Провадження №2/428/141/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018р. Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.

при секретарі Продченко О.А.

за участю позивача ОСОБА_1

законного представника відповідача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_1

представників третьої особи ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області, мотивуючи вимоги тим, що квартира №18а у будинку №7 у кв. МЖК «Мрія» в м. Сєвєродонецьк Луганської області була отримана позивачем ОСОБА_1, як службове житло, яке рішенням Сєвєродонецької міської ради Луганської області №966 від 03.12.2013р. було виключено із переліку службових приміщень та передано для мешкання на загальних умовах. У зазначеній квартирі позивачем ОСОБА_1 було зареєстровано членів його родини дітей: доньку ОСОБА_1, 15.03.1997р.н., сина ОСОБА_1, 10.02.2003р.н., та дружину ОСОБА_2. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_2, остання придбала у власність квартиру, куди переїхала разом з їх дітьми. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06.05.2010р. ОСОБА_2 визнано такою, що втратила право користування зазначеним жилим приміщенням. При цьому, відповідачі, ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_1, являючись дітьми позивача, залишились зареєстрованими у спірній квартирі. Витрати по сплаті комунальних послуг не несуть, в добровільному порядку знятись з реєстрації не бажають. Тому, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом і просить суд усунути йому перешкоди у користуванні квартирою, розташованою за адресою: м. Сєвєродонецьк, кв. МЖК «Мрія»АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_1, 15.03.1997р.н., та ОСОБА_1, 10.02.2003р.н., такими, що втратили право користування зазначеним жилим приміщенням.

15.02.2018р. до Сєвєродонецького міського суду Луганської області надійшли відзиви на позовну заяву відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1.

Позивач ОСОБА_1 у вступному слові пояснив, що квартиру №18а у будинку №7 у кв. МЖК «Мрія» в м. Сєвєродонецьк він отримав у 2003р. як службове житло на склад сімї: він, дружина та діти. Наприкінці 2013р. зазначену квартиру було виключено із переліку службових приміщень та передано для мешкання на загальних умовах. У 2007р. шлюб між ним та ОСОБА_2 було розірвано. За згодою сторін їх неповнолітні діти ОСОБА_1 та ОСОБА_1 залишились мешкати з матірю. Після переїзду відповідачів ним було змінено замки приблизно у червні 2008р., оскільки усі речі були вивезені ОСОБА_2, також у 2010р. він ще раз міняв замки. Особисті речі дітей ним було залишено консьєржу. У 2008р. ОСОБА_2 придбала у власність квартиру. Наразі діти виросли. Перешкоди у користуванні квартирою він не чинить своїм дітям. Ключей від квартири діти не мають з 2008р.. Неповнолітній син також до теперішнього часу мешкає з матірю.

Відповідач ОСОБА_1 у вступному слові заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що спірна квартиру була отримана позивачем, як службове житло, на всю сімю, де вони і мешкали разом. Однак, приблизно у 2008р., з причини неможливості спільного проживання після розірвання шлюбу між батьками, вона, будучи неповнолітньою, її неповнолітній брат та мати пішли мешкати до належної матері квартири. 15.03.2015р. вона досягнула повноліття, з цього часу до теперішнього часу до батька з позовом про вселення вона не зверталась. Оскільки вона до теперішнього часу продовжує навчання, то вважає, що за нею зберігається право користування спірною квартирою. З м. Сєвєродонецьк Луганської області вона не виїжджала, однак доступу до квартири у неї не було.

Законний представник відповідача ОСОБА_2 у вступному слові заперечувала проти позовних вимог та пояснила, що після розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_1 у грудні 2007р., останній створив неможливі умови для її проживання та проживання дітей у спірній квартирі, яку ОСОБА_1 отримав на підставі ордеру на всю сімю. У травні 2008р. вона придбала у приватну власність квартиру. Тільки у червні 2008р. вона разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_1 та ОСОБА_1 переїхала до своєї квартири. Відповідач ОСОБА_1 через тиждень після їх переїзду змінив замки на вхідних дверях, а їх особисті речі залишив управляючому будинком, при цьому відмовився надати ключі від нових замків. Особисті речі дітей були залишені оскільки у спірній квартирі вони зареєстровані та мешкали, крім того, дітям потрібні були їх речі у разі мешкання з батьком. Доступу у дітей не було до спірної квартири.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області ОСОБА_3 у вступному слові заперечувала проти позовних вимог стосовно неповнолітнього відповідача ОСОБА_1, оскільки вони суперечать положенням національного та міжнародного законодавства.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області ОСОБА_4 у судовому засіданні додаткових пояснень не мав.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до копії повторного свідоцтва про народження серія 1-ЕД, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області 20.11.2007р., актовий запис №137 від 26.02.2003р., ОСОБА_1 народився 10.02.2003р., батьками записані ОСОБА_5 та ОСОБА_2. Відповідно до копії рішення Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради Луганської області №966 від 03.12.2013р., виключено з переліку службових приміщень Управління Служби безпеки України в Луганській області двокімнатну квартиру №18а в кварталі МЖК «Мрія», буд. 7 у звязку з тим, що відпала потреба у такому використанні. Квартиронаймач ОСОБА_5. Склад сімї три особи: він, син ОСОБА_1, дочка ОСОБА_6. Відповідно до копії рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24.12.2007р. по справі №2-4643/07, шлюб, зареєстрований 25.11.1995р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, актовий запис №1049, між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 розірвати. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серія 1-ЕД №055490, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області 11.01.2008р., актовий запис №20, шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 розірвано. Відповідно до довідки Державного навчального закладу «Сєвєродонецьке вище професійне училище» №131 від 15.02.2018р., ОСОБА_6 дійсно навчається у ДНЗ «Сєвєродонецьке ВПУ» з 01.09.2016р. по 30.06.2018р. та знаходиться на неповному держзабезпечення, денна форма навчання.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд враховує наступне.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.71, 72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.4 ст.311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до абз. 1 п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» № 2 від 12.04.1985р., у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, кв. МЖК «Мрія»АДРЕСА_2, була отримана позивачем ОСОБА_1 в якості службового житла на підставі ордеру на всю родину. 11.01.2008р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Через перешкоди у користуванні зазначеним жилим приміщенням, а також наявності неприязнених стосунків між батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_2, їх діти: неповнолітній ОСОБА_1 та ОСОБА_1 разом з їх матірю ОСОБА_2 переїхали до іншого житла, яке ОСОБА_2 набула у приватну власність. При цьому, з пояснень сторін, судом встановлено, що особисті речі дітей залишись у зазначеному житловому приміщенні, а позивачем ОСОБА_1 було змінено замки на дверях та не надано комплекту ключів стороні відповідачів. 03.12.2013р. рішенням Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради Луганської області спірне житлове приміщення виключену з переліку службових жилих приміщень та надано у користування квартиронаймачу ОСОБА_1 у складі сімї 3 особи (син ОСОБА_1, донька ОСОБА_1В.).

Враховуючи вищевикладене, у звязку з наявністю поважних причин не проживання відповідачів ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_1, а саме: відсутності ключів через зміну позивачем ОСОБА_1 замків, наявності неприязнених стосунків між батьками, спричинення перешкод у проживанні з боку позивача ОСОБА_1, а також заперечень Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області стосовно позовних вимог щодо неповнолітнього ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що обставини, викладені позивачем ОСОБА_1 в обґрунтування позову, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а отже позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 15, 43-44, 47-49, 247, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 (22.07.1974р.н., і.н. НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, МЖК «Мрія»АДРЕСА_1, паспорт громадянина України серія ЕК №239037) до ОСОБА_6 (15.03.1997р.н., і.н. НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, МЖК «Мрія»АДРЕСА_1, паспорт громадянина України серія ЕН №943138), ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 (10.02.2003р.н., і.н. НОМЕР_3, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, МЖК «Мрія»АДРЕСА_1, свідоцтво про народження серія 1-ЕД №897660) про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області (місце знаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, бул. Дружби Народів, буд. 32).

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Луганського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя І. О. Юзефович