АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 637/1099/17 Головуючий суддя І інстанції Тордія Е. Н.
Провадження № 22-ц/790/1483/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року м.Харків.

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів Бурлака І.В., Кіся П.В.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 03 березня 2008 року між позивачем та відповідачем, було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 3400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту ЗАО КБ «ПриватБанк», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування позивача, про що зазначено у п.1.1 статуту ПАТ КБ «ПриватБанк». 17 липня 2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін - номер запису в ЄДРПОУ 8006727.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір. В свою чергу відповідач, зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує та порушила умови кредитного договору та правила користування платіжною карткою. Згідно кредитного договору при порушенні (позичальником) відповідачем строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надала своєчасно позивачу - банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, чим порушила умови договору. Станом на 31 липня 2017 року заборгованість складає 70127.58 грн.; яка складається з суми заборгованості за кредитом - 3383.53 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 59103, 74 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 4062, 81 грн.; штраф (фіксована частина) - 250,00 грн.; штраф (процентна складова) - 3327, 50 грн.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором, яка становить 70 127,58 грн. та судові витрати пов'язані з розглядом справи в сумі 1600,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року залишено без задоволення позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просять скасувати вказане рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування скарги зазначили, що судом першої інстанції було безпідставно застосовано наслідки пропуску строку позовної давності. Вказали, що строк дії договору визначено строком дії кредитної картки.

ОСОБА_1 надала суду відзив на апеляційну скаргу, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, таким, що підлягає залишенню в силі. Просила справу розглянути за її відсутності.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, за участі представника банку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до заяви від 03 березня 2008 року, підписаної ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, остання отримала у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти в сумі 800.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків ЗАО КБ «ПриватБанк», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування позивача, про що зазначено у п.1.1 статуту ПАТ КБ «ПриватБанк». 17 липня 2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін - номер запису в ЄДРПОУ 8006727.

Відповідачем 03 березня 2008 року отримана картка за № НОМЕР_2 термін дії якої визначений до березня 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що позивачем було пропущено строк позовної давності.

Проте, такими висновками суду колегія суддів не погоджується.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 634 ЦК України договір приєднання може бути укладено шляхом приєднання однією зі сторін до запропонованих умов, які встановлені іншою стороною у формулярах або інших стандартних формах. При цьому сторона, яка приєднується до них не може запропонувати свої умови договору.

Положенням п. І.3.3 умов та правил надання банківських послуг, з якими ОСОБА_1 була ознайомлена, та відповідно погодилась з ними, про що свідчить її підпис на заяві від 03.03.2008, передбачено, що підписання даного Договору є прямою та безумовною згодою держателя карти стосовно прийняття будь-якого Кредитного ліміту, установленого Банком.

Нормою п. І.4.6 умов та правил надання банківських послуг, Клієнт доручає Банку виконувати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті на корись Банку за цим договором, у разі настання строків платежів.

На підставі п. І.6.4. умов та правил надання банківських послуг, у разі незгоди зі зміною правил та/або тарифів Банку Клієнт зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість, в тому числі і заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення Карти, виданої держателю та його довіреним особам. У разі незгоди зі списанням коштів по картрахунку Клієнт зобов'язаний письмово поінформувати Банк по це протягом 35 днів з моменту списання.

Відповідно до п. І.6.5 умов та правил надання банківських послуг, Клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. І.6.7 умов та правил надання банківських послуг, держатель карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.

Відповідно до п. І.8.6 умов та правил надання банківських послуг, при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Пунктом І.9.12 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується (продовжується) на той самий строк.

Нормою п. ІІ.5.4 вказаних умов та правил передбачено, що строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам без встановлення Мінімального обов'язкового платежу, провадяться у наступному порядку:

-Строк погашення процентів по Кредиту - щомісячно за попередній місяць;

-Строк погашення Кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У ст. 79 ЦПК України закріплено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Так, на підтвердження своїх вимог Банком було надано суду докази того, що між ним та ОСОБА_1 виникли кредитні правовідносини - копія заяви відповідача від 03.03.2008, копія умов та правил надання банківських послуг, а також розрахунок заборгованості по рахунку відповідача.

Натомість, ОСОБА_1 ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не було надано доказів, що вона у встановленому порядку зверталась до банку з заявою про розірвання спірного договору на підставі того, що вона не згодна з підвищенням кредитного ліміту.

Посилання відповідача на те, що вона повернула кредитну карту співробітникам банку належними та допустимими доказами не підтверджено, та спростовується випискою по рахунку ОСОБА_1

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Колегія суддів не вбачає підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності щодо вимоги про повернення заборгованості за кредитом та заборгованості по процентам за користування кредитом, та бере до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 19 березня 2014 року, прийняту за наслідками розгляду справи № 6-14цс14.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Суд першої інстанції всупереч вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення не звернув уваги, що згідно наявної в матеріалах справи довідки ОСОБА_1 отримала картку № НОМЕР_2, термін дії якої визначено до 03/15 (а.с. 52), а до суду ПАТ КБ «Приватбанк» звернулись у жовтні 2017 року, тобто що загальний трирічний строк позовної давності щодо вимоги про повернення заборгованості за кредитом та заборгованості по процентам за користування кредитом пропущено не було.

Крім того, відповідно ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року по справі № 6-3006цс15.

З урахуванням зазначеної норми права з ОСОБА_1 підлягає стягненню пеня за один рік у розмірі 1000 грн. 00 коп., сума якої була надана Банком.

Щодо стягнення штрафів колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15.

З огляду на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, суд апеляційної інстанції частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржуване рішення, та ухвалює нове про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року - скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість за кредитним договором станом на 30 липня 2017 року в сумі: 3383,53 грн. заборгованості за кредитом; 59103,74 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 1000 грн. пені, а всього - на суму 63487 (шістдесят три тисячі чотириста вісімдесят сім) гривень 27 коп., а також 2172 (дві тисячі сто сімдесят дві) гривні 75 коп. судового збору.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 10 квітня 2018 року.

Головуючий - В.Б. Яцина

Судді -

І.В. Бурлака.

П.В. Кісь.