Справа №489/1896/18
Провадження №2/489/1506/18
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

10 квітня 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі судді Румянцевої Н.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок невиконання зобовязання,

ВСТАНОВИВ:

05 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 274281 грн. 00 коп. та стягнення моральної шкоди у розмірі 20000 грн. 00 коп., завданої внаслідок невиконання зобовязання, а також просила стягнути судовий збір у розмірі 3447 грн. 80 коп..

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що вказані кошти були передані відповідачу, про що складена відповідна розписка.

05 квітня 2018 року позивач звернулась до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, який розташований за адресою: м. Миколаїв вулиця 7 Слобідська, 57.

За змістом ст.ст.149-153 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені ЦПК України заходи забезпечення позову.

За правилами ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч.1 ст.149 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, житловий будинок площею 57,5 кв.м. за адресою місто Миколаїв вулиця 7 Слобідська, 57, належить 1/10 частини домоволодіння ОСОБА_3, на праві спільної часткової власності, на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 18.04.1984 року другою Миколаївською державною нотаріальною конторою та 13/50 частини домоволодіння ОСОБА_4, на праві спільної часткової власності, на підставі договору дарування від 13.10.1990 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Позивач зазначає в своїй заяві про те, що не застосування арешту може ускладнити виконання рішення в майбутньому.

Надаючи судове тлумачення названим нормам, Пленум Верховного Суду України в пунктах 1-4 своєї постанови за №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначив, що під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання норм чинного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, у разі необхідності, на будь-якій стадії розгляду справи, за умови, що невжиття заходів забезпечення утруднить чи зробить неможливим виконання рішення, може забезпечити позов, застосувавши один або декілька видів забезпечення, у тому числі і накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Предметом позову є стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 за борговою розпискою, тоді як в заяві про забезпечення позову предметом обтяження є нерухоме майно, яке зареєстроване іншими особами, а саме за ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Суд забезпечує позов якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, майно, на яке заявник просить накласти арешт, належить іншим особам, які не є сторонами по справі.

Як вбачається зі змісту заяви, позивач просить накласти арешт на нерухоме майно відповідача, проте позивачем не надано та не зазначено доказів того, яким чином невжиття заходів забезпечення позову зможе в подальшому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, не вбачається підстав для задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 149, 259-261 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок невиконання зобовязання - відмовити.

Копію ухвали про відмову в забезпеченні позову направити заявнику - для відома.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня отримання її копії.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХШ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Ленінського районного

суду міста ОСОБА_6 Румянцева