Справа № 463/5685/17
Провадження № 2/463/782/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у спілкуванні та вихованні дитини -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про зобовязання останню не перешкоджати зустрічам і спілкуванню з сином ОСОБА_3, 14.10.2013р.н., встановивши дні та години зустрічі з сином, а саме з 10.00 год. вівторка по 09.00 год. четверга щотижня та щорічно від 7 до 14 діб для проведення спільного щорічного відпочинку в межах України або за її межами.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 25.07.2013р. перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14.07.2015р. і від якого у них народився син ОСОБА_3, 14.10.2013р.н. З моменту окремого проживання з відповідачем узгодили, що син проживатиме з матірю, а він надаватиме матеріальну допомогу для забезпечення його потреб та вільно з ним спілкуватиметься. Згодом позиція відповідача змінилась і остання почала чинити перешкоди у спілкуванні з сином, хоча він надавав матеріальну допомогу. З приводу цього розпорядженням Франківської районної адміністрації ЛМР від 18.10.2016р., яке прийнято за його зверненням, встановлено дні та години зустрічей з малолітнім сином та зобовязано відповідача не чинити в цьому перешкод. Систематично такий порядок спілкування з сином відповідач порушувала, однак з літа 2017р. відповідач почала уникати зустрічей, не відповідає на телефонні дзвінки, не дала привітати сина з днем народження та заборонила віддавати йому сина в дитячому садочку. Намагався вирішити такий конфлікт в позасудовому порядку, однак позитивного результату не досягнув, з приводу чого звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач надала суду письмові заперечення проти позову. З позовними вимогами не погоджується оскільки позивач своїх батьківських обовязків не виконує та не цікавиться життям сина, а лише зрідка телефонує та повідомляє про своє бажання взяти сина і може зявитись в нетверезому стані. 16.08.2017р. позивач з хуліганських мотивів влаштував скандал та побив її, вчинивши такі дії в присутності сина. Протягом півроку позивач лише декілька разів виявив бажання та ініціативу у спілкуванні з сином, однак вів себе неналежно та не реагував на її розяснення щодо особливостей харчування дитини. Крім того, під час спілкування з сином не приділяє йому належної уваги, а в більшості випадків позивач не зявляється до дитини взагалі, хоча син чекає. Також, позивач не забезпечує дитину матеріально в результаті чого вимушена була звернутись до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, яких позивач не сплачує. Впевнена, що передача дитини позивачу завдасть шкоди останній і тому, вважає за можливе обумовити спілкування дитини з батьком в її присутності. Крім того, позивач здійснює підприємницьку діяльність, тоді як вона не працює, у звязку з чим вважає доцільним визначити для позивача вихідні, а не будні дні для спілкування з сином. Стосовно надання можливості виїзду з дитиною за кордон заперечує, оскільки це неможливо з огляду на стан та здоровя дитини, і зокрема наявність у нього хронічного захворювання, а також враховуючи те, що позивач неналежним чином виконує батьківські обовязки.

Позивач надав відповідь на заперечення проти позову, в яких зазначає, що кошти на утримання сина перераховував до осені 2017р. та крім цього забезпечував дитину предметами першої необхідності, однак в жовтні 2017р. дізнався про неможливість перерахування коштів на банківський рахунок відповідача через його закриття, після чого кошти надавав засобами поштового звязку, проте і ці кошти відповідач не забирала. Крім того, саме за його зверненням дитина прийнята в дитячий садочок і саме ним здійснюється така оплата. Твердження відповідача про її побиття не відповідає дійсності. Так само, не відповідає дійсності твердження відповідача про неналежне харчування сина під час спільних побачень, а звернення у Франківську районну адміністрацію ЛМР щодо визначення способу та участі у вихованні сина було обумовлене саме неналежною поведінкою відповідача, яка чинила у цьому перешкоди. Оскільки під час виконання такого розпорядження завжди виникали конфлікти, діючи в інтересах сина обмежив своє спілкування з ним до вирішення даного спору. Що стосується звернення до суду з заявою про видачу судового наказу, вважає такі дії відповідача зловживанням процесуальними правами, оскільки регулярно перераховував кошти на утримання сина, проте відповідач з власної ініціативи не отримувала таких коштів. Що стосується ухилення від надання дозволу на реєстрацію дитини, також такі твердження не відповідають дійсності, оскільки саме відповідач з часу народження сина уникала реєстрації його місця проживання. Запропонований ним графік побачень дитини вважає таким, що відповідає інтересам дитини і обумовлений він виключно особливостями його роботи, яка в тому числі може відбуватись у вихідні дні. При цьому, не заперечує, якщо додатково йому будуть визначені вихідні дні для спілкування з сином, або буде встановлено місце проживання дитини разом з батьком. Повністю обізнаний з особливостями здоровя сина та в стані забезпечити його належний догляд, у звязку з чим вважає можливим час спільного відпочинку в межах України або за її межами тривалістю від 7 до 14 діб. Що стосується дозволу на виїзд дитини за кордон, ніколи не заперечував проти цього, однак такий дозвіл повинен бути одноразовим з визначенням пункту призначення, початку та закінчення.

В процесі розгляду даної справи ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 04.04.2018р. замінено неналежну третю особу Франківську районну адміністрацію ЛМР на належну Личаківську районну адміністрацію ЛМР, з приводу чого останньою надано письмовий висновок про розвязання даного спору.

В останнє судове засідання позивач не зявився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Скерував до суду клопотання про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності, в якому також зазначає, що погоджується з рекомендаціями органу опіки щодо його участі у вихованні сина на вихідні дні, проте за специфікою роботи не взмозі завчасно запланувати ці зустрічі.

В останнє судове засідання відповідач також не зявилась, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник відповідача скерувала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. Також, просить врахувати, що висновок органу опіки та піклування винесено без врахування зайнятості відповідача, з явним дисбалансом інтересів сторін щодо участі у вихованні дитини у вихідні дні. В задоволенні вимоги про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною просить відмовити, оскільки матеріали справи містять докази про відсутність таких перешкод. Щодо визначення способів участі у вихованні сина, вважає, що розпорядження Франківської районної адміністрації ЛМР від 18.10.2016р. є достатньо збалансованим, в тому числі щодо зустрічей у вихідні дні, у звязку з чим не заперечує проти визначення способів участі у вихованні дитини згідно такого розпорядження. Також, просить врахувати негативний аспект поведінки позивача, а саме прояви агресії та насильства в присутності дитини та необізнаність в раціоні харчування, що може стати підставою для відмови в задоволенні позову.

Представник третьої особи в останнє судове засідання також не зявилась, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Скерувала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, базуючись на попередньо наданому висновку щодо розвязання спору.

Заслухавши пояснення учасників процесу та свідків, в тому числі відповідача, допитаного за її згодою як свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, діючи в найвищих інтересах дитини суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син ОСОБА_3, 14.10.2013р.н. Шлюб між сторонами розірвано відповідно до рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14.07.2015р., про що у паспорті позивача, копія кого долучена до матеріалів справи (а.с.5), органами державної реєстрації актів цивільного стану проставлена відповідна відмітка. Малолітній проживає разом з відповідачем, чого позивач не оспорює.

Згідно розпорядження Франківської районної адміністрації ЛМР від 18.10.2016р., копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.6), позивачу встановлено дні та години зустрічей з малолітнім сином ОСОБА_3, а саме:

перші та треті вихідні місяця з суботи 10.00 год. до понеділка 09.00 год.;

перший та третій вівторок місяця з 16.30 год. до середи 09.00 год.;

другий та четвертий четвер місяця з 16.30 год. до пятниці 09.00 год.

Також, зобовязано ОСОБА_2 не перешкоджати зустрічам та спілкуванню батька з дитиною.

Як зазначено в ч. 3 ст. 51 Конституції України, сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сімї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обовязку перед батьками, дітьми та іншими членами сімї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Згідно з ч. ч. 8-10 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її звязки із сім'єю, крім випадків, коли доведено, що сім'я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Крім цього, Європейський суд з прав людини, в контексті ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, неодноразово зазначав, що інтереси дитини, які є головним критерієм при вирішенні таких справ, повинні превалювати над інтересами батьків, а в п. 49 рішення від 18.12.2008р. у справі «Савіни проти України» ЄСПЛ також наголосив, що розірвання сімейних звязків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, і відповідне рішення має підкріплюватись достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини.

Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини» (Haase v. Germany), N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III).

Як вбачається з висновку Органу опіки та піклування ЛРА ЛМР № 33-1969 від 14.06.2018р. (а.с.42-43), працівниками відділу у справах дітей Личаківської районної адміністрації ЛМР обстежено житлово-побутові умови проживання відповідача за адресою м. Львів, вул. М. Печери, 5/40 та констатовано виключно позитивні умови, спрямовані для виховання та розвитку дитини. Крім того, враховано акт обстеження житлово-побутових умов проживання позивача, складеного працівниками відділу у справах дітей Сихівської районної адміністрації ЛМР спільно з працівником відділу соціальної роботи Сихівського району за адресою м. Львів, вул. Стрийська, 71/10, в результаті чого також констатовано виключно позитивні умови, спрямовані для виховання та розвитку дитини. На основі цих та інших даних, ЛРА ЛМР як орган опіки та піклування вважає за доцільне встановлення графіку побачень позивача з сином, зокрема з10.00 год. вівторка по 09.00 год. четверга щотижня. Крім того, вирішено рекомендувати позивачу у вихідні дні долучатись до проведення дозвілля сина, у звязку з зайнятістю матері.

На основі встановлених судом обставин, суд вважає даний висновок таким, що не в повній мірі обґрунтований і тому, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 19 СК України з ним не погоджується.

Зокрема, згідно копій платіжних квитанцій (а.с.26-28), позивач приймав матеріальну участь у вихованні сина.

Відповідач, будучи допитаною з її згоди в якості свідка в судовому засіданні пояснила, що позивач спочатку давав грошові кошти на утримання сина добровільно і в подальшому перестав це робити. На даний час аліментні зобовязання виконує. Щодо розпорядження Франківської районної адміністрації ЛМР про встановлення графіку побачень з дитиною, таке її влаштовувало, оскільки він та вона працюють у сфері організації відпочинку, і як правило у вихідні дні. Позивач натомість, не завжди забирав дитину у визначені йому дні. Під час побачень з дитиною виконував батьківські обовязки неналежно та в загальному, між ними існують напружені і неприязні відносини, через які часто відбуваються конфлікти.

Свідок ОСОБА_4, яка є мамою відповідача суду пояснила, що позивач не належним чином виконував розпорядження Франківської районної адміністрації ЛМР, хоча перешкоди зі сторони відповідача йому не чинились. У звязку з цим, на даний час позивач не в повній мірі обізнаний з потребами дитини, а сама дитина не проявляє інтересу до батька.

Аналогічні за змістом покази надала свідок ОСОБА_5, яка є подругою відповідача і яка пояснила, що в дійсності позивач виконував розпорядження лише тоді, коли йому було зручно, а в загальному, життям дитини цікавився досить рідко.

В свою чергу, свідки ОСОБА_6, яка є мамою позивача, а також ОСОБА_7, який є його товаришем надали суду по суті, протилежні покази про те, що у спілкуванні з дитиною відповідач чинить перешкоди, а позивач проявляє інтерес до неї. Спільно відпочиває з сином, надає матеріальну допомогу, купує предмети першої необхідності, цікавиться життям сина.

Показання свідків є діаметрально протилежними, однак, надаючи їм оцінку слід виходити з того, що одним з аспектів визначення найкращих інтересів дитини, про які наголошував ЄСПЛ є те, що дитина повинна виховуватись та розвиватись у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Крім того, іншим аспектом є те, що саме в інтересах дитини буде збереження її звязків із сімєю.

Натомість, жоден свідок як сторони позивача так і сторони відповідача не надав суду достатньо переконливих показань про те, що спільні побачення батька з дитиною створюють загрозу інтересам останньої.

Згідно відповіді Львівського дошкільного навчального закладу № 43 (а.с.29), саме за зверненням позивача дитина прийнята до такого закладу і саме позивач несе витрати, повязані з навчанням дитини в цьому закладі, цікавиться процесом навчання сина та його життям.

Крім того, відповідно до наданих позивачем фотознімків (а.с.90-91), дитина весело проводила час з батьком, в тому числі в дитячих розважальних закладах.

Відповідно до акту обстеження житлових умов проживання в помешканні за адресою м. Львів, вул. Стрийська, 71/10 (а.с.30), де проживає позивач, квартира має всі необхідні вигоди, в ній прибрано та зроблено сучасний ремонт, належним чином умебльовано та створено окрему кімнату для проживання дитини.

Натомість, як встановлено судом і не заперечується сторонами, позивач та відповідач працюють у сфері організації відпочинку. Зокрема, перший працює організатором різного роду свят та ведучим на різних вечірках, друга працює ді-джеєм. За своєю специфікою, робота обох часто припадає на вихідні дні.

На переконання суду, в даному випадку, з метою забезпечення найкращих інтересів дитини та з метою уникнення конфліктів між батьками, від яких в першу чергу страждає дитина, необхідно встановити графік побачень, який в рівній мірі покладе на батьків обовязки щодо участі у вихованні сина, а саме, встановити позивачу наступний графік побачень:

-з 10.00 год. вівторка до 09.00 год. четверга І та ІІІ тижня щомісячно;

-з 10.00 год. суботи до 09.00 год. понеділка ІІ та VІ тижня щомісячно;

-щорічно від 7 до 14 діб для проведення спільного щорічного відпочинку в межах України або за її межами.

В такому випадку, як позивач, так і відповідач, обоє з яких зобовязані брати рівну участь у вихованні сина, матимуть рівні можливості щодо участі у вихованні сина та одночасно, рівні можливості щодо роботи у вихідні дні, що в кінцевому, має на меті унеможливлення повторення конфліктних ситуацій і як наслідок, збереження інтересів дитини щодо виховання у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Що ж стосується доводів відповідача про необхідність забезпечення її присутності під час побачень батька з сином, то на думку суду така присутність не відповідає інтересам дитини, оскільки по-перше, судом не встановлено негативного впливу батька на дитину, а по-друге, спільна участь останніх у побаченнях з дитиною, враховуючи їхні неприязні відносини, створює реальну загрозу виникнення конфліктних ситуацій між сторонами, що може лише завдати шкоди інтересам дитини.

Тому, в цій частині суд не погоджується з доводами відповідача та встановлює графік побачень, який не обумовлений присутністю матері.

Крім того, суд відкидає як доказ долучений відповідачем витяг з ЄРДР про вчинення позивачем відносно неї кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (а.с.55), а саме нанесення легких тілесних ушкоджень.

Зокрема, згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В даному випадку доказом вчинення позивачем такого кримінального правопорушення може бути лише обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили або ухвала про закриття кримінального провадження з підстав, які не є реабілітуючими.

Оскільки таких доказів матеріали справи не містять, у суду немає підстав для висновку, що поведінка позивача створює загрозу інтересам дитини.

Що ж стосується питання про надання чи ненадання згоди на реєстрацію місця проживання або дозволу на виїзд дитини за кордон, то на думку суду такі обставини не мають правового значення для вирішення питання участі у вихованні дитини.

Записи телефонних розмов позивача та відповідача, які долучені останньою (а.с.47), судом не досліджуються.

Зокрема, згідно ч. 8 ст. 7 ЦПК України, особисті папери, листи, записи телефонних розмов, телеграми та інші види кореспонденції можуть бути оголошені у судовому засіданні лише за згодою осіб, визначених Цивільним кодексом України. Це правило застосовується при дослідженні звуко- і відеозаписів такого самого характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 306 ЦК України, фізична особа має право на таємницю листування, телеграм, телефонних розмов, телеграфних повідомлень та інших видів кореспонденції.

Листи, телеграми тощо є власністю адресата.

Таким чином, оскільки записи телефонних розмов є власністю в тому числі позивача і останній не надавав суду згоди на їх оголошення, вони не можуть досліджуватись і використовуватись як доказ.

З огляду на зазначене, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову та встановлює згаданий вище графік побачень з дитиною, та крім цього, вважає доведеною і задовольняє вимогу про зобовязання усунути перешкоди у спілкуванні з сином, оскільки за встановлених судом обставин та наявністю відкритих неприхованих неприязних стосунків між сторонами, на думку суду факт існування перешкод у спілкуванні з дитиною все ж таки має місце.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 640 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1).

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16 ЦК України, ст. ст. 1, 7, 141, 159 СК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_2 (м. Львів, вул. Медової Печери, 5/40, ідентифікаційний код НОМЕР_1) усунути перешкоди у зустрічах і спілкуванні батька ОСОБА_1 (м. Львів, вул. Пасічна, 102/73, ідентифікаційний код НОМЕР_2) з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначити способи участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши графік побачень:

-З 10.00 год. вівторка до 09.00 год. четверга І та ІІІ тижня щомісячно,

-з 10.00 год. суботи до 09.00 год. понеділка ІІ та VІ тижня щомісячно,

-щорічно від 7 до 14 діб для проведення спільного щорічного відпочинку в межах України або за її межами.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354,355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 11.12.2018 року.

Суддя: Леньо С. І.