Справа № 263/3581/18
Провадження № 2/263/1379/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2018 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Томіліна О.М., при секретарі Єжижанському М.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, третя особа: ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

27 березня 2018р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з нього за рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя у цивільній справі за №22449/2001 стягуються аліменти на утримання доньки, ОСОБА_4, на користь відповідачки в розмірі 1/4 частки від його заробітку, щомісячно, і до досягнення повноліття дитиною. 10 травня 2014 року від цивільного шлюбу з ОСОБА_3 у них народилась дитина ОСОБА_5. На підставі викладеного, а саме, у звязку із зміною його сімейного стану, позивач просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з розміру 1/4 частки від заробітку до розміру 1/6 зі всіх видів його заробітку, щомісячно. Також позивач подав клопотання, у якому просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. та сплачену суму судового збору.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Також суду пояснив, що він здоровий, не має хронічних захворювань, у квітні 2015р. придбав квартиру за адресою: м.Маріуполь, пр..Будівельників, 67/13-9. Заборгованість по сплаті аліментів, яка була йому нарахована державним виконавцем, він частково сплатив у 2018р., з приводу іншої частини заборгованості він подав до суду відповідні позови (скарги) та оскаржує її. Він отримував заробітну плату в приблизному розмірі 10 000грн., з яких доводилося сплачувати 5000 грн. відповідачці з урахуванням наявного боргу, однак, залишку заробітної плати йому та його родині не вистачає. На даний час не працює. Також позивач заявив, що не визнає ОСОБА_4 своєю дитиною, однак, такий позов ним не заявлявся, він подасть його пізніше.

Представник позивача ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та просила задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність та відзив на позов, з якого вбачається, що позовні вимоги вона не визнає, оскільки позивачем не доведено той факт, що він проживає разом з ОСОБА_3 та дитиною однією родиною, а дитина - ОСОБА_5 перебуває на його утриманні. Крім того позивачем не доведено, що його майновий стан значно погіршився і він не має можливості сплачувати аліменти на утримання своєї дитини ОСОБА_4.

Представник відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. Також в судовому засіданні зазначила, що позивачем не наведено обставин зміни матеріального стану. Зміна сімейного стану позивача може враховуватися лише у випадку, якщо така зміна привела до обєктивної неможливості сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі. Крім того посилалась на наявну у позивача заборгованість по виплаті аліментів, а також той факт, що дитина ОСОБА_4 досягла 17-річного віку, тобто позивачу залишилося сплачувати аліменти лише 1 рік.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала у повному обсязі, пояснила, що з 2014р., тобто з часу, коли в них народилася спільна дитина, вони з позивачем проживають разом та разом виховують та забезпечують свою дитину. Її заробітна плата складає 6000 грн. на місяць, в той же час позивач, оскільки в них спільний бюджет, передавав їй на сумісні сімейні потреби приблизно 5000 грн. щомісяця.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на підставі виконавчого листа №2-2449/2001, виданого Жовтневим районним судом міста Маріуполя відповідно до рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів (рішення набуло законної сили 10.04.2001р.), з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідок-розрахунків Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя АСВП №8999709 та АСВП №55995032, заборгованість ОСОБА_1 по аліментам станом на 30.06.2015 року за виконавчим документом №2/265/1404/13 складає 65409,64 грн. та станом на 11.04.2018р. - 36110,60 грн., відповідно.

Згідно наданих квитанцій позивачем сплачено відповідачці 02.04.2018р. - 40 000грн. та 18.04.2018р. 20 000грн., як пояснили сторони, в рахунок заборгованості по аліментам.

Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров'я когось з них.

Аналогічні роз'яснення містяться в п. 23 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Так, ст.180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Як вбачається зі свідоцтва про народження серія І-НО №585969, виданого Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, 10.05.2014 року народився ОСОБА_5. Батьками зазначені: батьком - ОСОБА_1; матірю ОСОБА_3.

Відповідно до акту про фактичне проживання, виданого ОСОБА_3, остання проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з ОСОБА_1, 1976р.н., та сином ОСОБА_4, 2014р.н.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будьякі дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З відзиву та пояснень представника відповідача вбачається та цей факт не спростовано позивачем, що її матеріальний стан і стан здоровя дитини, з моменту прийняття рішення суду про стягнення аліментів не змінився.

З довідки про заробітну плату від 12.07.2018р., виданої ПрАТ «МК «Азовсталь» ОСОБА_1, вбачається, що за період квітень-червень 2018р. йому було нараховано заробітну плату в розмірі 31 032,46 грн., утримання по сплаті аліментів склали 10 051,31 грн.

Даних про те, що на даний час ОСОБА_1 перебуває на обліку у центрі зайнятості у звязку з безробіттям суду не надано.

З довідки про доходу від 25.06.2018р., виданої ДВНЗ «ПДТУ» ОСОБА_3, вбачається, що за період грудень 2017р. травень 2018р. їй було нараховано заробітну плату в розмірі 48 036,66 грн., податок на доходи склав 8646,59 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При цьому суд також враховує, що обовязок утримувати дитину покладається на обох батьків.

Таким чином суд вважає, що визначений розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства України, а його зменшення у звязку з наявністю на утриманні сина ОСОБА_8 без підтвердження суттєвого погіршення матеріального стану позивача не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з ОСОБА_2 та суперечитиме її інтересам, при тому, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, досягла 17-річного віку, а аліменти повинні сплачуватися до досягнення нею повноліття, тобто протягом року.

Таким чином, оцінюючи всі докази в сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для зменшення розміру аліментів, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача

Оскільки суд дійшов висновків про відсутність підстав для задоволення позову, тому судові витрати позивача покладаються на нього та поверненню йому не підлягають.

На підставі ст.ст. 180, 182, 192 СК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 78, 81, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Томілін