Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2018 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю. О. , за участю секретаря судового засідання Ткачук Г.В., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про обчислення суми кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2018 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, в якому зазначила, що заочним рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 21 листопада 2016 року з неї на користь ПАТ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість в сумі 47485,53 грн., до якої увійшли пеня і комісія в розмірі 1645,37 грн., що суперечить вимогам ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ст. 2 якого введено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості. З огляду на те, що позивачка в добровільному порядку оплатила 16 000 грн. в рахунок оплати тіла кредиту, просить зобовязати банк надати розрахунок кредитної заборгованості, а також встановити порядок погашення залишку кредитної заборгованості за кредитним договором.

Позивачка ОСОБА_3 в судове засідання не з*явилась, направила суду заяву про розгляд справи в її відсутність, її інтереси представляє ОСОБА_1

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Пояснив, що заочне рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 21 листопада 2016 року після відмови в його перегляді в апеляційному порядку не оскаржувалось, вимоги позивачки зводяться до того, щоб виключити з вищевказаного судового рішення стягнення пені та комісії, а сплачені нею 16000 грн. розподілити на суму заборгованості за виключенням пені та комісії.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, зазначивши, що позивачкою обрано не той спосіб захисту її порушеного права, оскільки заочне рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя нею не оскаржувалось.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 21 листопада 2016 року вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто заборгованість в сумі 47485,53 грн., до якої увійшла заборгованість за кредитом в сумі 15905,89 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 29934,27 грн. та заборгованість за комісією за користування кредитом в сумі 1645,37 грн. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 2374,28 грн. (процентна складова) відмовлено з огляду на норми ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р, яким затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 31 січня 2017 року позивачці відмовлено в перегляді заочного рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ЦПК України в редакції, яка діяла станом на січень 2017 року, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим кодексом.

Позивачка ОСОБА_3 таким правом не скористалась, натомість звернулась до суду із заявою про відстрочку виконання рішення суду від 21 листопада 2016 року. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 03 жовтня 2017 року цю заяву було задоволено, відстрочено виконання рішення суду строком на 1 рік. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 22 листопада 2017 року ухвало суду від 03 жовтня 2017 року скасовано. Станом на 26.07.2018 року справа перебуває в касаційній інстанції.

Предметом спору за даною цивільною справою є безпідставне, на думку позивачки, стягнення судовим рішенням пені і комісії.

Згідно із змістом ст. ст. 11, 15 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства України. Кожна особа має право на судовий захист. Отже об*єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способами захисту суб*єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наводиться в ст. 16 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України для способів захисту цивільних прав та інтересів належать : визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов*язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зазначений перелік способу захисту не є вичерпним, а тому суд може застосувати інші способи захисту. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який належить від виду правопорушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов*язальних правовідносин. Тобто, потерпіла сторона не звертається з усіма передбаченими вимогами до суду, а обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу.

Спір про обчислення суми кредитної заборгованості в контексті вимог позивачки не є належним способом захисту її прав та не повинен розглядатись окремо від основного позову про стягнення заборгованості. Незгода позивачки з сумою, яка була з неї стягнута рішенням суду, є підставою для оскарження вказаного рішення у встановленому законом порядку.

За таких обставин вимоги позивачки задоволенню не підлягають.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 09 липня 2018 року було задоволено клопотання позивачки та відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі, у зв*язку з чим з позивачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 12,13, 141, 280, 259, 263-268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про обчислення суми кредитної заборгованості відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 704, 80 грн.

Повний текст рішення буде виготовлено протягом пяти днів.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Ю. О. Матвєєва