Справа № 545/412/18
Провадження № 2/545/556/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2018 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

Головуючої судді Стрюк Л.І.,

при секретарі Артеменко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 19.06.2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість: 7984,03 грн. заборгованість за кредитом; 92791,68 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3590,92 грн. заборгованість з пені; 500.00 грн. штрафу (фіксована частина); 5218,33 грн. штрафу (процентна складова), всього - 110 084,96 грн., яку просили стягнути з відповідача.

У судове засідання представник позивача не зявився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, та зазначив, що свої вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач та його представник у судове засідання не зявилися; представник відповідача попередньо надав суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності. У відзиві проти позову заперечував з тих підстав, що вимога про одночасне стягнення пені та штрафу за порушення позичальником грошових зобовязань суперечить ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільної відповідальності; також посилався на відсутність доказів укладення кредитного договору та отримання коштів позичальником. Вважає, що останній платіж по кредиту здійснений позичальником 06.01.2015 року; всі наступні платежі здійснювались банком автоматично без згоди позичальника, тому позивач пропустив строк звернення до суду та просив відмовити у позові.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Встановлено, що 19.06.2007 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 250 грн., базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору 1,9% на місяць із розрахунку 360 днів у році (22,80% на рік), що підтверджується заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, витягом з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.9-15).

Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме -заборгованості за кредитом, відсотками та пенею, а також штрафу (фіксованої частини та процентної складової).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами», складає між ним та Банком Договір.

Згідно з п.3.2., п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг у разі закінчення строку дії карта продовжується Банком на новий строк(шляхом надання Клієнту карти з новим строком дії).

Із заяви про надання кредиту від 19.06.2007 року вбачається, що позичальнику були видані кредитна карта за №943073 строком дії до 06/15(а.с.37) таза №632923 терміном дії до 10/17 (а.с.37).

Таким чином, між сторонами відбулася пролонгація договору шляхом перевипуску карти з новим строком дії.

Суд вважає, що твердження відповідача про відсутність його згоди на перевипуск карти та пролонгацію договору є хибними, оскільки з виписки по рахунку вбачається, що протягом липня 2014 року з картки №632923, виданої ОСОБА_1, проводилося зняття коштів та здійснювалося часткове погашення заборгованості, тобто і своїми діями щодо користування картою позичальник фактично надав згоду на пролонгацію договору від 19.06.2007 року.

Таким чином, факт укладення кредитного договору між сторонами та отримання відповідачем коштів є доведеним, тому позов у частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 7984,03 грн. підлягає задоволенню.

Позовні вимоги щодо стягнення заборгованості про процентах за кредитом суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

З розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 22,80% на рік, далі процентна ставка була змінена, а саме 01.01.2013 року встановлена у розмірі 30,00%, з 01.09.2014 року - у розмірі 34,80% та з 01.04.2015 року у розмірі 43,20% (а.с. 6-8).

Пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно договору. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення Клієнта.

Згідно зі статтею 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Таким чином, вищезазначені норми визначають правові наслідки неповідомлення або неналежного повідомлення банком позичальника про будь-яку зміну відсоткової ставки за кредитом, яким є недійсність такого правочину.

Матеріали справи доказів належного повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки не містять.

У звязку із чим, суд не погоджується з розрахунком відсотків за користування коштами, запропонованим позивачем.

Окрім того, ОСОБА_2 Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12 дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Враховуючи, що термін дії картки №632923 до 10/17, відповідно проценти підлягають стягненню до 31.10.2017 року включно.

Як вбачається з розрахунку, розмір поточної заборгованості змінювався з 7,85 грн. до 7685,8 грн., а з 01.01.2013 року збільшувалася облікова ставка (а.с.6-8).

Суд вважає за можливе зробити перерахунок нарахованих банком процентів за користування кредитом після 01.01.2013 року до терміну дії картки 10/2017 року за обліковою ставкою 22,80%.

Проценти обраховані за формулою: (сума боргу * розмір річних : 100% : 360 днів (п.5.5. розділу ІІ Умов і Правил надання банківських послуг)* кількість днів в періоді).

Таким чином заборгованість за процентами за період з 01.01.2013 року по 30.01.2013 року становитиме: 7,85 грн. х 22,80 % : 100 % : 360 днів х 29 днів = 0,14 грн.

Заборгованість за процентами за період з 30.01.2013 року по 28.02.2013 року становитиме: 7,54 грн. х 22,80 % : 100 % : 360 днів х 29 днів = 0,14 грн.

Заборгованість за процентами за період з 28.02.2013 року по 29.03.2013 року становитиме: 7,21 грн. х 22,80 % : 100 % : 360 днів х 29 днів = 0,13 грн.

Заборгованість за процентами за період з 29.03.2013 року по 30.04.2013 року становитиме: 6,88 грн. х 22,80 % : 100 % : 360 днів х 32 дні = 0,14 грн.

Заборгованість за процентами за період з 30.04.2013 року по 02.07.2014 року становитиме: 0,00 грн. х 22,80 % : 100 % : 360 днів х 428 днів = 0,00 грн.

Заборгованість за процентами за період з 02.07.2014 року по 03.07.2014 року становитиме: 1610 грн. х 22,80 % : 100 % : 360 днів х 1 день = 1,02 грн.

Заборгованість за процентами за період з 03.07.2014 року по 04.07.2014 року становитиме: 3170 грн. х 22,80 % : 100 % : 360 днів х 1 день = 2,01 грн.

Заборгованість за процентами за період з 04.07.2014 року по 06.07.2014 року становитиме: 4210 грн. х 22,80 % : 100 % : 360 днів х 2 дні = 5,33 грн.

Заборгованість за процентами за період з 06.07.2014 року по 07.07.2014 року становитиме: 5770 грн. х 22,80 % : 100 % : 360 днів х 1 день = 3,65 грн.

Заборгованість за процентами за період з 07.07.2014 року по 24.07.2014 року становитиме: 7916 грн. х 22,80 % : 100 % : 360 днів х 17 днів = 85,23 грн.

Заборгованість за процентами за період з 24.07.2014 року по 26.07.2014 року становитиме: 7308,03 грн. х 22,80 % : 100 % : 360 днів х 2 дні = 9,26 грн.

Заборгованість за процентами за період з 26.07.2014 року по 31.07.2014 року становитиме: 7984,03 грн. х 22,80 % : 100 % : 360 днів х 5 днів = 25,28 грн.

Заборгованість за процентами за період з 31.07.2014 року по 29.08.2014 року становитиме: 7984,03 грн. х 22,80 % : 100 % : 360 днів х 29 днів = 146,64 грн.

Заборгованість за процентами за період з 29.08.2014 року по 30.09.2014 року становитиме: 7882,52 грн. х 22,80 % : 100 % : 360 днів х 33 дні = 164,74 грн.

Заборгованість за процентами за період з 30.09.2014 року по 01.11.2017 року становитиме: 7685,8 грн. х 22,80 % : 100 % : 360 днів х 1128 днів = 5490,74 грн.

З урахуванням процентів, нарахованих до 01.01.2013 року в розмірі 0,31 грн. (заборгованість за процентами накопичувальним підсумком, графа 12 розрахунку) загальна заборгованість за процентами по кредиту з 25.06.2007 року по 31.10.2017 року включно становить 5934,77 грн.

При вирішенні питання щодо застосування заходів цивільної відповідальності боржника, суд керується приписами статті 611 ЦК України, якою визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення та сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Враховуючи, що умовами договору передбачено одночасне стягнення декількох видів неустойки - штрафів та пені за порушення кредитних зобовязань, суми штрафів до стягнення з відповідача не підлягають.

Суд вважає, що пеня є більш дієвою мірою впливу на боржника, оскільки обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання зобовязання та за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання своїх зобовязань.

Таким чином у стягненні з відповідача штрафів у розмірі: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 5218,33 грн. - штраф (процентна складова) слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 21.10.2015 року по справі №6-2003цс15.

Враховуючи викладене, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача становить 17 509,72 грн., яка складається з 7984,03 грн. заборгованість за кредитом; 5934,77 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3590,92 грн. заборгованість з пені.

Щодо ствердження відповідача про пропущення строків позовної давності, вказані ним обставини не знайшли свого підтвердження у суді за таких підстав.

Відповідач посилається на постанову ОСОБА_2 Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12, у якій викладено позицію, що перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч.5 ст.261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обовязку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

З виписки банку вбачається, що останнє зняття коштів відбулося 26.07.2014 року (а.с.80). Пільговий період становить до 55 днів за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості. Таким чином, черговий платіж на погашення заборгованості відповідач мав здійснити до 18.09.2014 року. Оскільки ОСОБА_1 такий щомісячний платіж на користь банку не здійснив, з наступного дня (19.09.2014 року) у позивача виникло право на звернення до суду з позовними вимогами.

Згідно з випискою по рахунку, останній платіж на погашення заборгованості, з яким погоджується і відповідач, було здійснено 06.01.2015 року в сумі 500 грн.

Відповідно з ч.1,3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Таким чином, 06.01.2015 року строк позовної давності перервався.

За умовами договору черговий платіж на погашення кредитної заборгованості відповідач мав здійснити до 25 числа наступного місяця, у даному випадку - до 25.02.2015 року. Оскільки ОСОБА_1 такий щомісячний платіж на користь банку не здійснив, саме з зазначеної дати в позивача виникло право на звернення до суду з позовними вимогами.

З позовної заяви вбачається, що банк звернувся до суду з позовом 21.02.2018 року, тобто в межах строку загальної позовної давності, встановленого ст.257 ЦПК України.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог.

Так, позивач звернувся з позовом на загальну суму 110084,96 грн. Позов задоволено на суму 17509,72 грн. Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме - 280,33 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 76, 141, 263, 265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, місцезнаходження м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги,50) заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.06.2007 року у розмірі 17509,72 грн., судовий збір у розмірі 280,33 грн., всього 17 790,05 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошенняшляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_3