Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У.№ 331/2062/16-ц
Провадження № 22-ц/778/1741/18
Головуючий у 1 інстанції: Смолка І.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року місто Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Маловічко С.В., Гончар М.С.,
секретарБурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, ухвалене в м. Запоріжжі 30 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 01.03.2005 р. його на підставі наказу № 20-к від 25.02.2005 р. було прийнято до Державного проектного інституту «Запоріжцивільпроект», який має зараз назву Державне підприємство «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» на посаду інженера 2 категорії бригади № 14, групи з підготовки вихідних даних та погодження проектів, де працював по 07.03.2015 р. на посаді інженера 1 категорії групи з підготовки вихідних даних та погодження проектів. 07.03.2015 р. позивача було звільнено на підставі наказу № 45-к/ос від 06.03.2015 р. з посади інженера 1 категорії групи з підготовки вихідних даних та погодження проектів за скорочення штату, п.1 ст.40 КзпП України. При звільнені позивачу не в повному обсязі було виплачено заробітну плату.

Він неодноразово звертався до суду з заявами про видачу наказів на отримання заробітної лати, ухвалювались неодноразово заочні рішення, якими з відповідача стягувались суми боргу по заробітній платі. Однак, борг не виплачується, суми боргу по наказам і за рішеннями суду також не виплачуються.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, після уточнення стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.12.2015 р. по 31.05.2016 р. у розмірі 33120,34 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, відмовляючи у задоволенні позову, суд попередньої інстанції послався на те, що підприємство не сплачувало належні працівникові грошові суми у зв'язку з арештом майна відповідача та грошових коштів а тому відсутня вина роботодавця.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що 1 березня 2005 року на підставі наказу № 20-к від 25 лютого 2005 року ОСОБА_5 було прийнято на роботу до ДПІ "Запоріжцивільпроект", правонаступником якого є ДП "ДПІ "Запоріжцивільпроект", на посаду інженера.

7 березня 2015 року позивача було звільнено з роботи на підставі наказу № 45-к/ос від 6 березня 2015 року у зв'язку з скороченням штату згідно пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Судом також встановлено, що позивач неодноразово звертався до суду з заявами про видачу наказів на отримання заробітної плати, судами неодноразово ухвалювались заочні рішення, якими з відповідача на користь позивача стягувались суми боргу із заробітної плати.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно статті 27 Закону України "Про оплату праці" та абзацу третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Згідно з абзацом 4 пункту 2 Порядку № 100, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

При цьому, згідно пункту 5 Порядку № 100 основною для визначення загальної суми заробітку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 цього Порядку № 100 середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства.

Як встановлено судом, позивач був звільнений 7 березня 2015 року, однак, як зазначив відповідач у запереченнях на позов, попередні два місяці до звільнення (січень, лютий 2015 року) позивач не працював та не отримував заробітну плату (а. с. 49).

Суд апеляційної інстанції, з урахуванням положень абзацу 4 пункту 2 Порядку № 100 дійшов висновку про визначення розміру середнього заробітку, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи (листопад, грудень 2014 року), які передують двом останнім місяцям роботи позивача перед звільненням (січень, лютий 2015 року), оскільки останні два місяці перед звільненням позивач не працював та не отримував заробітну плату.

Позивач відповідно до розрахункового листа, отриманого ним від роботодавця, в якому зазначені всі складові заробітної плати позивача за січень 2014 року (а.с. 54), виходячи з довідки про заробітну плату позивача, здійснив розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до Порядку № 100, виходячи з середньогодинної заробітної плати 33,22 грн. за період з 01.12.2015 р. по 31.05.2016 р. у розмірі 33120,34 грн. (а.с. 55).

Вказаний розрахунок позивача відповідач не оспорив, не спростував, свого розрахунку не надав.

Апеляційний суд своєю постановою від 24 квітня 2018 року, яке відповідач повторно отримав відповідно до поштової розписки 06 липня 2018 року, зобов'язав ДП «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» надати апеляційному суду розгорнутий розрахунок за період з 01.12.2015 р. по 31.05.2016 р. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_5 відповідно вимог Постанови Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995 р.. виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати та надати письмові пояснення щодо наявності в матеріалах справи двох довідок з різними розмірами заробітної плати ОСОБА_5 за один і той період (а.с.6 і а.с. 34).

Відповідач постанову апеляційного суду не виконав, жодних документів до справи не надав, представник, належним чином повідомлений про час та місце судового засідання (розписка від 06.07.2018 року) в суд апеляційної інстанції не з'явився свої пояснення не надав. Таким чином відповідач самоусунувся від участі у справі та не спростував розрахунок позивача, щодо розміру позовних вимог.

Як вбачається зі справи, підприємство відповідача хоча і є державним, проте здійснює фінансово-господарську діяльність (а.с.63).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Та обставина, що керівні працівники допускали порушення та зловживання, що призвели до арешту майна і як наслідок до неотримання працівниками належних їм грошових сум, не може свідчити про відсутність вини підприємства, враховуючи також те, що іншими судовими рішеннями, між тими ж самими сторонами вже була встановлена вина підприємства у затримці виплати заробітної плати позивачеві.

Апеляційний суд дослідивши розмір тарифних ставок на підприємстві №64 від 26 січня 2015 року, у якій зазначено розмір середньогодинної заробітної плати позивача - 33 грн 22 коп., довідку про середню заробітну плату від 26 січня 2015 року, інші письмові докази, погоджується з розрахунком позивача, не спростованим відповідачем, що загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 1 грудня 2015 року до 31 травня 2016 року становить 33 120 грн 34 коп., які необхідно стягнути з відповідача.

Таким чином, рішення суду попередньої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що позивач був за законом звільнений від сплати судового збору, необхідно стягнути з Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» () на користь держави судовий збір у загальному розмірі 1885,10 грн., який складається зі збору за подачу позову 551,20 грн., із судового збору за подачу апеляційної скарги 606,32 грн., та за подачу касаційної скарги -727,58 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2016 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову.

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» () на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 грудня 2015 року по 31 травня 2016 року у розмірі 33120,34 грн. з врахуванням необхідних податків та зборів.

Стягнути з Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» () на користь держави судовий збір у розмірі 1885,10 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 3 серпня 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач

судді: