Справа № 496/436/15-ц
Провадження № 2/496/407/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року Біляївський районний суд

Одеської області

у складі: головуючого судді Трушиної О.І.

при секретарі Горищенко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біляївка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором, що станом на 12.12.2014 року складає 85441,68 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 12.12.2014 року еквівалентно 1342348,52 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 22.09.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», який в подальшому змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк» і став правонаступником всіх прав та зобовязань АКІБ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останній одержав кредит у розмірі 55000 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 22.09.2006 року було еквівалентно 277750 грн., зі сплатою 11,3 % річних, строком повернення до 22.09.2013 року. В свою чергу, ОСОБА_3 зобовязався повернути кредит у встановлений термін, сплатити нараховані по ньому відсотки та інші передбачені кредитним договором платежі. З метою забезпечення повернення вказаного кредиту, цього ж дня, між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 44316, згідно умов якого вона, як поручитель, зобовязалась відповідати за виконання позичальником усіх зобовязань у повному обсязі перед кредитором, що виникли із зазначеного кредитного договору. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «УкрСиббанк» передав (відступив) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк», як кредитора, у зазначених зобовязаннях. Проте позичальник, в порушення умов кредитного договору, свої зобовязання належним чином не виконував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 85441,67 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 12.08.2014 року було еквівалентно 1342348,52 грн. Під час розгляду судом справи було встановлено, що 17.04.2013 року ОСОБА_3 помер. Після його смерті ОСОБА_4 районною державної конторою Одеської області заведена спадкова справа 469/2013 за заявою ОСОБА_5, яка діяла в інтересах своєї малолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 15.10.2013 року. 16.05.2017 року банком на адресу ОСОБА_4 районної державної нотаріальної контори Одеської області була направлена претензія кредитора, яка долучена до матеріалів спадкової справи. Оскільки відповідачі відмовляються добровільно сплатити заборгованість за кредитним договором, представник позивача звернувся до суду з позовом.

Представник позивача в судове засідання не зявився, але надіслав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить справу розглянути у його відсутність.

Представник відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, при цьому пояснила, що відповідно до вимог ст. 599 ЦК України вимоги до поручителя ОСОБА_1 банк повинен був пред»явити протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання 22 вересня 2013 року, тобто не пізніше 22 березня 2013 року. Крім того, на час подання позовної заяви представнику банку було достовірно відомо, що ОСОБА_3 помер і ухвалою суду від 29 серпня 2013 року провадження по справі було закрито. Виходячи з наведеного просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника відповідачів, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 22.09.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», який в подальшому змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк» та став правонаступником всіх прав та зобовязань АКІБ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останній одержав кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 55000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 22.09.2006 року було еквівалентно 277750 грн., зі сплатою 11,3 % річних, строком повернення до 22.09.2013 року (а.с. 6-15).

Відповідно до п. 4.2. кредитного договору позичальник зобовязався погашати кредит, сплачувати проценти, комісії та інші платежі.

З метою забезпечення виконання зобовязань, цього ж дня, між банком та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 44316, відповідно до п. 1.1. якого остання зобовязується перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобовязань, що виникли з кредитного договору № 0, у повному обсязі, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с. 21-22).

Пунктом 1.3. договору поруки встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі, за повернення основної суми боргу, процентів, а використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених кредитним договором.

Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 55000 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 22.09.2006 року було еквівалентно 277750 грн.

Однак, відповідачі свої зобовязання по кредитному договору належним чином не виконували, у звязку з чим станом на 12.12.2014 року перед банком виникла заборгованість у розмірі 85441,67 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 12.08.2014 року було еквівалентно 1342348,52 грн., в тому числі: тіло кредиту 37320,80 дол. США, що еквівалентно 586335,93 грн., відсотки 28060,85 дол. США, що еквівалентно 440855,62 грн., відповідно до довідки-розрахунку від 12.12.2014 року (а.с. 20). Але банком не надано детального розрахунку суми заборгованості за кредитом, оскільки з довідки не зрозуміло, за який період розрахований кожний з платежів.

З виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» вбачається, що в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях (а.с. 30-31).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч.1 ст. 516 цього Кодексу встановлено, що заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги по даному кредитному договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а ч.1 ст. 1049 вказаного Кодексу встановлено, що позичальник зобовязаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку, встановлених договором.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 17.04.2013 року ОСОБА_3 помер, згідно свідоцтво про смерть серії І-ЖД № 335542 (а.с. 113).

З матеріалів спадкової справи № 469/2013, яка була заведена до майна ОСОБА_3, померлого 17.04.2013 року, вбачається, що спадкоємцем, який прийняв спадщину, є онука спадкодавця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в інтересах якої заяву про прийняття спадщини до ОСОБА_4 районної державної нотаріальної контори Одеської області 15.10.2013 року подала її мати ОСОБА_5 (а.с. 112). Інші спадкоємці дружина та син померлого ОСОБА_1, ОСОБА_7 відмовились від прийняття спадщини на користь онуки померлого ОСОБА_2 (а.с. 112, 126).

16.05.2017 року банком на адресу ОСОБА_4 районної державної нотаріальної контори була направлена претензія кредитора, яка долучена до матеріалів спадкової справи (а.с. 130).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Згідно розяснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року, при вирішенні спорів щодо виконання зобовязань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобовязання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобовязання фактично не повязані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

При цьому, матеріали справи не містять відомостей про майно, одержане відповідачем ОСОБА_2 у спадщину після смерті дідуся ОСОБА_3, в межах вартості якого можуть бути задоволені вимоги кредитора ПАТ «Дельта Банк» та стягнуто вказану заборгованість.

Крім цього, положення статті 1282 ЦК України застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків предявлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право та не є строком позовної давності.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року № 6-33цс15 та в силу ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачу стало відомо про смерть боржника ще у 2013 році, оскільки, як вбачається з ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 29 серпня 2013 року, провадження по цивільній справі № 496/4146/13-ц за позовом ПАТ «Дельтабанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором було закрито у зв»язку зі смертю. З заявою до ОСОБА_4 районної державної нотаріальної контори представник банку звернувся 16.05.2017 року. Навіть якщо позивачеві стало відомо про смерть боржника та відкриття спадщини 16.05.2017 року (дата звернення до нотаріальної контори), всупереч вимогам ст. 1281 ЦК України, своїм правом вимоги шляхом направлення на адресу відповідача ОСОБА_5, яка діє в інтересах спадкоємця боржника ОСОБА_2 листа-претензії з пропозицією добровільно задовольнити вимоги кредитора шляхом одноразового платежу в межах вартості майна, одержаного у спадщину, про що йдеться у ч.1 ст. 1282 ЦК України, до теперішнього часу позивач не скористався, що на думку суду, позбавляє його права вимоги до спадкоємця, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог ст.ст. 1281, 1282 ЦК України, які ним не дотримані.

Виходячи з вищенаведеного, враховуючи те, що позивач не надав суду доказів наявності та вартості майна, отриманого відповідачем ОСОБА_2 у спадщину, пропущення позивачем строків, визначених ст. 1281 ЦК України, для звернення з вимогою до спадкоємців боржника ОСОБА_3 суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог до малолітньої ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_5

Що стосується позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до поручителя ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд зазначає наступне.

У відповідності зі ст. ст. 546, 547 ЦК України порука є видом забезпечення виконання зобовязання, правочин щодо якого вчиняється у письмовій формі.

Згідно зі ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Разом з тим, ч.4 ст. 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

В п.24 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» більш детально розяснені дані положення, зокрема: при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Предявлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом настання шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

З матеріалів справи вбачається, що строк виконання основного зобовязання сплив 22.09.2013 року, проте банк звернувся з позовом до суду 29.01.2015 року, тобто зі спливом шестимісячного строку. Крім того, досудова вимога на адресу поручителя взагалі не направлялась, що було встановлено у судовому засіданні.

З огляду на наведене, суд вважає, що позовна заява ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 509, 516, 525, 526, 536, 553, 554, 546, 547, 559, 599, 611, 625, 1054, 1216, 1218, 1268, 1269, 1270, 1281, 1282 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 158, 263-265, 268 ЦПК України, Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 22 вересня 2006 року у розмірі 1342348,52 грн. залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, до Апеляційного суду Одеської області, через Біляївський районний суд Одеської області.

Повне судове рішення складено 10 квітня 2018 року.

Суддя О.І. Трушина