Справа № 359/184/17 Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І. В.
Провадження № 22-ц/780/3145/18 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 46 02.08.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 серпня 2018 року апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Савченка С.І., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря - Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Великоолександрівська сільська рада Бориспільського району Київської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Великоолександрівська сільська рада Бориспільського району Київської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що вона є власником земельної ділянки загальною площею 0,0600 га з цільовим призначенням для садівництва, що розташована по АДРЕСА_1. Вказана земельна ділянка межує із земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_2, власником якої є відповідач ОСОБА_3 Позивач вказувала, що 01 квітня 2016 року відповідач без її згоди суттєво змістив сучасні межові знаки, які були вперше встановлені у 1984 році та на підставі яких власниками земельних ділянок були побудовані огорожі. Вказані порушення були встановлені постійно діючою комісією сільської ради, про що складено акт від 01 квітня 2016 року та рекомендовано ОСОБА_3 дотримуватись добросусідських відносин. Зазначала, що на її звернення посадовими особами Бориспільського районного відділу Київського обласного Центру ДЗК проведено обстеження належної їй земельної ділянки та складено зведений план, згідно з яким ширина земельної ділянки з боку АДРЕСА_1 зменшена на 1,05 м., а з боку земельної ділянки ОСОБА_4 - на 0,2 м., тобто чотири з п'яти встановлених відповідачем межових знаків не відповідають тим, за якими встановлені огорожі сусідів. Вказувала, що на захопленій території відповідач розмістив паркан та розпочав близько межі споруджувати двоповерховий будинок.

З урахуванням наведеного ОСОБА_2 просила зобов'язати відповідача ОСОБА_3 усунути порушення права володіння та користування їй земельною ділянкою площею 0,0600 га з цільовим призначенням для садівництва, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання відповідача знести паркан та відновити межі земельної ділянки відповідно до плану зовнішніх меж земельної ділянки, зазначеного в державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 04 січня 1997 року на ім'я ОСОБА_2 на підставі рішення Великоолександрівської сільської ради народних депутатів від 02 серпня 1995 року.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2018 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та увалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, щосуд першої інстанції не дав належної оцінки акту постійно діючої комісії сільської ради від 01 квітня 2016 року та зведеному плану земельної ділянки, складеного посадовими особами Бориспільського районного відділу Київського обласного Центру ДЗК, які свідчать про те, що відповідач без її згоди суттєво змістив існуючі межові знаки та захопив частину належної їй земельної ділянки, на якій встановив паркан.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, щопозивачем ОСОБА_2 не доведено порушення її прав на землю з боку відповідача ОСОБА_3

Такі висновки суду першої інстанції є правильними й такими, що ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно з положеннями ст.386, 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч.2 ст.16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У пункті 7 постанови Пленум Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

Відповідно до положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони є власниками суміжних земельних ділянок.

Позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0600 га з цільовим призначенням для садівництва, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_1 у с. Мала Олександрівка Бориспільського району Київської області, яка належить їй на підставі державного акту про право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 виданого 04 січня 1997 року на підставі рішення Великоолександрівської сільської ради від 02 серпня 1995 року №86.

Відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0599 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер НОМЕР_4, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Великоолександрівська сільська рада, садове товариство «Янтарь», на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09 вересня 2010 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, який посвідчений приватним нотаріусом Київского міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №7309. Вказана земельна ділянка належала ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_5 від 10 квітня 2008 року.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 травня 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до голови Великоолександрівської сільської ради із письмовим зверненням, в якому просила заслухати її звернення на сесії Великоолександрівської сільської ради про порушення її права власності на землю з боку власника сусідньої земельної ділянки НОМЕР_6 ОСОБА_3, яке виникло з 2012 року.

Згідно з рішенням Великоолександрівської сільської ради від 09 червня 2015 року №2814-92-IV вирішено надати ОСОБА_2 відповідь, що спірні питання, приватних ділянок, які не можливо вирішити за домовленістю, вирішуються в судовому порядку.

По справі встановлено, що згідно з актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 01 квітня 2016 року, складеного товариством з обмеженою відповідальністю «Інгер-Град» (далі - ТОВ «Інгер-Град»), передано ОСОБА_3 закріплені в натурі (на місцевості) межові знаки - металеві труби в кількості 5 шт. Суміжний землевласник ОСОБА_2 підписала даний акт, однак зазначила, що не погоджується з виносом земельної ділянки.

Згідно з актом перевірки постійною комісією Великоолександрівської сільської ради з питань землекористування, екології, законності, охорони громадського порядку, захисту прав і законних інтересів громадян та контролю за приватизацією комунальної власності від 01 квітня 2016 року, складеного на підставі заяви ОСОБА_3, встановлено, що в присутності сусідки ОСОБА_2 ТОВ «Інтер-Град» було встановлено 5 штук межових знаків, які передані на зберігання землевласнику ОСОБА_3 Встановлення меж проводилось без порушень. Комісією засвідчено, що чотири з п'яти встановлених межових знаків не відповідають тим, за якими встановлені огородження ділянок сусідів, що вказує на суттєве зміщення сучасних межових знаків, встановлених ТОВ «Інтар-Град» від фактично встановлених ще у 1984 році, на основі яких власниками земельних ділянок були побудовані огорожі, а саме: межа земельної ділянки ОСОБА_2 зміщена, паркан, що відгороджує земельну ділянку ОСОБА_2 облаштований на земельній ділянці ОСОБА_3 При цьому паркан, що відмежовує земельну ділянку ОСОБА_3 з іншої сторони, встановлений на земельній ділянці іншого сусіда, який претензій до ОСОБА_3 на теперішній час не має (а.с.13).

Згідно листа Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі від 02 лютого 2017 року та відповіді Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 08 лютого 2017 року, наданих на звернення депутата VII скликання Бориспільської районної ради Київської області ОСОБА_6, відповідно до п.12 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом.

З викопіювання з Генерального плану садового товариства «Янтар» встановлено, що земельна ділянка НОМЕР_7, яка належить позивачу ОСОБА_2, являє собою неправильний чотирикутник, а земельна ділянка НОМЕР_6, яка належить ОСОБА_3, являє собою неправильний п'ятикутник, що відповідає кадастровим планам земельних ділянок, які містяться у державних актах на право власності на земельні ділянки (а.с.9,136).

Водночас, площа земельних ділянок сторін відповідно до Генерального плану становить по 0,06 га, кожна, а згідно з державними актами на право власності площа земельної ділянки ОСОБА_2 становить 0,06 га, а земельної ділянки ОСОБА_3 - 0,0599 га (а.с.9,136).

Відповідно до зведеного плану земельної ділянки ОСОБА_2, виготовленого КОФ ДП «Центр ДЗК» геодезистом ОСОБА_7, площа земельної ділянки позивача згідно фактичних меж на місцевості становить 0,0601га, а відповідно до меж, визначених зі слів власника ОСОБА_2 - 0,0620 га. Довжина межі між земельною ділянкою ОСОБА_2 та земельною ділянкою ОСОБА_3 становить: 23,60 м - згідно даних кадастрової карти; 23,39 м - визначена зі слів ОСОБА_2; 23,33 м - згідно фактичних меж на місцевості (а.с.14).

З відповіді громадської організації «Садівницьке товариство «Янтар» від 12 березня 2018 року вбачається, що огорожі між земельними ділянками НОМЕР_7 та НОМЕР_6 до недавнього часу не існувало, межові знаки були втрачені, що визвало спір між власником земельної ділянки НОМЕР_6 ОСОБА_3 та власником земельної ділянки НОМЕР_7 ОСОБА_2 Встановлення огорожі між ділянками НОМЕР_7 та НОМЕР_6 спочатку власником ділянки НОМЕР_7 ОСОБА_2, а потім перенесена заявником ОСОБА_3, в обох випадках відбулось з порушенням Генерального плану і без врахування рекомендації комісії товариства. В обох випадках межа зміщена в бік ділянки заявника ОСОБА_3 і не знаходиться на одній лінії з межею між ділянками НОМЕР_8, як це передбачено Генеральним планом. Вказані обставини підтверджуються викопіюванням з Генерального плану.

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, яким суд дав належну правову оцінку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що відповідачем порушено її право власності на земельну ділянку, оскільки з досліджених судом наведених вище доказів встановлено, що відповідно до винесених в натуру землевпорядними організаціями меж суміжних земельних ділянок, власниками яких є позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3, площа земельної ділянки, яка фактично знаходиться у користуванні позивача, є більшою, ніж визначено у правовстановлюючому документі, а також фактична межа земельної ділянки позивача знаходиться на земельній ділянці відповідача.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки акту постійно діючої комісії сільської ради від 01 квітня 2016 року та зведеному плану земельної ділянки, складеного посадовими особами Бориспільського районного відділу Київського обласного Центру ДЗК, не заслуговують на увагу з наведених вище підстав.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції було роз'яснено сторонам, що для перевірки наведених вище обставин потрібні спеціальні знання, проте клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи сторонами, зокрема, позивачем, заявлено не було. Також позивач не заявляла клопотання про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи і в суді апеляційної інстанції, хоча їй та її представнику таке право було роз'яснено апеляційним судом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визнав необґрунтованими доводи позивача про те, що фактичні межі її земельної ділянки після переміщення огорожі не відповідають фактичним межам, які були утворені у 1984 році, оскільки державний акт на право приватної власності на земельну ділянку позивач отримала у 1997 році, а доказів того, що межі земельної ділянки були винесені в натурі та відповідали тим, що позивач вказувала при складанні зведеного пану земельної ділянки, позивач суду не надала.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, оскільки позивачем не доведено порушення її права на землю з боку відповідача, що є її процесуальним обов'язком відповідно до ст. 81 ЦПК України.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді