КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/5006/16-ц Головуючий у суді І інстанції Шклянка М.П.
Провадження № 22-ц/824/37/2018 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів : Олійника В.І., Кулішенка Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання - Черниш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року ОСОБА_4, через свого представника - адвоката ОСОБА_5, звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що 4 липня 2012 року він дав ОСОБА_3 у борг грошові кошти в розмірі 6 000 дол. США строком до 31 грудня 2012 року, про що між ними було укладено договір позики. Факт одержання коштів у зазначеному розмірі підтверджується розпискою, власноручно складеною відповідачем. Посилаючись на те, що відповідач не виконав своїх зобов`язань та всіляко ухиляється від повернення позики, позивач, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив стягнути з нього на свою користь заборгованість за договором позики, яка утворилася станом на 10 квітня 2017 року, а саме: 161 844,00 грн. основного боргу, 103 088,82 грн. процентів за користуванням коштами та 76 137,63 грн. в якості 11 процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 22 травня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму основного боргу у розмірі 161 844,00 грн., суму процентів за користуванням позикою - 103 088,82 грн. та 11 процентів річних в розмірі 76 137,63 грн., а всього стягнуто 341 070,45 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 16 039,91 грн. судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач, через свого представника - адвоката ОСОБА_6, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_3 не був належним чином повідомлений про судове засідання 22 травня 2017 року, внаслідок чого позбавлений можливості надати свої заперечення та докази у справі. Суд ухвалив рішення про стягнення процентів від суми позики та 11 процентів річних від простроченої суми боргу через незастосування положень Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Крім того, підстав для стягнення судових витрат у заявленому розмірі немає.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

За правилом частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 4 липня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір позики, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв у власність 6 000 дол. США строком до 31 грудня 2012 року.

Факт одержання грошових коштів також підтверджується розпискою, власноручно написаною відповідачем в момент передачі йому суми позики на вказаному договорі.

Відповідно до пункту 5 договору позики, у разі, коли позичальник не поверне позичені гроші у встановлений строк, позикодавець вправі стягнути заборгованість в судовому порядку, з нарахуванням процентів та штрафних санкцій.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві грошей готівкою або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Після повернення позики в повній сумі позикодавець повинен повернути позичальнику розписку (пункти 2, 6 договору позики).

Встановлено та не заперечувалося сторонами, що у визначений в договорі строк відповідач отримані ним грошові кошти не повернув.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). А відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України (частина 1 статті 1050 ЦК України). У частині 2 статті 625 ЦК України встановлено розмір процентів 3 % від простроченої суми, якщо інше не встановлено договором.

В пункті 7 договору позики сторони встановили, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 11 процентів річних від простроченої суми.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з урахуванням наведених норм закону, дійшов правильного висновку, що відповідачем порушено зобов'язання щодо своєчасного повернення боргу за договором позики, а тому з нього на користь позивача підлягають до стягнення грошові кошти в сумі, яка дорівнює загальному розміру зобов'язання в розмірі 161 844,00 грн., що на день збільшення позовних вимог за офіційним курсом НБУ становило 6 000 дол. США.

Крім того, позивач має право вимагати стягнення з відповідача процентів від суми позики та 11 процентів річних від простроченої суми грошового зобов'язання, що в даному випадку складає 103 088,82 грн. та 76 137,63 грн. відповідно. Вищевказані суми були вирахувані судом за період з 5 липня 2012 року по 11 квітня 2016 року (період користування коштами) та з 1 січня 2013 року по 11 квітня 2016 року (період прострочення виконання зобов'язань), з урахуванням облікових ставок НБУ, що діяли у цей період, та виходячи з 365 днів у році.

Доводи апеляційної скарги про те, що розгляд справи відбувався без належного повідомлення відповідача не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки не ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах та є формальними міркуваннями представника відповідача.

Натомість на виконання ухвали апеляційного суду від 20 грудня 2017 року у справі була проведена почеркознавча експертиза, за результатом якої 10 серпня 2018 року експертами КНДІСЕ складено висновок № 7742-7744/18-32, згідно п. 1. якого, підписи від імені ОСОБА_3, які містяться у рядку «Позичальник» договору позики від 4 липня 2012 року та у рядку «Підпис» нижче рукописного тексту розписки від 4 липня 2012 року, виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів.

П. 2. Підписи від імені ОСОБА_7, які містяться у рядку «Позичальник» договору позики від 4 липня 2012 року та у рядку «Підпис» нижче рукописного тексту розписки від 4 липня 2012 року, виконані ОСОБА_3.

П. 3. Рукописні записи від імені ОСОБА_3, які містяться в графах досліджуваного документа: «04. Липня»; «02068, Україна, АДРЕСА_1»; «ОСОБА_3»; «02095 Україна, АДРЕСА_2»; «6000 $ (шість тисяч)»; «31 грудня 12»; «АДРЕСА_1»; «ОСОБА_3», а також рукописні записи, що починаються зі слів: «Розписка … … … …Я, ОСОБА_3, мешкаю … … … отримав від ОСОБА_4, що мешкає … … за договором позики від 04.07.2012 грошову суму … … 6000$ долл. США готівкою. Підпис: … … ОСОБА_3.», виконані ОСОБА_3 (а. с. 42-51, т. 2).

Посилання представника відповідача на положення Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» також не заслуговують на увагу колегії суддів з огляду на те, що позикодавцем в договорі позики є фізична особа, а не суб'єкт підприємницької діяльності.

Водночас за змістом статей 24 - 26, 50 ЦК України фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «фізична особа-підприємець» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статтей 12, 13, 81 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статтей 263 - 265 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 травня 2017 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Олійник

Ю.М.Кулішенко