Справа № 462/2056/17 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/783/5215/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді: Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.

секретаря: Симець В.І.

за участі : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова у складі судді Бориславського Ю.Л. від 04 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за участю третьої особи органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про встановлення порядку користування квартирою,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить встановити порядок користування квартирою №35 в будинку №37 на вул. С.Петлюри у м. Львові наступним чином: у її користування виділити житлову кімнату позначену на плані квартири під №3 житловою площею 18,9 кв.м, що максимально відповідає її частці житлової площі в квартирі, а відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4. ОСОБА_6, ОСОБА_5 та малолітньому ОСОБА_7 виділити житлові кімнати позначені на плані квартири під № 4, житловою площею10,2 кв.м та № 2, житловою площею 10,6 кв.м, що на 0,95 кв.м більше належної житлової площі у праві спільної часткової власності ОСОБА_3; в загальному користуванні залишити кухню 7,2 кв.м (на плані квартири №6), коридор 8,6 кв.м (на плані №1), ванну кімнату 2,2 кв.м (на плані №7), вбиральню 1,3 кв.м (на плані №8), вбудовану шафу 0,5 кв.м, лоджію 1,3 кв.м.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 04 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу. Зазначає, що рішення є необґрунтованим, та незаконним. Вважає, що суд прийшов до хибного висновку про те, що запропонований нею порядок користування житловим приміщенням не ґрунтується на вимогах закону. Вказує, що спірна квартира є нерухомим майном, яке належить на праві спільної часткової власності лише 2 особам, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Вважає, що порядок користування житловим приміщенням встановлюється власником , а члени сім`ї власника займають житлові приміщення, які їм виділить власник. Не погоджується з висновком суду, щодо погіршення житлових умов неповнолітньої особи, оскільки дитина надалі буде проживати в тій кімнаті, де вона проживає на теперішній час, але лише з кімнати площею 18.9 кв.м. будуть переселені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в кімнату площею 10,2 кв.м., які є повнолітніми і їх житлові права порушені не будуть, так як повнолітні особи зобов`язані себе самостійно забезпечувати житлом.

Просить рішення Залізничного районного суду м.Львова від 04 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове, по суті позовних вимог.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що квартира № 35 в будинку №37 на вул. С.Петлюри у м.Львові на праві власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта №84457088 від 06.04.2017 року /а.с.5-6/.

Згідно довідки ЛКП «Скнилівок» №901 від 26.04.2017 року в спірній квартирі зареєстровані шестеро осіб: позивач ОСОБА_2, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та малолітній ОСОБА_7 /а.с.11/.

З технічного паспорту на спірну вбачається, що квартира має загальну площу 63 кв.м., житлову площу 60,8 кв.м. і складається із наступних приміщень: житлова кімната 10,6 кв.м., житлова кімната 18,9 кв.м., житлова кімната 10,2 кв.м., кухня пл. 7,2 кв.м., ванна пл. 2,2 кв.м., вбиральня пл. 1,3 кв.м., коридор пл. 8,6 кв.м., кладова пл. 1,10 кв.м., вбудованої шафи пл. 0,5 кв.м., лоджії пл.1,3 кв.м /а.с.9-10/.

ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за участю третьої особи органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про встановлення порядку користування квартирою.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що порядок користування житловими кімнатами в спірній квартирі із залишенням в користуванні позивача ОСОБА_2 житлової кімнати площею 18,9 кв.м, а за відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та малолітнім ОСОБА_7 двох кімнат пл.10,2 кв.м. та 10,6 кв.м. із врахуванням інтересів пятьох осіб, не ґрунтується на вимогах закону та порушуватиме вимоги ст.47 ЖК України.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту ст.358 ЦК України вбачається, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно статті 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Як встановлено матеріалами справи та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, ОСОБА_2 на момент звернення до суду з позовом набула право власності на ? частину квартири № 35 в будинку №37 на вул. С.Петлюри у м.Львові на підставі рішення Залізничного районного суду м.Львова від 25 травня 2016 року, яке ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 08 листопада 2016 року було залишено без змін.

Проте, вказані рішення були скасовані ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2017 року а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Судове рішення по вказаній справі не винесено.

Як вбачається з відомостей з реєстру права власності на нерухоме майно станом на 05.12.2017 року квартира № 35 в будинку №37 на вул. С.Петлюри у м.Львові на праві власності належить ОСОБА_3.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З огляду на вищезазначене, враховувуючи що ОСОБА_2 не є власником спірної квартири, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 04 липня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 27.07.2018 року.

Головуючий

Судді