Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 352/1068/15-ц

провадження № 61-13902св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

третя особа - комісія з питань захисту прав дитини Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 12 липня 2016 року у складі судді Дузінкевича І. М. та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Горблянського Я. Д., Ковалюка Я. Ю., Фединяка В. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»; банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Позивач обґрунтовував вимоги тим, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2012 року (справа № 2-237/11) стягнуто з ОСОБА_6 на користь банку 32 018 921 грн 94 коп. заборгованості за кредитним договором від 17 березня 2005 року № 121 pv-05.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 помер, після смерті якого відкрилася спадщина на домоволодіння та земельну ділянку площею 0,1144 га на АДРЕСА_1, які є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки від 18 березня 2005 року.

Станом на момент смерті заборгованість ОСОБА_6 за вказаним кредитним договором становила: 62 903,60 доларів США - строкова заборгованість за основним боргом (тілом) кредиту; 164 068,34 доларів США -прострочена заборгованість за основним боргом (тілом) кредиту; 1 412,27 доларів США - строкова заборгованість за відсотками; 191 816,82 доларів США - прострочена заборгованість за відсотками; 9 832 163,43 грн - пеня за період із 10 березня 2013 року до 10 березня 2014 року.

Ураховуючи викладені обставини, банк просив примусово виселити відповідачів, які проживають у вказаному будинку та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 у вищезазначеному розмірі звернути стягнення на предмет іпотеки, що належав ОСОБА_6, померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 року, спадкоємцями якого є ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 12 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2016 року, в задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовлено.

Суди зробили висновок про те, що банк пропустив строк, передбачений статтею 1281 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Крім того, суди виходили із відсутності підстав для виселення відповідачів із будинку, який є предметом іпотеки, та придбаний не за кредитні кошти.

До суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», у якій його представник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вважає, що суди безпідставно не врахували того, що 02 червня 2014 року банк направив на адресу Тисменицької державної нотаріальної контори вимогу про обов'язок погашення заборгованості спадкодавця, тобто кредитор виконав вимоги статті 1281 ЦК України. Крім того, суди необґрунтовано відмовили у виселенні відповідачів із предмету іпотеки, оскільки банк здійснив усі необхідні дії, передбачені статтею 40 Закону України «Про іпотеку».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 04 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 352/1068/15-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлені наступні обставини.

17 березня 2005 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_6 було укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 121 pv-05, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 227 000 доларів США зі сплатою 16 % річних строком до 17 березня 2015 року.

Повернення кредиту було забезпечене іпотечним договором від 18 березня 2005 року, укладеним між банком та ОСОБА_6, згідно з умовами якого предметом іпотеки є домоволодіння АДРЕСА_1 Івано-Франківської області та земельна ділянка площею 0,1144 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і для ведення особистого підсобного господарства за тією ж адресою.

Дружина іпотекодавця ОСОБА_3 надала згоду на укладення іпотечного договору, що підтверджується відповідною заявою.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 помер.

02 червня 2014 року банк надіслав на адресу Тисменицької районної державної нотаріальної контори вимогу (претензію), у якій просив прийняти цю вимогу та довести до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, про подання кредитором нотаріусу претензії за кредитним договором від 17 березня 2005 року № 121 pv-05.

На підставі вказаної претензії нотаріусом Тисменицької районної державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа № 210/2014, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 05 червня 2014 року.

03 вересня 2014 року дружина померлого ОСОБА_3 подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини на користь дітей: ОСОБА_4 і ОСОБА_5, які не зверталися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини.

09 лютого 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» направило ОСОБА_4 і ОСОБА_5, в інтересах якої діяла ОСОБА_3, вимогу про усунення порушень за кредитним договором та добровільне звільнення домоволодіння, обтяженого іпотекою. Банк пропонував спадкоємцям погасити кредитну заборгованість у тридцятиденний строк, а у разі відмови - добровільно звільнити домоволодіння.

Підставою для подання даного позову стало невиконання спадкоємцями указаної вимоги банку.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову у зв'язку з пропуском банком строку, передбаченого статтею 1281 ЦК України, зокрема, зробивши висновок про те, що направлення вимоги нотаріусу, а не безпосередньо спадкоємцям, не свідчить про виконання вимог даної норми закону.

Погоджуючись із рішенням місцевого суду, апеляційний суд зазначив, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було відомо про смерть боржника-іпотекодавця ще з 02 червня 2014 року, проте банк пред'явив вимоги до спадкоємців тільки 09 лютого 2015 року, тобто з порушенням строків, встановлених статтею 1281 ЦК України, що згідно з частиною четвертою цієї норми позбавляє його права вимоги до спадкоємців.

Однак із висновком апеляційного суду не можна погодитися з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна умови, що нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності.

Частинами першою та другою статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частин першої і другої статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Оскільки зі смертю позичальника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред'явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред'явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов'язань, забезпечених іпотекою.

Аналіз указаних норм дає можливість зробити висновок про те, що кредитор протягом шести місяців після прийняття у передбаченому законом порядку спадкоємцями спадщини (після закінчення шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини) вправі пред'явити до них свої вимоги.

Установлено, що боржник ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Банк звернувся до нотаріуса з вимогою (претензією) про обов'язок спадкодавця погашення кредитної заборгованості 02 червня 2014 року.

Шестимісячний строк, передбачений статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 закінчився 08 вересня 2014 року.

Тобто, саме з цього моменту кредитору стало відомо коло спадкоємців, які прийняли спадщину.

У шестимісячний строк після закінчення вищезазначеного строку, а саме 09 лютого 2015 року, банк звернувся безпосередньо до спадкоємців боржника: ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з вимогами про усунення порушень за кредитним договором, яких вони не виконали.

Суд апеляційної інстанції вищезазначених обставин не врахував, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про правильність рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд допустив вищезазначені порушення норм права, ухвала апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2016 року в підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 400, 411, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді Н. О. Антоненко В. І. Журавель
В. М. Коротун В. І. Крат