Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 295/20066/14-ц

провадження № 61-12890св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 01 березня 2017 року у складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Миніч Т. І., Павицької Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі -

ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 30 березня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», яке було перейменоване в

ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав споживчий кредит у розмірі 175 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 19,5 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту - 30 березня 2018 року. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 30 березня 2007 року банком було укладено два договори поруки з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, згідно яких вони взяли на себе зобов'язання відповідати за боргові зобов'язання, які виникають з кредитного договору у тому ж об'ємі, що і ОСОБА_3

Умови кредитного договору відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконував, щомісячно кредит не погашав, проценти за його користування не сплачував, у зв'язку із чим допустив заборгованість за кредитом.

Ураховуючи викладене, ПАТ «УкрСиббанк» просило суд стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на свою користь у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 30 березня 2007 року у розмірі

76 477,13 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на

02 грудня 2014 року становить 1 151 471 грн 25 коп., - заборгованість за кредитом та процентам та 23 878 грн 27 коп. - пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, з яких: 68 315,58 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 1 028 587 грн 59 коп. - кредитна заборгованість, 8 161,55 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 122 883 грн 67 коп. - кредитна заборгованість за процентами та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості: 15 495 грн 61 коп. - пеня за прострочення сплати за кредитом;

8 382 грн 66 коп. - пеня за прострочення сплати процентів, а також стягнути судові витрати.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03 серпня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 30 березня 2007 року в сумі 76 477,13 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 02 грудня 2014 року становить 1 151 471 грн 25 коп. та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 23 878 грн 27 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення районного суду мотивовано тим, що позичальник не виконує зобов'язань щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів, а тому заборгованість за кредитним договором, а також пеня за прострочення виконання зобов'язання, відповідно до статей 526, 554, 1048, 1050 ЦК України підлягає стягненню солідарно з боржника та поручителів.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 01 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 03 серпня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та стягнення з них судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що, оскільки останній платіж позичальником було здійснено 05 лютого 2014 року, то банк був зобов'язаний пред'явити вимогу до поручителів протягом шести місяців від дня настання строку виконання боржником внесення щомісячних платежів, проте письмові вимоги поручителям про погашення заборгованості були направлені 03 жовтня 2014 року, а позов пред'явлений до суду у грудні 2014 року.Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Оскільки такі вимоги були заявлені до поручителів більше ніж через шість місяців після настання строку виконання основного зобов'язання, у силу положень частини четвертої

статті 559 ЦК України порука припинилась.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з порушенням норм чинного законодавства. Посилалося на те, що строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором від 30 березня 2007 року визначено пунктом 1.2.2 та встановлено по 30 березня 2018 року. Несплата щомісячних платежів не тягне за собою зміну строку виконання основного зобов'язання, а отже не дає підстав для початку перебігу строку, визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України. Враховуючи те, що строк виконання основного зобов'язання не настав, то шестимісячний строк на пред'явлення вимоги до поручителя на момент пред'явлення ПАТ «УкрСиббанк» позову про стягнення суми заборгованості не сплинув і підстави для застосування частини четвертої статті 559 ЦК України для припинення поруки відсутні. Таким чином, зміст зобов'язань позичальника та поручителя становить обов'язок щодо повернення наданих кредитних коштів шляхом щомісячного погашення частини наданого кредиту та сплати процентів, що цілком узгоджується з положеннями статті 1054 ЦК України. Наявність самого факту прострочення чергової частини платежу надає кредитору право на стягнення всієї суми, а суд має всі підстави для задоволення таких вимог як з позичальника, так і з поручителя - солідарного боржника. При укладенні договору поруки сторони не укладали будь-який графік платежів, однак вони чітко визначили, що поручитель відповідає за повернення всієї суми кредиту. Крім того, товариство посилалось на те, що часткове погашення зобов'язання, визначене умовами кредитного договору шляхом щомісячного погашення не є встановленням окремих зобов'язань, а є визначенням порядку виконання зобов'язання частинами, що відповідає вимогам статей 529, 1050 ЦК України. Перебіг шестимісячного строку для припинення поруки розпочинається з настанням строку виконання основного зобов'язання у повному обсязі

(30 березня 2018 року) або у разі застосування кредитором права на дострокове повернення кредитних коштів.

Відзив на касаційну скаргу сторонами не подано.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що 30 березня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»,правонаступникомякого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав споживчий кредит у розмірі 175 000 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 19,5 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту 30 березня 2018 року.

На забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором

30 березня 2007 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 0/п, а також між банком та ОСОБА_4 - договір поруки № 0/п1, відповідно до умов яких останні взяли на себе обов'язок нести перед банком солідарну з позичальником відповідальність за невиконання ним зобов'язань за вказаним кредитним договором.

Довідкою-розрахунком заборгованості за кредитом ОСОБА_3 станом на

02 грудня 2014 року підтверджено, що позичальник неналежно виконував зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати процентів, останній платіж здійснив 05 лютого 2014 року, у зв'язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 76 477,13 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 02 грудня 2014 року становить

1 151 471 грн 25 коп., з яких: 68 315,58 дол. США, що в еквіваленті становить 1 028 587 грн 59 коп., кредитна заборгованість; 8 161,55 дол. США, що в еквіваленті становить 122 883 грн 67 коп., заборгованість за процентами, а також пеня за несвоєчасне погашення заборгованості: 15 495 грн 61 коп. - пеня за прострочення сплати за кредитом; 8 382 грн 66 коп. - пеня за прострочення сплати процентів.

Пунктом 1.4. договорів поруки від 30 березня 2007 року, укладених між банком та ОСОБА_5 та ОСОБА_4, передбачено, що відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Згідно пункту 1.3 зазначених договорів поруки поручитель відповідає за виконання зобов'язань позичальником за кредитним договором в тому ж розмірі, що і позичальник.

Відповідно до пункту 2.2. договору поруки у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання поручителем на десятий робочий день з дати відправлення йому такої вимоги.

Пунктом 3.1. договору поруки визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором.

Крім того, судом встановлено, що кредитор і позичальник визначили як строк дії договору - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за кредитом та процентів за користування ним, кінцевий строк повернення кредиту - 30 березня 2018 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісячно, у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Останній платіж ОСОБА_3 було вчинено 05 лютого 2014 року.

Згідно графіка погашення кредиту, який включає в себе фіксовану суму щомісячного погашення кредиту, до якого входить тіло кредиту і проценти, наступна проплата за кредитним договором мала б відбутись 28 лютого

2014 року, проте позичальник припинив погашати кредит.

Вимога про погашення простроченого зобов'язання була направлена

ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 03 жовтня 2014 року.

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, чи встановлено договором строк її дії, сплив цього строку - припиняє суб'єктивне право кредитора.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов'язанням.

Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12-ц (провадження

№ 14-145цс18).

За умовами спірного кредитного договору боржник ОСОБА_3, а відтак і поручителі, узяли на себе зобов'язання повертати суму кредиту рівними частинами щомісяця, в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (щомісячними платежами).

Тобто, крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила

(з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою

статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Згідно додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 30 березня 2007 року позичальник зобов'язується повертати кредит шляхом щомісячної сплати платежів у розмірі 1 325,76 дол. США в терміни, встановлені графіком погашення кредиту.

Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, тому з часу несплати кожного з платежів починається обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

З аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України, можна зробити висновок, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову,не надав оцінки усім встановленим обставинам, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань щомісяця, рівними частинами (шляхом здійснення щомісячних платежів згідно з графіком), а за договорами поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, та не з'ясували, за якими платежами порука припинилась, а за якими ще діє, чи пред'явив банк вимогу до поручителя в межах шести місяців за кожним місячним платежем.

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи судове рішення у справі, порушив норми процесуального права. Тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього суду.

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

За таких обставин постанова суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалена з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 01 березня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк