Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 322/1094/17
Провадження № 22-ц/778/2058/18 Головуючий у 1 інстанції: Гасанбеков С.С.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кримської О.М.(суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Подліянової Г.С.

за участю секретаря судового засідання Евальд Д.Д.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_2,

представник позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому, з урахуванням зменшення позовних вимог, просила суд стягнути заборгованість по орендній платі у сумі 5 620 грн. та пеню у сумі 10 087 грн., 3 % річних 292, 49 грн., суму збитків від інфляції 1 675, 51 грн., а всього 17 675 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала наступне.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом після померлого спадкодавця ОСОБА_5 позивач, як спадкоємець 07.05.2014 року зареєструвала право власності на земельну ділянку площею 6, 39 га. з кадастровим номером :12:010:0005.

Одночасно з цим до позивача перейшли права та обовязки спадкодавця за договором оренди від 24.10.2008 року.

Проте, орендар, за твердженням позивача, не виконує своїх обовязків за договором оренди, а тому після успадкування позивачем земельної ділянки виникла заборгованість по орендній платі.

За розрахунками позивача, сума заборгованості за 6 місяців 2014 року, за 2015 рік та за 2016 рік становить 5 620 грн. (1142 грн. + 2284 грн. + 2284 грн.).

У звязку з невиконанням відповідачем цього обовязку, позивач вважає, що на підставі ст. 625 ЦК України, відповідач також має сплатити позивачу 3 % річних за період з січня 2015 року по листопад 2017 року (включно) та відшкодувати інфляційні втрати за період з січня 2015 року по жовтень 2017 року (включно), а також сплатити пеню у розмірі 0, 5 % несплаченої суми за кожен день прострочення за період з 26.12.2016 року по 20.12.2017 року, що передбачено умовами договору оренди.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором оренди земельної ділянки від 24 жовтня 2008 року в розмірі 13 809,09 грн., а саме: 5710 грн. заборгованість з орендної плати за період з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2016 року; 294,73 грн. три відсотки річних за період з 26 грудня 2014 року по 30 листопада 2017 року; 1804,36 грн. інфляційні втрати за період з 01 січня 2015 року по 31 жовтня 2017 року; 6000 грн. пеня за період з 26 грудня 2015 року по 20 грудня 2017 року. В задоволенні решти позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 500,03 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову (а.с. 75-77).

В апеляційній скарзі відповідач зазначила, що вимоги позивача про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою є безпідставними, оскільки вона надавала суду першої інстанції розписку ОСОБА_5, яка складена ним власноручно 24.10.2008 року, в якій останній зазначив, що отримав від ОСОБА_4 орендну плату за весь строк дії договору у повному обсязі відповідно до договору оренди землі від 24.10.2008 року, реєстраційний номер 2263, претензій матеріального характеру до неї не мав, справжність цієї розписки позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції не заперечувала.

ОСОБА_2 подала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити без задоволення апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

У відзиві позивач заперечила отримання ОСОБА_5 орендної плати в розмірі 111 916 грн., а стосовно його розписки, на яку посилається відповідач, зазначила, що розписка складена у день підписання договору оренди, а відтак сторони могли включити пункт щодо повного розрахунку до умов договору. Отримання всієї суми орендної плати наперед в день укладення договору, на думку позивача, суперечить його умовам, зокрема п. 11, в якому визначено строки внесення орендної плати. Також позивач вважає, що зі змісту розписки неможливо визначити, що саме мав на увазі ОСОБА_5, зазначаючи про отримання орендної плати у повному обсязі за весь строк дії договору, оскільки в розписці не зазначено суми отриманих ним грошей (а.с.87-89).

ОСОБА_4 повторно не зявилась до суду апеляційної інстанції.

Від ОСОБА_4 вдруге надійшла заява про відкладення розгляду даної справи у звязку з тим, що вона у період з 20 липня 2018 року по 02 серпня 2018 року перебуватиме за межами Запорізької області, при цьому належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин апеляційному суду не представлено (а.с.115).

Приймаючи до уваги вказані обставини, а також те, що 05 червня 2018 року розгляд даної справи вже було відкладено за заявою ОСОБА_4, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення її заяви про повторне відкладення розгляду справи, що відповідає вимогам частини другої статті 372 ЦПК України, відповідно до якої неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст.372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності відповідачки, які не прибула в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що зобовязання має виконуватися належним чином, в разі невиконання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідач порушив істотні умови договору оренди земельної ділянки, а саме не сплатив орендну плату позивачу за користування належною йому земельною ділянкою. Враховуючи, що боржник прострочив виконання грошового зобовязання, з нього підлягають стягненню 3% річних, інфляційні втрати, а також пеня відповідно до п. 14 Договору. Розписка ОСОБА_5 від 24.10.2008 р. є неналежним доказом внесення відповідачем орендної плати за 49 років.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та відхиляє аргументи, викладені в апеляційній скарзі з таких мотивів.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами у справі, що 24.10.2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований ЗРФ Центр ДЗК 22.12.2008 року за № 4, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :12:010:0005, яка знаходиться на території Софіївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області і належить орендодавцю на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 065164 (п. 1). Цей договір 24.10.2008 року посвідчено приватним нотаріусом Новомиколаївського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за № 2263 (а.с. 4-5).

Відповідно до п.8 Договір оренди укладено на 49 років.

Згідно з розділом «Орендна плата» Договору оренди: орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 3 % від нормативної вартості і становить 2 284 грн. шляхом видачі готівки орендодавцю, або перерахування на рахунок вказаний ним, а за додатковою угодою сторін орендна плата може виплачуватися і в натуральній формі (п. 9); обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексації (п. 10); орендна плата вноситься у такі строки: щорічно з 01 жовтня по 25 грудня поточного року (п. 11); розмір орендної плати переглядається (1 раз на пять років) у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини Орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках передбачених чинним законодавством України (п. 13).

Пунктом 14 Договору оренди передбачена сплата пені орендарем у розмірі 0, 5 % несплаченої суми за кожен день прострочення.

Згідно з рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 18.08.2015 року, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.05.2014 року, право власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.05.2014 року. Після смерті ОСОБА_5 його право власності на землю та права за Договором оренди в порядку спадкування за заповітом перейшли до ОСОБА_2, тобто відбулась заміна сторони у зобовязанні, а саме кредитора. Дані обставини не потребують доказування відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України (а.с. 19-21).

У наданих суду заявах по суті справи відповідач не зазначила про те, що вона не була обізнана про перехід до позивача прав кредитора за Договором оренди в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5В

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідач на підтвердження сплати орендної плати за Договором надала розписку від 24.10.2008 року, згідно якої ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_4 орендну плату за весь строк у повному обсязі відповідно до договору оренди землі від 24.10.2008 року, реєстраційний номер 2263 (а.с. 18).

Зазначена розписка ОСОБА_5 є єдиним доказом, який, на думку відповідача, підтверджує виконання нею обовязків за Договором оренди в повному обсязі. Посилаючись на вказану розписку, відповідач не сплачувала орендну плату позивачу за Договором оренди.

Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, яка була чинною на момент укладення Договору оренди, визначено, що однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За визначенням, наведеним у статті 21 Закону України «Про оренду землі» в редакції, яка була чинною на момент укладення Договору оренди, орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди.

При цьому, статтею 22 Закону України «Про оренду землі» в редакції, яка була чинною на момент укладення Договору оренди, було передбачено, що внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що доказ має бути не лише допустимими, а й належним, тобто містити інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 531 ЦК України, боржник має право виконати свій обовязок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Умови розділу «Орендна плата» Договору оренди не виключають можливості внесення орендарем певної суми орендної плати авансом.

Проте, у звязку з незазначенням у Договорі оренди загальної суми грошового зобовязання орендаря за цим договором, відсутність у розписці зазначення суми грошового зобовязання, яке виконано орендарем, позбавляє її правового змісту, а тому суд не мав можливості встановити на підставі цієї розписки суму орендної плати, яку відповідач сплатив ОСОБА_5, та відповідно, перевірити обсяг виконання орендарем його обовязку з внесення орендної плати.

До того ж, п. 13 Договору оренди передбачена можливість переглядати розмір орендної плати 1 раз на 5 років.

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що розписка ОСОБА_5 від 24.10.2008 року є неналежним доказом внесення відповідачем орендної плати за 49 років, а твердження відповідача про те, що ця розписка підтверджує отримання ОСОБА_5 орендної плати в сумі 111 916 грн. є припущенням, яке не допускається при доказуванні (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про порушення відповідачем істотних умов договору оренди земельної ділянки, а саме несплату орендної плати позивачу за користування належною йому земельною ділянкою, що є підставою для задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, враховуючі межі заявлених позовних вимог, суд визнав обґрунтованим позов в частині стягнення заборгованості з орендної плати за Договором оренди за період з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2016 року в розмірі 5 710,00 грн., а саме: за шість місяців 2014 року 1142,00 грн., за 2015 рік 2 284,00 грн., за 2016 рік 2 284,00 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що з урахуванням меж заявлених позовних вимог, розмір трьох процентів річних становить:

- щодо несвоєчасно сплаченої орендної плати за 6 місяців 2014 року в розмірі 1142,00 грн., за період з 01.01.2015 по 30.11.2017 (1064 дні): (1142/100*3)/365дн.*1064дн.= 99,87 грн.;

- щодо несвоєчасно сплаченої орендної плати за 2015 рік в розмірі 2 284,00 грн., за період з 01.01.2016 по 30.11.2017 (699 днів): (2284/100*3)/365дн.*699дн.= 131,22 грн.;

- щодо несвоєчасно сплаченої орендної плати за 2016 рік в розмірі 2 284,00 грн., за період з 01.01.2017 по 30.11.2017 (333 дні): (2284/100*3)/365дн.*333дн.= 63,64 грн.,

а всього: 99,87 + 131,22 + 63,64 = 294,73 грн.

Розмір інфляційних втрат, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, становить:

- щодо несвоєчасно сплаченої орендної плати за 6 місяців 2014 року в розмірі 1142,00 грн., за період з 01.01.2015 по 31.10.2017 (сукупний індекс інфляції за цей період 1,80): 1142*1,80 1142 = 913,60 грн.;

- щодо несвоєчасно сплаченої орендної плати за 2015 рік в розмірі 2 284,00 грн., за період з 01.01.2016 по 31.10.2017 (сукупний індекс інфляції за цей період 1,26): 2284*1,26 2284 = 593,84 грн.;

- щодо несвоєчасно сплаченої орендної плати за 2016 рік в розмірі 2 284,00 грн., за період з 01.01.2017 по 31.10.2017 (сукупний індекс інфляції за цей період 1,13): 2284*1,13 2284 = 296,92 грн.,

а всього: 913,60 + 593,84 + 296,92 = 1 804,36 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Пунктом 14 Договору оренди передбачено забезпечення виконання зобовязання по сплаті орендної плати неустойкою у вигляді пені.

Станом на 26.12.2016 року заборгованість відповідача з орендної плати за Договором оренди становить 5 710,00 грн., отже розмір пені за період, зазначений позивачем, а саме з 26.12.2016 по 20.12.2017 (359 днів) становить: 5 710,00*0,5%*359дн. = 10 249,45 грн. Суд першої інстанції на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України визнав за необхідне зменшити розмір неустойки, що значно, майже вдвічі, перевищує розмір збитків, до суми 6 000,00 грн.

Виходячи з наведеного, загальна сума заборгованості з урахуванням неустойки, індексу інфляції та трьох процентів річних становить: 5 710,00 + 6 000,00 + 1 804,36 + 294,73 = 13 809,09 грн., а відтак позов підлягає частковому задоволенню на вказану суму.

Враховуючи зазначене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що розписка від 24.10.2008 року підтверджує сплату орендної плати за Договором оренди від 24 жовтня 2008 року, який зареєстрований в реєстрі за № 2263.

Інших доводів щодо незаконності рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить. Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, відображають позицію апелянта, викладену в запереченнях на позовну заяву.

З мотивів, викладених вище, судова колегія приходить до висновку, що вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, які були предметом дослідження в суді першої інстанції та яким надана правова оцінка.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують його законність, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2018 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 серпня 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_7