Компаніївський районний суд Кіровоградської області
Справа № 391/303/18
Провадження № 2/391/192/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.07.2018р.селище Компаніївка

Компаніївський районний суд Кіровоградської області:
головуюча суддя Мумига І.М.
за участю секретаря Качинської О.В.
розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -
Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який було укладено 18.03.2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоселицького районного управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №17 та стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та на утримання ОСОБА_1 до досягнення дитиною трьох років.
В позовній заяві пояснила, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем 18.03.2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоселицького районного управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис № 17. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя з відповідачем не склалося останнім часом. Між ними перестало існувати взаєморозуміння, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, що суперечить їхнім інтересам. В звязку з чим вони припинили шлюбні стосунки і перестали вести спільне господарство. Спільна з відповідачем дитина знаходиться на її утриманні, в неї відсутня впевненість в постійній грошовій, натуральній допомозі, тому просить позов задовольнити.
Позивачка в судове засідання не зявилася, надала суду заяву від 07.06.2018 року про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила задовольнити та не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення № 670010 від 25.06.2018 року. Про причини неявки суд не повідомив, клопотань про перенесення розгляду справи не надавав.
В зв'язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, суд відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), так як вважає, що є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, і потреба дачі особистих пояснень відповідачем відсутня.
Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
В зв'язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.
Згідно свідоцтва про шлюб серії І-МИ № 105637 від 18.03.2015 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. (а.с.6).
Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України (надалі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Частиною третьою ст.109 вказаного Кодексу передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права.
Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.
Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Суд вважає поважними причини розірвання шлюбу, зазначені позивачем і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя.
Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне зясувати прізвище позивача після розірвання шлюбу.
Норма ст. 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Згідно із положеннями ч. 8 ст. 294 ЦПК України, які на підставі ч. 9 ст. 10 ЦПК України застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається.
З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем не заявлено суду про намір залишення прізвища, яке вона змінила при реєстрації шлюбу з відповідачем, суд приходить до висновку про необхідність залишення прізвища позивачу «Кірка».
Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.
Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобовязані утримувати дітей до повноліття.
Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).
Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою розяснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.
Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Суд, враховуючи вищевикладене, бере до уваги склад сімї, прожитковий мінімум для дитини відповідного віку і приходить до висновку про ухвалення рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.
Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно.
Питання про належне утримання дітей, між сторонами в добровільному порядку не вирішено.
Крім того, згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Згідно ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову; аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.
Відповідно до ч.1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Положенням ст. 84 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Аналіз даних положень сімейного законодавства дає підстави суду вважати, що сімейним законодавством України передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обовязковим, оскільки право на аліменти належить дружині матері незалежно від цієї обставини.
Судом встановлено, що відповідач не виконує свій обовязок по утриманню дружини. Відповідно до ч.1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто є молодою працездатною особою і спроможній платити аліменти як на утримання сина так і дружині, яка проживає зі спільною дитиною, і враховуючи відсутність в неї самостійного доходу, чоловік має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати визначену законодавством допомогу дружині.
Тому, виходячи з принципу справедливості, розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача та встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку відповідача, щомісячно. Крім того, згідно статті 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Датою подачі позову є 10 травня 2018 року.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.51 Конституції України, ст. ст. ст. ст. 104, 109, 110, 112-114, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, ст.5 Протоколу №7Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», 12, 13, 76-82, 89, 133, 141, 200, 206, 211, 247, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити повністю.
Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянкою України та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянином України, який зареєстрований 18.03.2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоселицького районного управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №17.
Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1 прізвище - «Кірка».
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, (вул. Молодіжна, 43, с. Котелеве, Новоселицького району Чернівецької області) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянки України, (вул. Миру, 43 А, с. Першотравенка Компаніївського району Кіровоградської області, ідентифікаційний код НОМЕР_1) аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) батька, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.05.2018 року і до досягнення донькою повноліття тобто до 30.09.2033 року.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, (вул. Молодіжна, 43, с. Котелеве, Новоселицького району Чернівецької області) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянки України, (вул. Миру, 43 А, с. Першотравенка Компаніївського району Кіровоградської області, ідентифікаційний код НОМЕР_1) аліменти на її утримання, в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 10.05.2018 року і до досягнення донькою трьохрічного віку, тобто до 30.09.2018 року.
Допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.М. Мумига