Справа № 545/2628/17
Провадження № 2/545/452/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2018 р. Полтавський районний суд Полтавської області

у складі головуючого судді Потетій А.Г.

за участю секретаря Задорожна Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , про стягнення боргу, посилаючись на те, що 01 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, у відповідності до якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2-о отримав грошову позику в розмірі 11 000, 00 (одинадцять тисяч) доларів США, що є еквівалентом 286 000, 00 (двісті вісімдесят шість тисяч) гривень.

Строк повернення коштів договором позики був визначений до 30 квітня 2017 року.

Станом на 01 травня 2017 року сума позики в розмірі 11 000, 00 (одинадцять тисяч) доларів США, що є еквівалентом 286 000, 00 (двісті вісімдесят шість тисяч) гривень станом на дату пред'явлення даного позову - від відповідача не повернута.

Поведінка відповідача, а саме не повернення в обумовлений строк мені коштів та ігнорування звернень позивача свідчить про порушення відповідачем умов досягнутої угоди, а відповідно і своїх зобов'язань за договором, що доводить порушення майнових прав та законних інтересів позивача.

ОСОБА_1 вважає, що його права та інтереси за вище наведених умов підлягають захисту з боку держави, а саме судовому захисту.

Вище зазначена поведінка відповідача грубо порушила ряд норм чинного законодавства України, а саме:

Згідно ст..530 ЦК України: якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк(термін).

Згідно ст..11 ЦК України: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 202 ЦК України вказує, що правовиком є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Щодо письмової форми правочину ст..207 ЦК України надає таке тлумачення: Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксованих в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики на позивач посилається, як на доказ своїх вимог, підписаний позичальником - ОСОБА_2, що відповідає вимогам цивільного законодавства.

Згідно ст..1046 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Грошові кошти у розмірі 11 000, 00 (одинадцять тисяч) доларів США були передані відповідачеві у момент підписання договору позики.

Статтею 1047 ЦК України визначені вимоги до форми договору позики, а саме: Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладання цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмету позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Як зазначив Верховний Суд України у своїй постанові від 18 березня 2013 року по справі № 6-63цс 13- досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні висновки.

Крім того, ч.1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Предметом позики у даній справі є іноземна валюта.

Відповідно до ч.2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до 4.2 ст.,533 ЦК України - якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземні валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Також, ч.1 ст.533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Відтак, борг відповідача розрахований у гривнях станом на день платежу. Відтак сума боргу відповідача складає 286 000, 00 (двісті вісімдесят шість тисяч)гривень

З урахуванням того що відповідач має перед позивачем заборгованість у вищезазначеній сумі та те, що він порушив взяті на себе зобов'язання, як по правочину так і по закону - вважає, що суд має стягнути з відповідача борг.

В судове засідання позивач не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та прохав задовольнити розглянувши справу в заочному порядку.

Відповідач в судові засідання, які призначені після винесення ухвали про скасування заочного рішення від 28.11.2017 року не з'являвся, хоча заздалегідь повідомлявся належним чином про день та час розгляду справи, зокрема 12.02.2018 року від представника відповідача на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через перебування у відпустці. В подальшому судову повістку на 27.02.2018 року відповідач отримав 16.02.2018 року відповідно до відмітки на поштовому повідомленні, однак в судове засідання не з'явився, про причини не повідомив. 14.03.2018 року від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справу через перебування його представника в іншому провадженні, та отримав під розписку судову повістку на 03.04.2018 року. 02.04.2018 року від представника відповідача на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через перебування відповідача на лікарняному, однак підтверджень не надав. 13.04.2018 року відповідач та його представник вкотре не з'явились до суду, про причини неявки не повідомили. Вказані дії суд розцінює як зловживання відповідачем процесуальними правами та як спосіб затягування судового розгляду справи.

Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши докази по справі, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі з таких підстав.

Судом встановлено, що 01 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, у відповідності до якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2-о отримав грошову позику в розмірі 11 000, 00 (одинадцять тисяч) доларів США, що є еквівалентом 286 000, 00 (двісті вісімдесят шість тисяч) гривень.

Строк повернення коштів договором позики був визначений до 30 квітня 2017 року.

Станом на 01 травня 2017 року сума позики в розмірі 11 000, 00 (одинадцять тисяч) доларів США, що є еквівалентом 286 000, 00 (двісті вісімдесят шість тисяч) гривень станом на дату пред'явлення даного позову - від відповідача не повернута.

Договір позики підписаний позичальником - ОСОБА_2, що відповідає вимогам цивільного законодавства.

Згідно ст..1046 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Грошові кошти у розмірі 11 000, 00 (одинадцять тисяч) доларів США були передані відповідачеві у момент підписання договору позики.

Статтею 1047 ЦК України визначені вимоги до форми договору позики, а саме: Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладання цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмету позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Як зазначив Верховний Суд України у своїй постанові від 18 березня 2013 року по справі № 6-63цс 13- досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні висновки.

Крім того, ч.1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Предметом позики у даній справі є іноземна валюта.

Відповідно до ч.2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до 4.2 ст.,533 ЦК України - якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземні валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Також, ч.1 ст.533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Відтак, борг відповідача розрахований у гривнях станом на день платежу а тому сума боргу відповідача складає 286 000, 00 (двісті вісімдесят шість тисяч)гривень

З урахуванням того що відповідач має перед позивачем заборгованість у вище зазначеній сумі та те, що він порушив взяті на себе зобов'язання по правочину а тому заборгованість підлягає до стягнення.

Відповідно до положення ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.526 ЦК України , зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до положення ч.2 ст.530 ЦК України , якшо строк(термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або цивільного законодавства.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання(неналежне виконання)

Відповідно до ч.1 ст.612 , боржник вважається таким що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України , боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

На підставі викладеного суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України з відповідача мають бути стягнуті судові витрати.

Керуючись ст.ст. 526,530, 610, 612 ,1046,1047,1051 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12,13, 78-80, 141, 258 - 268, 280-283, 284, 352 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовільнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 01 листопада 2016 року у розмірі 286 000, 00грн. (двісті вісімдесят шість тисяч гривень 00коп.), що є еквівалентом 11 000, 00 (одинадцять тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 2860 (дві тисячі вісімсот шістдесят) гривень.

Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд на протязі тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Головуючий: А.Г.Потетій