Єдиний унікальний номер 341/2058/16-ц
Номер провадження 2/341/26/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді -Юсип І.М.

секретаря -Король І.Л.

з участю позивача -ОСОБА_1

представника позивача -ОСОБА_2

відповідача -ОСОБА_3

представника відповідача -ОСОБА_4

представника Насташинської сільської ради -ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Насташинської сільської ради про визнання недійсним та скасування рішення сільської ради, державного акта на право приватної власності на землю,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, Насташинської сільської ради і, просить постановити рішення, яким визнати недійсним та скасувати рішення Насташинської сільської ради щодо передачі у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3, що знаходиться в урочищі «Сад» в с. Насташине Галицького району та свідоцтво на право приватної власності на дану земельну ділянку, - судові витрати покласти на відповідача.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, при цьому позивач суду пояснила, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 29.01.2001 р. їй належить земельна ділянка в урочищі «Сад» в с. Насташине Галицького району, площею 0,3785 га. для ведення особистого підсобного господарства. Однак, її сусідка, ОСОБА_3 захопила частину земельної ділянки і, як їй стало відомо коли вона звернулась за кадастровим номером, що відповідач приватизувала 0,15 га. земельної ділянки. Вважає, що відповідач здійснила приватизацію земельної ділянки в порушення вимог ст. 198 ЗК України, не погодивши з нею межі, що вплинуло на розмір та конфігурації її земельної ділянки, оскільки, кадастрова зйомка вимагає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, а п. 2.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельної ділянки та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4.05.1999 р. за №43 передбачає порядок складання державного акта. Просила позов задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позову позивача не визнали. Представник відповідача суду показав, що позивач звернулась в суд з позовом про скасування рішення сільської ради та державного акта, однак будь-яких доказів на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи позивачем суду подані не були. ОСОБА_1 тільки констактує факт самовільного захоплення земельної ділянки відповідачем, проте доказів в судовому засіданні подано не було. Рішенням Насташинської сільської ради чотирнадцятої сесії двадцять першого демократичного скликання від 29.12.1993 р. вирішено передати ОСОБА_6 у приватну власність безплатно присадибну ділянку розміром 0,25 га та ділянку землі для ведення особистого підсобного господарства площею 9, 60 га. Дану земельну ділянку рішенням сесії позивачу надано не було, а ОСОБА_6 не є стороною у справі. Відповідач звернулась із заявою про оформлення та видачу державного акта на право власності на земельну ділянку на підставі рішення 14 сесії 21 скликання від 29.12.1993 р. для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Сад» в с. Насташине площею 0,38 га. На підставі цього, рішенням сімнадцятої сесії пятого демократичного скликання від 23.10.2009 р. про уточнення рішення від 29.12.1993 р. щодо передачі земельних ділянок у власність, було розглянуто заяву ОСОБА_3 та передано останній у власність земельну ділянку площею 0,3827 га. Також, актом прийому-передачі межових знаків від 18.12.2009 р. засвідчено, що межі земельної ділянки, яка знаходиться в урочищі «Сад» Насташинської сільської ради площею 0,3827 га. наданої ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства закріплені межовими знаками у кількості пять штук. Суміжними землевласниками (землекористувачами) претензій до існуючих меж заявлено не було. Земельній ділянці, яка була надана ОСОБА_3 в розмірі 0,3827 га. присвоєно кадастровий номер: :01:001:0261. Відповідачем була виготовлена технічна документація із землеустрою, що посвідчують право на земельну ділянку (державного акта на право власності на земельну ділянку). Просив в позові позивача відмовити.

Представник Насташинської сільської ради ОСОБА_5 суду показав, що позивач зверталася до сільської ради із заявою про проведення обмірів земельних ділянок які належать сторонам. Оскільки в сільській раді немає фахівців позивачу рекомендовано звернутися в проектну організацію що і ним не було зроблено.

Свідок ОСОБА_7В в судовому засіданні показала, що з 1990 року по 2000 рік працювала в Насташинській сільській раді. По спірній земельній ділянці пояснити нічого не може, оскільки дану земельну ділянку вона не виділяла і, в в державному акті на земельну ділянку підпису її немає.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні вказав про те, що з 1990 року по 2006 рік працював на посаді голови Насташинської сільської ради. Позивач на той час працювала вчителем у школі, а соціальній сфері і вчителям видавали земельні ділянки 15,20 та 25 га. для будівництва. Однак, він не пригадує чи видавалась земельні ділянка позивачу в урочищі «Сад» в с. Насташине Галицького району. Книгу реєстру державного акта вели землевпорядники.

Дослідивши представлені доводи позивача та її представника, заперечення відповідача та її представника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити.

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 29.01.2001 р. позивачу належить земельна ділянка площею 0,5760 га. на підставі рішення 13 сесії ІІІ скликання Насташинської сільської ради від 20.08.2000 р. для будівництва житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства (а.с.7). Згідно з рішення Насташинської сільської ради 14 сесії двадцять першого демократичного скликання від 29.12.1993 р. вирішено передати ОСОБА_6 у приватну власність безплатно присадибну ділянку розміром 0,25 га та ділянку землі для ведення особистого підсобного господарства площею 9, 60 га. (а.с.42).

З копії заяви ОСОБА_3 вбачається, що остання звернулась із заявою про оформлення та видачу державного акта на право власності на земельну ділянку на підставі рішення 14 сесії 21 скликання від 29.12.1993 р. для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Сад» в с. Насташине площею 0,38 га. (а.с.41).

Рішенням 17 сесії 5 демократичного скликання від 23.10.2009 р. про уточнення рішення від 29.12.1993 р. щодо передачі земельних ділянок у власність стверджується, що було розглянуто заяву ОСОБА_3 та передано їй у власність земельну ділянку площею 0,3827 га. (а.с.43). Відповідно до акту прийому-передачі межових знаків від 18.12.2009 р. засвідчено, що межі земельної ділянки, яка знаходиться в урочищі «Сад» Насташинської сільської ради площею 0,3827 га. наданої ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства закріплені межовими знаками у кількості пять штук. Суміжними землевласниками (землекористувачами) претензій до існуючих меж заявлено не було (а.с.44).

З копії довідки від 24.12.2009 р. за №1752 видно, що земельній ділянці, яка була надана ОСОБА_3 в розмірі 0,3827 га. присвоєно кадастровий номер: :01:001:0261 (а.с.46). Згідно технічної документації відповідачем була виготовлена дана документація із землеустрою, що посвідчують право на вищевказану земельну ділянку (державного акта на право власності на земельну ділянку) (а.с.37).

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст.14 Основного Закону).

Відповідно до ст. 152 Земельного Кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

У відповідності до ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст. 155 цього ж Кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно ч.1 ст. 374 ЦК України, суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до ст. 378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст. 116 Земельного Кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно ч.1 ст. 393 ЦК України, передбачено, що правовий акт органу державної влади, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

За клопотанням представника позивача судом вживалися заходи та неодноразово справа розглядом відкладалася з метою проведення обмірів земельних ділянок з використанням геодезичних приладів чи накладається одна земельна ділянка на іншу однак сторони не виявили бажання брати участь у цих заходах.

З листа начальника відділу у Галицькому районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області видно,що у місцевому фонді документації із землеустрою відсутня технічна документація,яка була підставою для видачі державного акту на право приватної власності на землю гр. ОСОБА_1 Другий примірник державного акту на право власності на землю відсутній ( а.с.74).

Отже, враховуючи, що в судовому засіданні позивачем та її представником не доведено факту захоплення частини земельної ділянки в урочищі «Сад» в с. Насташине Галицького району, суд не може визнати незаконним та скасувати правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він не суперечить актам цивільного законодавства і не порушує цивільні права та інтереси позивача.

Суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання недійсним та скасування рішення сільської ради та державного акта на право приватної власності на землю не підлягає до задоволення.

На підставі ст. 78, 152, 155 ЗК України, ст. 373 ЦК України, ст.. 13 Конституції України,керуючись ст. ст. ст. 81, 258, 263, 352,354 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Насташинської сільської ради про визнання недійсним та скасування рішення сільської ради та державного акта на право приватної власності на землю відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 06 листопада 2018 року.

Суддя:ОСОБА_9