Справа № 585/3477/18
Номер провадження 2/585/1186/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року м.Ромни

Роменський міськрайоний суд Сумської області в складі : судді - Євлах О.О., за участю : секретаря Безручко О.П., позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни в режимі відеоконференцзв»язку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Роменська виправна колонія №56», про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення права засудженого на таємницю кореспонденції з суду та його приватного життя ,

в с т а н о в и в:

05 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи «Роменська виправна колонія №56» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення права засудженого на таємницю кореспонденції з суду, та його приватного життя.

Свої вимоги мотивував тим, що він є засудженим до довічного позбавлення волі і відбуває покарання у Державній установі «Роменська виправна колонія № 56» з 04.05.2005 року. У лютому 2015 року він звернувся у Лисичанський міський суд Луганської області з цивільним позовом до фізичної особи ОСОБА_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1. 20 вересня 2016 року службовий персонал Роменської ВК № 56 вручив йому лист Лисичанського міського суду Луганської області від 14.09.2016 року, в якому суд ставив до відома, зокрема його, та ОСОБА_3 про направлення цивільної справи № 2/415/44/16 (унікальний номер 415/973/15-ц) до Апеляційного суду Луганської області для розгляду апеляційної скарги позивача. Даний лист суду відповідач зареєстрував в Журналі обліку вхідної кореспонденції осіб, які тримаються, у справі 20.09.2016 року за № 4559, у відкритому вигляді, про що свідчить штемпель колонії з відповідним реєстраційним індексом на цьому листі. Лисичанський міський суд Луганської області, направляючи йому кореспонденцію, що стосувалася його позову до ОСОБА_3, завжди, зазначав на конверті його ім»я як одержувача поштового відправлення. На його запитання, чому вищевказана кореспонденція суду не зареєстрована в канцелярії Роменської ВК у закритому вигляді з приміткою «Закритий конверт» та вручена йому у відкритому вигляді, відповідач пояснити відмовився. Відповідач також відмовився надати йому інформацію про місцезнаходження поштового конверта, в якому надійшла йому кореспонденція суду, що є також порушенням його прав власності та доступу до відкритої інформації. З огляду на викладене, відповідач не виконав приписів ч. 4 ст. 113 КВК України та п. 5 розділу ІІ Інструкції, чим порушив його права на таємницю кореспонденції з суду, передбачені ч. 2 ст. 7 КВК України, ст. 31 Конституції України, ст. 306 ЦК України та параграфом 1 ст. 8 Конвенції. Протиправність поведінки відповідача полягає у невиконанні юридичного обов»язку, встановленому нормами права. Незаконні дії відповідача створили конфлікт між сторонами, який викликав у нього нервове потрясіння та тривалу нервову напругу. Він знаходиться у вразливому становищі. Відповідач, який повинен бути для нього прикладом порядності і відповідальності в демократичному суспільстві та в силу своїх службових обов»язків стимулювати його до право слухняної поведінки, виявися злочинцем. Протиправна поведінка відповідача лягла на нього психологічним тягарем. Дані обставини порушили нормальний хід його життя, призвели до відчаю та посилили його душевні страждання, що безумовно не сприяло покращенню його стану здоров»я. Тому просив стягнути з Роменської ВК № 56 на його користь моральну шкоду у однократному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, що діятиме на час розгляду справи, завданої йому внаслідок порушення його права на таємницю кореспонденції з Лисичанського міського суду Луганської області від 14.09.2016 року, адресованої на його ім»я.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача Роменської ВК № 56 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Крім того, відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якій відповідач позов не визнав, зокрема, пославшись на те, що 20 вересня 2016 року відправлення на ім»я позивача ОСОБА_1 надходили лише з міста Ромни, а твердження позивача про те, що лист було направлено на його ім»я і про це було зазначено на конверті є неправдивим. В особовій справі ОСОБА_1 знаходиться розписка від 21.09.2016 року про те, що він отримав на руки повідомлення Лисичанського міського суду Луганської області від 14.09.2016 року, вхідний номер 4559 від 20.09.2016 р. Будь які інші документи щодо цього вхідного листа відсутні, тому що конверт, в якому надійшла дана кореспонденція, передано на руки засудженому. Тому дії ДУ «Роменська ВК № 56» були виключно в межах правового поля, протиправність діяння, вина і заподіяння шкоди відсутні, вимоги позивача будуються на власних припущеннях, що не може бути доказами по справі.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу відшкодування моральної шкоди завданої неправомірними діями посадових осіб під час відправки кореспонденції, адресованої з суду.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 засуджений до довічного позбавлення волі і відбуває покарання в Державній установі «Роменська виправна колонія № 56».

20 вересня 2016 року службовий персонал Роменської ВК № 56 вручив ОСОБА_1 лист Лисичанського міського суду Луганської області від 14.09.2016 року, в якому суд ставив його до відома про направлення цивільної справи № 2/415/44/16 (унікальний номер 415/973/15-ц) до Апеляційного суду Луганської області для розгляду апеляційної скарги позивача. Даний лист суду відповідач зареєстрував в Журналі обліку вхідної кореспонденції, 20.09.2016 року за № 4559, у відкритому вигляді, про що свідчить штемпель колонії з відповідним реєстраційним індексом на цьому листі (а. с. 5), та записи, зроблені в журналі, які досліджені в судовому засіданні (а. с. 59-60).

З Книги для запису рекомендованих поштових відправлень і повідомлень за період з 03.06.2016 року 17.03.2017 року вбачається, що 20 вересня 2016 року ДУ «Роменська ВК № 56» отримала в поштовому відділенні рекомендований лист, в графі «місце приймання» вказано «Ромни», в графі «кому адресоване» вказано «Карпенко» (а. с. 22 -23).

Згідно розписки, наданої відповідачем, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, отримав повідомлення від Лисичанського м/с Луганської області, від 14.09.2016 р., вх.. № 4559 від 20.09.2016 року (а. с. 26).

З інформації Лисичанського міського суду Луганської області від 01.11.2018 р. вбачається, що в матеріалах справи знаходиться супровідний лист від 14.09.2016 року про направлення справи до Апеляційного суду Луганської області за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від 03.09.2016 року. Другий та третій екземпляри супровідного листа направлені простою кореспонденцією позивачу ОСОБА_1 (вих.. № 415/973/15-ц/13804/2016) та відповідачу ОСОБА_4 (а. с. 58).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування. Винятками можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинності чи з'ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншим способом одержати інформацію неможливо.

Частинами 1, 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Частинами 3, 4 ст. 113 Кримінально-виконавчого кодексу України (з змінами та доповненнями внесеними законом від 08.04.2014 року) визначено, що кореспонденція, яку одержують і надсилають засуджені до відбування покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягає перегляду.

Кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, суду та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Кримінально-виконавчого кодексу України щодо адаптації правового статусу засудженого до європейських стандартів», прийнятого 8.04.2014 року, яким було унесені зміни до ч.4 ст.113 КВК України було передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк після набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність з цим Законом та забезпечити перегляд і скасування центральним органом виконавчої влади з питань виконання покарань, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону.

Вищезазначений Закону України набрав чинності з 07.05.2014 року.

Суд враховує практику Європейського суду з прав людини який приділяє особливу увагу питанню ефективного використання ув'язненими права на подання заяви. Він зазначав, що ув'язнені перебувають в особливо вразливому становищі, оскільки їх листування із Судом і з рештою зовнішнього світу залежить від адміністрації установ виконання покарань (див., наприклад, рішення від у справі «Котлец проти Румунії» (&?с;…&?й;), заява № 38565/97, п. 71, від 3 червня 2003 року). Суд завжди наголошував на важливості дотримання конфіденційності кореспонденції Суду із заявниками, оскільки вона може містити скарги на дії адміністрації пенітенціарних установ або їхніх працівників. Розкриття листів, які надійшли із Суду чи адресовані йому, може призвести до того, що вони будуть прочитані, що, як легко можна уявити, породжує ризик того, що при нагоді працівники пенітенціарної установи можуть помститися засудженому, про якого йдеться (див. рішення у справах «Кляхін проти Росії» (Klyakhin v. Russia), заява № 46082/99, п. 118, від 30 листопада 2004 року; «Мєченков проти Росії» (Mechenkov v. Russia), заява № 35421/05, п. 123, від 7 лютого 2008 року, та «Понушков проти Росії» (Ponushkov v. Russia), заява № 30209/04, п. 80, від 6 листопада 2008 року).

Отже, кореспонденція із суду для засудженого ОСОБА_1, надіслана Лисичанським міським судом Луганської області від 14.09.2016 року, повинна була бути зареєстрована у з відміткою «у закритому конверті», оскільки адресована була безпосередньо засудженому ОСОБА_1 А тому працівники колонії не мали законних підстав для перегляду даного листа та його реєстрації в журналі вхідної кореспонденції.

Тому суд прийшов до висновку, що відповідачем було порушено право ОСОБА_1 на таємницю кореспонденції з Лисичанського міського суду Луганської області від 14.09.2016 року.

Доводи відповідача стосовно того, що 20 вересня 2016 року відправлення на ім»я позивача ОСОБА_1 надходили лише з міста Ромни, а твердження позивача про те, що лист було направлено на його ім»я і про це було зазначено на конверті є неправдивим, спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, з яких вбачається, що з копії витягу із книги для запису рекомендованих поштових відправлень і повідомлень за період 03.06.2016 р. по 17.03.2017 р. не містять даних про те, що 20 вересня 2016 року для РВК№56 надходив лист із Лисичанського міського суду Луганської області, але наявна інформація про надходження рекомендованого листа ОСОБА_1 (а. с. 22-23). В журналі реєстрації вхідної кореспонденції, як і в розписці про вручення її засудженому ОСОБА_1, зазначено дату направлення листа з Лисичанського міського суду Луганської області від 14.09.2016 року (а. с. 26, 60). Також інформація про направлення 14 вересня 2016 року на ім»я ОСОБА_1 листа підтверджена довідкою, наданою Лисичанським міським судом Луганської області (а. с. 58). Крім того, лист був зареєстрований у журналі з усіма реквізитами, про які можливо дізнатися лише відкривши конверт і переглянувши лист.

Оскільки, згідно ст. 81 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, то суд приходить до висновку, що відповідач РВК -56 не надав суду достовірних та належних доказів на підтвердження своїх заперечень тоді як доводи позивача доведені, в тому числі, і наданими відповідачем доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст.. 23 ч.2 п.2 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

На підставі положеннями п. 5 постанови Пленуму ВС України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди. На думку суду, заявлена сума позивачем, не відповідає обсягу переживань, які зазнав позивач від дій відповідача. В суду немає сумніву в тому, що своїми неправомірними діями Роменська ВК 56 заподіяла моральні страждання ОСОБА_1, було порушено його право на таємницю кореспонденції, передбачене р.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 31 Конституції України та ст. 113 ч.4 КВК України. Внаслідок цих дій позивачу було завдано моральну шкоду.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях ОСОБА_1, які він зазнав у зв'язку з незаконними діями відповідача по перегляду його кореспонденції, адресованої з Лисичанського міського суду Луганської області від 14.09.2016 року

Між незаконними діями ДУ «Роменської ВК 56» та завданням ОСОБА_1 моральної шкоди існує причинний зв'язок.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, однак його позовні вимоги слід задовольнити частково. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер порушення, ступінь вини відповідача, глибини душевних страждань та шкоди, яку відчуває "середньостатистична", "звичайна" людина, що "нормально" реагує на вчинюване щодо неї правопорушення. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, та враховуючи, що від порушення не настало жодних негативних наслідків, але враховуючи що відповідач не визнає вчинене ним порушення і не повідомив про вжиття заходів спрямованих на усунення шкідливих наслідків від вчиненого порушення, суд дійшов висновку, що з Роменської ВК 56 необхідно стягнути на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 200 грн.

Позивач ОСОБА_1 ухвалою суду звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 136 ЦПК України.

Враховуючи надану довідку Державної установи «Роменська виправна колонія № 56» про те, що згідно до затвердженого плану асигнувань загального фонду бюджету на 2018 рік витрати на оплату будь яких судових зборів не передбачені (а. с. 24), суд в порядку ст. 141 ЦПК України вважає, що відповідача слід звільнити від сплати судового збору, а тому витрати по сплаті судового збору в даній справі необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 82, 141, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, ст.. 31 Конституції України , ст.. 23, ст.. 1167 ЦК України , ст..113 ч.4 КВК України, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної установи «Роменська виправна колонія № 56» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення права засудженого на таємницю кореспонденції з суду та його приватного життя - задовольнити частково.

Стягнути з Державної установи «Роменська виправна колонія № 56» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану внаслідок порушення його права на таємницю кореспонденції з Лисичанського міського суду Луганської області від 14 вересня 2016 року, адресованого на його ім»я, та його приватного життя, в розмірі 200 (двісті) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили через 30 днів з дня складення повного тексту рішення, якщо не буде подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, в порядку, визначеному розділом 13 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 06 листопада 2018 року.

Суддя:підпис…

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_5