Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 236/22/16-ц

провадження № 61-111св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2, яка підписана представником ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Донецької області від 07 липня 2016 року у складі суддів: Мальованого Ю. М., Новосядлої В. М., Новосьолової Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі -ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 29 липня 2008 року було укладено кредитний договір № 437М-08, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 485 000 грн терміном до 28 липня 2013 року, а ОСОБА_2 зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

Для забезпечення виконання зобов'язань між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, за умовами якого він зобов'язався відповідати перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за зобов'язанням ОСОБА_2 у солідарному порядку.

Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав, однак ОСОБА_2 умови кредитного договору належним чином не виконувала, у результаті чого утворилась заборгованість.

Уточнивши позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість станом на 04 листопада 2015 року у розмірі 1 806 354,87 грн.

Заочним рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 28 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що рішенням апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2011 року встановлено, що заборгованість за кредитним договором, процентах та пені станом на 31 березня 2009 року була погашена.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 07 липня 2016 року рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 28 квітня 2016 року скасовано, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 29 липня 2008 року № 437М-08 станом на 04 листопада 2015 року по тілу кредиту - 386 018,72 грн, за непогашеними відсотками за користування кредитом - 738 075,25 грн та пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 337 116,65 грн, всього 1 461 210,62 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» понесені позивачем судові витрати у розмірі 46 366,28 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що матеріали справи не містять належних доказів виконання ОСОБА_2 зобов'язань за договором, а сума заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, тому наявні підстави для стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсотках.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, яка підписана представником ОСОБА_3, просить скасувати рішення апеляційного суду Донецької області від 07 липня 2016 року та залишити в силі рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 28 квітня 2016 року. Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції порушено статтю 61 ЦПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та залишено поза увагою, що рішенням апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2011 року було встановлено, що заборгованість за кредитним договором, процентах та пені станом на 31 березня 2009 року була відшкодована.

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 29 липня 2008 року укладено кредитний договір № 437М-08, відповідно до якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 485 000 грн на термін до 28 липня 2013 року, а відповідач зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, які встановлені в кредитному договорі. Відповідно до розрахунку наданого банком, станом на 04 листопада 2015 року виникла заборгованість у розмірі 1 806 354,87 грн, яка згідно складається: 386 018, 72 грн заборгованість за кредитом; 738 075, 25 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 682 260, 90 грн заборгованість за пенею.

Згідно з вимогами частини третьої статті 61 ЦПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд першої інстанції встановив, що рішенням Краснолиманського міського суду від 05 квітня 2011 року (справа № 2-67/11) позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 29 липня 2008 року № 437М-08 у сумі 665 288,79 грн та судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2011 року рішення Краснолиманського міського суду від 05 квітня 2011 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено. Рішення набрало законної сили.

Апеляційним судом Донецької області у рішенні від 23 травня 2011 року встановлено, що рішенням Краснолиманського міського суду від 29 вересня 2009 року у справі № 2-729-09 за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про звернення стягнення на майно, позовні вимоги банку задоволено частково, в заклад банку передано заставлене майно: 2 автомобілі DAF, 2 автопричепи, банку надані всі повноваження, необхідні для продажу цього майна. Оскільки станом на 31 березня 2009 року розмір заборгованості була 489 854,57 грн, а загальна вартість вказаного заставленого майна становила 533 230 грн, тобто перекривала суму боргу, суд зробив висновок, що: «…заборгованість за кредитним договором, процентах та пені станом на 31 березня 2009 року в загальній сумі 489 854, 57 грн була відшкодована судом на користь банку».

Тому з урахуванням обставин встановлених рішенням апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2011 року, яке набрало законної сили, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову. Натомість апеляційний суд скасував законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, рішення апеляційного суду Донецької області від 07 липня 2016 року скасувати, а рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 28 квітня 2016 року залишити в силі.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, яка підписана представником ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 07 липня 2016 року скасувати.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 28 квітня 2016 року залишити в силі.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду Донецької області від 07 липня 2016 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В. І.Крат

В. П.Курило