АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4324/16-ц 22-ц/774/27/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 210/4324/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 березня 2017 року, яке постановлено суддею Вікторович Н.Ю. в місті Кривому Розі, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля.

В обґрунтування позову зазначила, що під час шлюбу з відповідачем, який було укладено 04 листопада 2000 року, ними за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу було придбано автомобіль марки «ДЕУ ЛАНОС», 2007 року випуску, колір червоний, реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстровано на ім'я відповідача.

Посилаючись на те, що придбаний автомобіль є спільним майном, просила суд визнати, що спірний автомобіль є спільною власністю її та відповідача та належить кожному з них по 1/2 частині; стягнути з відповідача на її користь 40000,00 грн. в якості компенсації за належну їй 1/2 частину автомобіля марки «ДЕУ ЛАНОС», 2007 року випуску, колір червоний, реєстраційний номер НОМЕР_1; припинити її право власності на 1/2 частину автомобіля марки «ДЕУ ЛАНОС», 2007 року випуску, колір червоний, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано, що автомобіль марки «ДЕУ ЛАНОС», 2007 року випуску, колір червоний, реєстраційний номер НОМЕР_1, є спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та належить кожному з них по 1/2 частині.

Виділено в натурі та визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки «ДЕУ ЛАНОС», 2007 року випуску, колір червоний, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартість якого становить 80000,00 гривень.

Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину автомобіля марки «ДЕУ ЛАНОС», 2007 року випуску, колір червоний, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 40000,00 грн. в якості компенсації за належну їй 1/2 частину автомобіля марки «ДЕУ ЛАНОС», 2007 року випуску, колір червоний, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про поділ автомобіля, визнавши його спільною сумісною власністю подружжя, не врахувавши, що спірний автомобіль є особистою власністю відповідача, оскільки був придбаний за кошти виручені від реалізації спадкового майна і в той період, коли шлюбні відносини з позивачем були фактично припинені. Крім того, суд присудив грошову компенсацію за частку майна без згоди відповідача та за відсутності внесення на депозитний рахунок суду розміру такої компенсації.

В запереченнях на апеляційну скаргу, які надійшли на адресу суду апеляційної інстанції 23.08.2017 року, представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_6, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 листопада 2000 року між позивачем ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище, - «ОСОБА_1») та відповідачем ОСОБА_2, було укладено шлюб, який розівано рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 07 вересня 2016 року (а.с. 5, 37-38).

31 грудня 2015 року на ім'я відповідача ОСОБА_2 було придбано автомобіль марки «ДЕУ ЛАНОС», 2007 року випуску, колір червоний, реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстровано на його ім'я (а.с. 32, 33).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя й підлягає поділу між ними в рівних частках, а частка позивача підлягає компенсації за правилами ст.364 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя й підлягає поділу між ними в рівних частках, а частка позивача підлягає компенсації за правилами ст.364 ЦК України, проте не може погодитись із загальною вартістю авто та розміром грошового відшкодування вартості 1/2 частини спірного автомобіля, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім'ї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї (ч.1 ст. 51, п.6 ч.1 ст. 92)

У статті 3 СК України встановлено, що сім'я створюється на підставі шлюбу та на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, серед яких визначено проживання жінки та чоловіка однією сім'єю.

Рівність прав і обов'язків у шлюбі та сім'ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК України та ЦК України.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст. 61 СК).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Сімейного Кодексу України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Стаття 60 СК України презюмує виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу.

Перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, визначено статтею 57 СК України. Зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя, тощо.

Верховний Суд України в п.п.23, 24 Постанови Пленуму від 21.12.2007 р. № 1 «Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що при вирішенні спорів між подружжям про майно необхідно з'ясувати джерело і час його придбання, а також роз'яснив, що не належить до спільної сумісної власності майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на момент ухвалення рішення, та ст. 12 ЦПК України, в редакції 2017 року, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, з 04 листопада 2000 року по 07 вересня 2016 року позивач та відповідач по справі перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.5,37-38).

За час шлюбу на ім'я відповідача ОСОБА_2 було придбано автомобіль марки «ДЕУ ЛАНОС», 2007 року випуску, колір червоний, реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстровано на його ім'я (а.с.32) та вартість якого становила 80000 грн.

Таким чином, на момент придбання автомобілю «ДЕУ ЛАНОС», сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому цей автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, визначений у ст. 60 СК України, тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що спірний автомобіль має бути визнаний спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено між ними або шлюбним Договором.

Згідно зі ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Положеннями ч.2 ст.183 ЦК України визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, придбане подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із, майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Згідно положень п.25 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України, щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється з урахуванням положення, встановленого ч.2 ст.372 ЦК України щодо рівності часток кожного із співвласників у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Так, спірний автомобіль є неподільною річчю у розумінні ЦК України, оскільки його не можливо поділити на кілька частин без втрати можливості використання за призначенням кожної із частин окремо.

Відповідно до ч.3 ст.370 Цивільного кодексу України, виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.364 Цивільного кодексу України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Так як, спірний автомобіль марки «ДЕУ ЛАНОС», 2007 року випуску, колір червоний, реєстраційний номер НОМЕР_1, не може бути поділений в натурі, між сторонами не існує домовленості щодо його поділу, а позивач згодна отримати грошову компенсацію за свою частку у спільній власності, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції стосовно можливості стягнення з відповідача 1/2 частки вартості спірного автомобіля.

Визначаючи суму компенсації з боку відповідача на користь позивача, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, спірний автомобіль марки «ДЕУ ЛАНОС», реєстраційний номер НОМЕР_1 був придбаний під час шлюбу відповідачем ОСОБА_2 за 80000 грн., що сторонами не оспорюється.

Натомість, станом на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції, спірний автомобіль, відповідно до «Порядку реалізації арештованого майна», був реалізований 16.08.2017 року за 57982,06 коп., позивач не заперечувала проти вартості автомобіля, таким чином, на користь позивача підлягає стягненню 1/2 частина грошових коштів, які були виручені від реалізації автомобіль марки «ДЕУ ЛАНОС», реєстраційний номер НОМЕР_1, що становить 28991 грн. 03 коп.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що суд дійшов помилкового висновку про поділ автомобіля, визнавши його спільною сумісною власністю подружжя, не врахувавши, що спірний автомобіль є особистою власністю відповідача, оскільки був придбаний за кошти виручені від реалізації спадкового майна і в той період, коли шлюбні відносини з позивачем були фактично припинені, оскільки відповідачем по справі на доведено належними та допустимими доказами того факту, що автомобіль марки «ДЕУ ЛАНОС», реєстраційний номер НОМЕР_1, був придбаний за кошти, отримані від продажу автомобіля марки «OPEL VECTRA», реєстраційний державний номер НОМЕР_2, придбаного за кошти від реалізації спадкового майна, натомість матеріали справи встановлено, що автомобіль марки «ДЕУ ЛАНОС», реєстраційний номер НОМЕР_1 був придбаний відповідачем 31 грудня 2015 року та за нього передані кошти (а.с.32), а автомобіль марки «OPEL VECTRA» був проданий пізніше, а саме 12 січня 2016 року (а.с.31).

Також матеріалами справи встановлено, що шлюбні відносини між сторонами було припинено в квітні 2016 року (а.с.37-38), тобто спірний автомобіль було придбано в період шлюбу.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що суд присудив грошову компенсацію за частку майна без згоди відповідача та за відсутності внесення на депозитний рахунок суду розміру такої компенсації, оскільки ч.2 ст.364 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Отже, оскільки спірний автомобіль марки «ДЕУ ЛАНОС», реєстраційний номер НОМЕР_1, не може бути поділений в натурі, між сторонами не існує домовленості щодо його поділу, а позивач згодна отримати грошову компенсацію за свою частку у спільній власності, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача 1/2 частку вартості реалізованого за 57982,06 коп. спірного автомобіля, що становить 28991,03 грн. Посилання представника відповідача в суді апеляційної інстанції на те, що відповідач не має сплачувати позивачу 1/2 частину вартості реалізованого автомобіля з тих підстав, що кошти від його реалізації були сплачені позивачу колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки вказані кошти були переведені в рахунок погашення заборгованості відповідача по аліментам, а не в рахунок погашення частини вартості спільного сумісного майна.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги представника відповідача та зміні рішення суду першої інстанції в частині визначення вартості автомобіля марки «ДЕУ ЛАНОС», 2007 року випуску, колір червоний, реєстраційний номер НОМЕР_1 з 80000 грн. до 57982 грн. 06 коп. та в частині розміру стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартості 1/2 частини автомобіля марки «ДЕУ ЛАНОС», 2007 року випуску, колір червоний, реєстраційний номер НОМЕР_1 з 40000 грн. до 28991 грн. 03 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 березня 2017 року змінити в частині визначення вартості автомобіля марки «ДЕУ ЛАНОС», 2007 року випуску, колір червоний, реєстраційний номер НОМЕР_1 з 80000 (вісімдесят тисяч) грн. до 57982 (п'ятдесят сім тисяч дев'ятсот вісімдесят дві) грн. 06 коп. та в частині розміру стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартості 1/2 частини автомобіля марки «ДЕУ ЛАНОС», 2007 року випуску, колір червоний, реєстраційний номер НОМЕР_1 з 40000 (сорок тисяч) грн. до 28991 (двадцять вісім тисяч дев'ятсот дев'яносто одна) грн. 03 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: