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що 21.08.2017 року відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1, отримав у борг від позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, грошові кошти у розмірі 70 000,00 гривень, що підтверджується оригіналом договору, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 (а.с.69). Відповідно до умов договору, який міститься в матеріалах справи відповідач зобовязався повернути борг 01.05.2018 року.
Відповідач (позичальник) свої зобов'язання щодо повернення суми грошових коштів у розмірі 70 000,00 гривень не виконав, допустив порушення своїх боргових зобов'язань. Докази, надані позивачем не оспорив, не подав доказів на їх спростування повне або часткове.
Відповідно до частини 1 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.
Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем доказів сплати коштів на користь позивача суду не надано, зазначені позивачем обставини не спростовано, а тому, суд приходить до висновку, що факт наявності боргу в розмірі 70 000,00 гривень належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем, в порядку статей 12 та 81 Цивільного процесуального кодексу України не спростований.
Відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі вищевикладеного суд вбачає всі підстави для задоволення позовної заяви ОСОБА_1
Керуючись статтями 207, 526, 530, 612, 625, 629, 1046, 1047, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України,
Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, адреса: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2) про стягнення боргу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 70 000,00 гривень за договором позики від 21 серпня 2017 року.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1762,00 (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Суркова