Справа № 445/1199/17 Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський О.М.
Провадження № 22-ц/783/7348/17 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Мельничук О.Я., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю: позивача ОСОБА_2, його представника -

ОСОБА_3, відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_7., їхнього представника - ОСОБА_5, представника

відповідача ПАТ «Львівобленерго» - Будзана П.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 24 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Золочівської міської ради Львівської області, публічного акціонерного товариства «Львівобленерго», ОСОБА_4, ОСОБА_7 про скасування рішення, визнання недійсним ордеру, зобов'язання видати ордер на жиле приміщення, визнання недійсним рішення про державну реєстрацію права власності,

в с т а н о в и л а:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом (а.с.1-3), уточненим під час розгляду справи (а.с. 31-32, 42-44, 83-84), з остаточними вимогами про скасування спільного рішення адміністрації і профкому Золочівського РЕМ від 18.10.1991 року, яким згідно з протоколом від 18.10.1991 року вирішено видати ордер на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4, та скасування рішення виконкому Золочівської міської ради від 27.12.1991 року №546 про затвердження цього спільного рішення адміністрації та профкому Золочівського РЕМ; визнання недійсним ордеру на квартиру АДРЕСА_1, виданого на підставі вказаного вище рішення виконкому Золочівської міської ради від 27.12.1991 року №546 на ім'я ОСОБА_4 на її сім'ю в складі трьох чоловік: вона та двоє дітей, та зобов'язання Золочівської міської ради видати йому (ОСОБА_2.) ордер на вказане жиле приміщення; зобов'язання органу, що здійснює управління житловим фондом, надати ОСОБА_4 жиле приміщення, яке вона раніше займала, або інше благоустроєне жиле приміщення; скасування рішення виконавчого комітету Золочівської міської ради Львівської області №506 від 28.07.2017 року в частині надання дозволу на приватизацію цієї квартири ОСОБА_4 та скасування рішень про державну реєстрацію права власності відповідачів на цю квартиру.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що в період з 1981 року до 1993 року він працював в Золочівському РЕМ на посаді маляра і з 22.04.1981 року перебував на квартирному обліку за місцем праці для отримання житла. 24.08.1990 року Золочівською міською радою Львівської області було видано ордер №576 (спільне рішення адміністрації і профкому підприємства №355 від 24.08.1990 року) його сім'ї в складі чотирьох осіб: він, його дружина ОСОБА_4, їхній син ОСОБА_7 та син дружини - ОСОБА_8, на квартиру АДРЕСА_1, однак, квартира не відповідала необхідним санітарно-технічним вимогам, а її житлова площа була нижче норми середньої забезпеченості в даному місті, тому за його позовом рішенням Бродівського районного народного суду Львівської області від 15.10.1991 року даний ордер було визнано недійсним і зобов'язано Золочівський РЕМ виділити його вже колишній дружині ОСОБА_4 та її двом дітям інше жиле приміщення, а він, за усною домовленістю з керівництвом Золочівського РЕМ, мав залишитись проживати у спірній квартирі. Проте, оспорюваним рішенням адміністрації та профкому Золочівського РЕМ спірну квартиру виділено його колишній дружині ОСОБА_4, яка з їхнім сином ОСОБА_7, в подальшому, приватизували квартиру, а йому було виділено кімнату в гуртожитку, з якої згодом виселено. Вважає, що його колишня дружина ОСОБА_4 незаконно отримала спірну квартиру, оскільки в Золочівському РЕМ ніколи не працювала, натомість, спірна квартира повинна бути виділена йому, так як він жодного житла не має. Крім того, зазначає, що відповідачка протягом 30-ти днів з дати видачі оспорюваного ордеру не вселилась у спірну квартиру, а тому ордер фактично втратив чинність.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 24.11.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2, просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт вважає, що суд не дав належної правової оцінки доказам, які є в матеріалах справи, та безпідставно не врахував обставин, на які він посилався в обгрунтування своїх позовних вимог. Апелянт не погоджується із висновком суду про те, що він відмовився від спірної квартири, оскільки він відмовився, щоб дану квартиру було надано на нього разом з його колишньою дружиною. Решта доводів апеляційної скарги за своїм змістом є аналогічними доводам, викладеним в позовній заяві.

Представник Золочівської міської ради Львівської області в судове засідання апеляційного суду не з'явився, Золочівська міська рада подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідачів, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 працював у Золочівському РЕМ з 22.04.1981 року на посаді маляра та перебував на черзі для отримання житла під №7 (а.с.4).

Згідно з протоколом №17 від 12.06.1990 року засідання цехового комітету Золочівського РЕМ, ОСОБА_2 виділено квартиру АДРЕСА_1 на сім'ю в складі чотирьох чоловік: він (ОСОБА_2.), його дружина ОСОБА_4, їхній син ОСОБА_7 та син дружини від першого шлюбу ОСОБА_8, без зняття з квартирного обліку (а.с.5).

Рішенням виконавчого комітету Золочівської міської ради Львівської області №355 від 24.08.1990 року позивачеві ОСОБА_2 видано ордер №576 на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 на сім'ю в складі чотирьох чоловік: він (ОСОБА_2.), його дружина ОСОБА_4, їхній син ОСОБА_7 та син дружини від першого шлюбу ОСОБА_8 (а.с.6-7).

Шлюб між позивачем ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_4 було розірвано 25.09.1990 року, актовий запис №103 (а.с.92).

Рішенням Бродівського районного народного суду Львівської області від 15.10.1991 року виданий позивачеві ОСОБА_2 ордер за його ж позовом було визнано недійсним і зобов'язано Золочівський РЕМ надати ОСОБА_4 та членам її сім'ї, які включені в ордер, - її двом дітям інше жиле приміщення, яке б відповідало встановленим технічним та санітарним вимогам (а.с.8-10).

При цьому, суд виходив із того, що позивач ОСОБА_2 не погоджувався на виділення йому спірної квартири, згоди на її отримання не давав, від її виділення відмовлявся, натомість, відповідач ОСОБА_4 не заперечувала щодо виділення спірної квартири їй та її дітям.

В подальшому, в порядку перерозподілу рішенням цехового комітету №8 від 18.10.1991 року, яке було затверджене рішенням виконавчого комітету Золочівської міської ради Львіської області №546 від 27.12.1991 року, вирішено надати спірну квартиру відповідачеві ОСОБА_4 та її дітям: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, на підставі якого видано ордер №1 від 10.01.1992 року (а.с.11, 70).

Доводи позивача про те, що спірну квартиру відповідачеві ОСОБА_4 та її двом дітям надано незаконно, є безпідставними, оскільки забезпечення відповідача ОСОБА_4 з її дітьми жилим приміщенням було покладено на Золочівський РЕМ названим вище рішенням суду від 15.10.1991 року.

При цьому, та обставина, що між позивачем та Золочівським РЕМ була на той час усна домовленість, що після визнання за рішенням суду виданого йому ордеру недійсним, він мав залишитись проживати у спірній квартирі, не має правового значення, оскільки відповідно до вимог житлового законодавства єдиною підставою для вселення в жиле приміщення та проживання у ньому громадянина, який перебуває на квартирному обліку за місцем праці, є ордер, виданий у встановленому законом порядку на підставі спільного рішення адміністрації і профкому підприємства.

Саме ця обставина - відсутність у позивача ордеру на спірну квартиру, послугувала підставою для задоволення позову ОСОБА_4 про виселення ОСОБА_2 із спірної квартири з наданням йому Золочівським РЕМ іншого жилого приміщення - кімнати в гуртожитку, що підтверджується рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 04.03.1992 року та ухвалою Львівського обласного суду від 07.05.1992 року (а.с.57-59).

Той факт, що позивачеві ОСОБА_2, в подальшому, Залізничним РЕМ було надано кімнату №1 в гуртожитку по АДРЕСА_2, підтверджується ухвалою Львівського обласного суду від 20.02.1995 року, якою позов ОСОБА_2 про вселення в цю кімнату гуртожитку задоволено (а.с.12).

Отже, суд першої інстанції, вирішуючи даний спір по суті, дійшов правильного висновку про те, що оспорюваними рішеннями та ордером про надання відповідачці ОСОБА_4 та її двом дітям спірної квартири не порушено права позивача, а тому відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, дослідженим у судовому засіданні, не допустив порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 24 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 06 квітня 2018 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Мельничук О.В.

Ніткевич А.В.