Справа № 750/441/18
Провадження № 2/750/660/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2018 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

із секретарем - Разумейко К.М.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про визнання неправомірними дій, зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

19 січня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго», у якому просить визнати дії відповідача щодо завищення нарахування йому витрат теплової енергії на опалення місць загального користування за адресою: АДРЕСА_1 за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року неправомірними та зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» здійснити перерахунок витрат теплової енергії на опалення місць загального користування за адресою: АДРЕСА_1 за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року, відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої за опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженою наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 № 359.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у квартирі позивача за адресою: АДРЕСА_1 встановлений лічильник теплової енергії, що дозволяє економно використовувати енергоносії. Разом з тим, розмір плати за місця загального користування відповідач нараховує позивачу у значно більших розмірах, у звязку з чим такі дії відповідача не відповідають чинному законодавству, а нараховані суми за обігрів місць загального користування є завищеними.

Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву, у якій просить справу розглянути без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що Публічне акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» саме в такий спосіб, з використанням саме тих пунктів та формул Методики, що зазначені позивачем у позовній заяві і проводило нарахування кількості витрат теплової енергії, спожитої на опалення МЗК, яка виставлялася до сплати позивачу, а тому права позивача не порушені, отже і підстави, як для звернення до суду, так і для задоволення позовних вимог відсутні. При цьому, у відзиві на позов відповідачем зазначено, що визначення вартості теплової енергії на опалення МЗК здійснюється з урахуванням утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі, що відповідає вимогам пункту 2.1.4 Методики.

Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що позивач є власником квартири 43, що розташована в будинку 32 по вулиці Шевченка в м. Чернігові та є споживачем послуг, які надає Публічне акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго».

Вказаний будинок обладнано загальнобудинковим засобом обліку теплової енергії, а квартира позивача - індивідуальним (квартирним) засобом обліку.

У листі Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» від 12.09.2017 № 1922-Т, адресованого колишньому користувачу вказаної квартири ОСОБА_3, зазначено, що відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири. Тобто, для споживачів, квартири яких не мають лічильників спочатку визначається кількість теплової енергії, яка витрачена на опалення 1 кв.м. площі квартири з урахуванням витрат на опалення МЗК та витрат у внутрішньо-будинкових мережах. Для цього, показання загальнобудинкового лічильника ділимо на опалювальну площу всіх квартир у будинку. Отримане значення множимо на площу квартир без лічильників, зясовуємо скільки витрачено теплової енергії на опалення вказаних квартир з урахуванням витрат на опалення МЗК. Далі від показників будинкового лічильника віднімаємо сумарну теплову енергію спожиту квартирами з лічильниками та квартирами без приладів обліку. Отримуємо кількість теплової енергії витрачену на опалення МЗК, яку розподіляємо споживачам квартир з приладами обліку пропорційно їх площі, відповідно до п. 2.2.1 Методики (а/с 9-13).

Порядок обліку та оплати послуг з централізованого опалення визначений Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила).

Відповідно п. 28 Правил, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування (далі - МЗК) будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Порядок визначення витрат теплової енергії на опалення МЗК у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами встановлений Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженою наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 (далі Методика).

Згідно з п. 1.4 Методики кількість теплової енергії на опалення МЗК окремо не визначається, а входить до загальної кількості теплової енергії, виставленої для плати за опалення у таких випадках: якщо в багатоквартирному будинку незалежно від наявності або відсутності загальнобудинкового обліку теплової енергії відсутні субєкти господарювання, помешкання з індивідуальним опаленням, усі житлові квартири не обладнані приладами обліку витрат теплової енергії на опалення.

Оскільки квартира позивача обладнана квартирним засобом обліку теплової енергії, вказана обставина виключає можливість застосування вказаного вище п. 1.4 Методики.

ПАТ «Облтеплокомуненерго», визначаючи позивачу кількість теплової енергії на опалення МЗК, стверджувало, що розраховуючи розмір оплати, керувалось п.2.1, 2.1.4 Методики з врахуванням утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі.

Пунктом 2.1 Методики визначені різні варіанти визначення кількості теплової енергії на опалення місць загального користування в залежності від наявності чи відсутності загальнобудинкового лічильника, наявності індивідуальних лічильників в окремих приміщеннях тощо.

Пунктом 2.1.4 Методики визначено, що у разі часткового оснащення приміщень споживачів приладами обліку теплової енергії та відсутності приладів обліку теплової енергії на МЗК витрати теплової енергії на опалення МЗК визначаються розрахунком за формулами, наведеними в п. 2.1 Методики. Надалі цим пунктом передбачена формула розрахунку

К

Q = SQ + Q,(2.3)

МЗК МЗК втр.

К

де SQ - кількість теплової енергії на опалення окремого

МЗК

к-того приміщення МЗК, Гкал;

Q - утрати теплової енергії розподільчими трубопроводами втр. системи опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі (розраховується за СНиП 2.04.05-91 "Отопление, вентиляция и кондиционирование", Приложение 12, 1991г. (далі - СНиП 2.04.05-91).

Однак, при визначенні суми оплати за вказаними пунктами, відповідач, з врахуванням того, що СНиП 2.04.05-91 втратили чинність, а діючі ДБН В.2.5-67:2013, що затверджені наказами Мінрегіонбуду від 25.01.2013 №24 та від 28.08.2013 №410 не містять методики розрахунку втрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, проводив розрахунок шляхом віднімання від показань будинкового лічильника визначених кількості теплової енергії на опалення квартир без лічильників та сумарних показань квартирних лічильників і сумарної кількості теплової енергії на опалення окремих к-тих приміщень місць загального користування.

Проте, вказаний спосіб нарахування не відповідає складовим формули, визначеній в п. 2.1.4 Методики. З огляду на це, відповідач проводив розрахунки опалення місць загального користування не у спосіб, що визначений законом.

Посилання відповідача при обґрунтуванні нарахувань за опалення місць загального користування на Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 є безпідставним, оскільки даними Правилами не визначено порядку оплати послуг з опалення місць загального користування споживачами, квартири яких обладнані засобами обліку теплової енергії. Рекомендації щодо застосування Методики, які затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 22 лютого 2008 року № 47, також не визначають порядку розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування у разі обладнання багатоквартирного будинку загальнобудинковим приладом обліку теплової енергії та часткового оснащення приміщень споживачів приладами обліку.

Отже, підміняючи методику розрахунку, визначену нормативним актом, який є чинним, іншою методикою, що здійснена не на підставі нормативно-правового акту, відповідач діяв не у передбачений законом спосіб.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про зобовязання відповідача здійснити перерахунок витрат теплової енергії на опалення місць загального користування за адресою: АДРЕСА_2 у період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року включно підлягають задоволенню. При цьому, суд вважає за можливе послатися в резолютивній частині рішення на п.2.1.4 Методики, що буде відповідати як суті позовних вимог позивача. Дане уточнення не є виходом за межі позовних вимог, оскільки зміст позову зводився саме до невірного застосування відповідачем п.2.1.4 Методики.

Позовні вимоги про визнання неправомірними дій ПАТ «Облтеплокомуненерго» щодо нарахування позивачу витрат теплової енергії на опалення місць загального користування за адресою: АДРЕСА_2 у період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року задоволенню не підлягають, оскільки само по собі нарахування відповідачем позивачеві плати за опалення місць загального користування передбачено зазначеною вище Методикою

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 83, 141, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (місцезнаходження: м. Чернігів, вул. Реміснича, буд. 55-б, ідентифікаційний код юридичної особи - 03357671) про визнання неправомірними дій, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобовязати Публічне акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» здійснити перерахунок витрат теплової енергії на опалення місць загального користування ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року включно, відповідно до п.2.1.4 Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої за опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 31.10.2006 №359.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» на користь держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя