АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року

м. Харків

справа № 636/3004/17

провадження №22-ц/790/2957/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря Огар І.В.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 05 лютого 2018 року у складі судді Слурденко О.І.,

ВСТАНОВИВ:

06 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2 000 гривень щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Також просив стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки за попередній період, починаючи з липня 2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 25 червня 2005 року по 26 серпня 2016 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Від шлюбу у подружжя народилася донька, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати разом з позивачем та знаходиться на його утриманні. З липня 2015 року ОСОБА_2 переїхала на постійне проживання в іншу країну і з цього часу матеріальну допомогу на утримання доньки надавала лише періодично, в незначних сумах, після наполегливих прохань позивача. Від забезпечення доньки матеріальною допомогою у добровільному порядку в розмірі, необхідному для забезпечення нормального розвитку дитини, відмовляється.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 05 лютого 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 гривень щомісячно на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 06 вересня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду першої інстанції з ОСОБА_2 стягнуто 704 грн. 80 коп. судового збору в дохід держави, рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що кожен із батьків зобовязаний утримувати свою дитину, ОСОБА_2 не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча є працездатною та працює на території іншої держави, у звязку із чим аліменти підлягають стягненню у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 гривень щомісячно. Відмовляючи у стягненні аліментів за попередній період, що передував зверненню до суду із позовом, суд виходив із того, що позивачем не було надано будь-яких доказів вживання заходів відносно одержання аліментів з відповідача на утримання дитини й ухилення ОСОБА_2 від їх сплати.

В поданій 13 квітня 2018 року апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за попередній період скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 аліменти, починаючи з липня 2015 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 проживає на території іншої держави, зв'язок із нею підтримується виключно засобами телефонного звязку. Тому підтвердити її ухилення від добровільної сплати аліментів можливо лише тими доказами, що вже надані суду, а саме копіями квитанцій про перерахунок ОСОБА_2 невеликих сум на рахунок ОСОБА_1

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду від 05 лютого 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів з 06 вересня 2017 року у розмірі 2 000 гривень не оскаржується, рішення суду переглядається виключно в частині відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів, починаючи з липня 2015 року.

Відповідно до пунктів 3,4 частини першої, частини другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 та Кукіна (після шлюбу ОСОБА_1) Н.Ю. перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2005 року по 26 серпня 2018 року (а.с. 24, 26).

04 лютого 2006 року у подружжя народилася донька ОСОБА_3 (а.с. 25).

Згідно акту перевірки спільного проживання № 275/05-09-17 віл 05 вересня 2017 року депутата Харківської міської ради 7 скликання ОСОБА_5 ОСОБА_3 постійно проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою його місця реєстрації (а.с. 27).

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову в частині стягнення аліментів за попередній період, суд першої інстанції керувався ч.2 ст. 191 СК України та виходив з того, що позивач не довів вжиття заходів відносно одержання аліментів з липня 2015 року і ухилення відповідача від їх сплати.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 191 СК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

При цьому під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють пряму відмову від надання утримання, а також різні дії (бездіяльність) зобовязаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою свого дійсного розміру заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обовязку по утриманню. Факт ухилення від надання утримання може мати місце в тому випадку, якщо особа має у своєму розпорядженні кошти, але не бажає їх надавати.

Ухилення від сплати аліментів полягає у винних навмисних діях (бездіяльності) відповідача. Тому позивач має надати суду докази того, що, вчиняючи тим чи іншим способом, відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обовязку по утриманню.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилається на те, що факт ухилення ОСОБА_2 від сплати аліментів з липня 2015 року та його звернення із вимогами надавати матеріальну допомогу дитині підтверджуються копіями квитанцій, відповідно до яких відповідач у зазначений період перераховувала невеликі суми для утримання дитини.

Також апелянт посилається на копію довідки Державної прикордонної служби, згідно якої ОСОБА_2 протягом 2015-2018 років неодноразово перетинала державний кордон України (а.с. 115-116), та копію висновку Харківської районної державної адміністрації про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав (а.с. 117-120).

З довідки Державної прикордонної служби № 0.184-16193/0/15-18 від 06 квітня 2018 року вбачається, що з 09 липня 2015 року ОСОБА_2 майже постійно знаходиться за межами України, приїжджає на дуже короткі проміжки часу. Останній раз відповідач поверталася в України 31 грудня 2017 року і 06 січня 2018 року.

Суд апеляційної інстанції вважає за можливе прийняти зазначений письмовий доказ у справі, оскільки у апелянта не було можливості отримати зазначену інформацію самостійно. Зазначену довідку він отримав під час провадження у іншій судовій справі після ухвалення оскаржуваного рішення, що є поважною причиною неподання доказу в суд першої інстанції у розумінні ч. 3 ст. 367 ЦПК України.

Згідно пояснень позивача та наданих до суду першої інстанції копій квитанцій про поштовий переказ коштів на імя ОСОБА_2, відповідач перераховувала кошти на утримання дитини: 26.08.2015 року у розмірі 311 грн., 14.09.2015 року у розмірі 412 грн., 21.01.2016 року у розмірі 206 грн. 50 коп., 13.02.2016 року у розмірі 517 грн. 92 коп., 21.03.2016 року у розмірі 513 грн. (а.с. 89).

Висновком Харківської районної державної адміністрації № 01-19/3030 від 30 листопада 2017 року встановлено, що ОСОБА_2 з моменту розірвання шлюбу участь у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться. Точне місцеперебування ОСОБА_2 не відомо, спілкування відбувається засобами телефонного та Інтернет звязку.

Відповідно до статті 8 Закону України № 2402-VIII від 26 квітня 2001 року «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Колегія суддів вважає, що небажання ОСОБА_2 приймати участь у житті доньки, забезпечувати її матеріально, розмір сум та незначна кількість їх перерахування, відсутність у батька інформації про місце фактичного перебування матері дитини та місце її роботи, свідчать про те, що ОСОБА_2 з часу припинення шлюбних відносин з ОСОБА_1 ухиляється від сплати аліментів на утримання доньки.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів, починаючи з 01 липня 2015 року по 06 вересня 2017 року, належить задовольнити.

Відповідно до ч.ч. 1,13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України № 3674-VI від 08 липня 2011 року «Про судовий збір» та розмір його задоволених позовних вимог, з ОСОБА_2 в дохід держави належить стягнути 1 056 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 05 лютого 2018 року в частині відмови в задоволенні позову скасувати і ухвалити в цій частині нову постанову.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, яка народилася 12 липня 1978 року в місті Харкові, проживаючої і зареєстрованої у якості жильця в місті Південному по вулиці Ширшова,16 Харківської області, на користь ОСОБА_1, який зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично мешкаючого в АДРЕСА_1,аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 ( дві тисячі) гривень щомісячно на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 01 липня 2015 року по 06 вересня 2017 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 яка народилася 12 липня 1978 року в місті Харкові, проживаючої і зареєстрованої у якості жильця в місті Південному по вулиці Ширшова,16 Харківської області,судовий збір в дохід держави у розмірі 1 056 (одна тисяча пятдесят шість) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає оскарженню в касаційному порядку у випадках, встановлених частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 20 липня 2018 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

ОСОБА_6