Номер справи 623/1917/18
Номер провадження 2/623/844/2018
РІШЕННЯ

іменем України

20 липня 2018 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді Гуренко М.О.

з участю: секретаря - Телешевської В.Ю.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Ізюмі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ізюмської міської ради Харківської області про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ізюмської міської ради Харківської області про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.

Просить встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з 2009 року по день її смерті 26 жовтня 2017 року в будинку № 46 по вулиці Монастирській (колишня вул. Енгельса) м. Ізюма Харківської області, визнати за ОСОБА_1 право власності на: А-1 житловий будинок № 46, загальною площею 56,4 кв.м., прибудови а, а1, а2 тамбур, а3 ганок, трьох житлових кімнат пл. 14,6 кв.м., 6,9 кв.м., 7,7 кв.м., кухні пл. 8,2 кв.м., тамбуру пл. 2,4 кв.м., коридору пл. 3,2 кв.м., комори пл. 3,3 кв.м., передпокій 10,1 кв.м., та господарські будівлі: Б - сарай, В - погріб, Г - вбиральня, № 1 - паркан, які розташовані в місті Ізюмі Харківської області по вул. Монастирського (колишня вул. Енгельса), на земельній ділянці пл. 500 кв.м. - в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлої 26 жовтня 2017 року, вважати свідоцтво про право на спадщину за законом від 20 листопада 1990 року, виданого Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області за реєстром № 1 -2911 та зареєстрованому в Ізюмському МБТІ Харківської області 27 листопада 1990 року за № 8981, на імя ОСОБА_2 таким, що втратило свою чинність.

До підготовчого судового засідання позивач не з'явився, його інтереси представляв його представник.

Відповідно поданої письмової заяви представника позивача просить розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги позивача підтримав повністю.

Відповідач у підготовче судове засідання також не з'явився, згідно заяви, наявної в матеріалах справи, просить розгляд справи провести без його участі, заперечень проти позовних вимог не надали.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У відповідності з частиною 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Позивач вказує, що ОСОБА_1 мешкала однією сімєю з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в будинку № 46 по вул. Монастирського (колишня вул. Енгельса) в місті Ізюмі Харківської області з 2009 року по день її смерті.

ОСОБА_2 померла 26 жовтня 2017 року в м. Ізюмі Харківської області,що підтверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3 I-ВЛ № 616034, виданого Ізюмським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 348. (а.с.8).

В період спільного проживання позивач та ОСОБА_2 вели спільне домашнє господарство, були повязані сімейним побутом, мали взаємні права та обовязки.

Позивач зазначає, що у вказаному будинку мешкає і по теперішній час, сплачує комунальні платежі, підтримує будинок в належному стані.

Факт проживання мною з ОСОБА_2 однією сімєю підтверджується актом голови квартального комітету № 27 від 20 червня 2018 року та довідкою з місця проживання (а.с.16,17).

Після смертіОСОБА_2 відкрилась спадщина на: А-1 житловий будинок № 46, загальною площею 56,4 кв.м., прибудови а, а1, а2 тамбур, а3 ганок, трьох житлових кімнат пл. 14,6 кв.м., 6,9 кв.м., 7,7 кв.м., кухні пл. 8,2 кв.м., тамбуру пл. 2,4 кв.м., коридору пл. 3,2 кв.м., комори пл. 3,3 кв.м., передпокій 10,1 кв.м., та господарські будівлі: Б - сарай, В - погріб, Г - вбиральня, № 1 - паркан, які розташовані в місті Ізюмі Харківської області по вул. Монастирського (колишня вул. Енгельса), на земельній ділянці пл. 500 кв.м. - свідоцтво про право на спадщину за законом від 20 листопада 1990 року, виданого Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області за реєстром № 1-2911 та зареєстрованому в Ізюмському МБТІ Харківської області 27 листопада 1990 року за № 8981.

Позивач звернулась до Ізюмської державної нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом, на що їй було повідомлено згідно п.4,15 гл.10 розділу II «Порядку вчиненню нотаріальних дій нотаріусами України» спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ на нерухоме майно, належне померлому. Після смерті ОСОБА_2, яка померла 26 жовтня 2017 року, ОСОБА_1 своєчасно звернулась в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини спадкова справа № 546/2017. Видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований в місті Ізюмі Харківської області, вул. Монастирського (колишня вул. Енгельса), будинок № 46, Ізюмська державна нотаріальна контора не має можливості, так як у неї відсутній оригінал та дублікат правовстановлюючого документу на вищевказаний житловий будинок. Вона має право звернутися до суду для визнання права власності в порядку спадкування на вищевказаний житловий будинок. (а.с.18)

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 і 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадку, якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, він має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Згідно ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, тому відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на право власності на майно мого померлого не може бути перешкодою в реалізації мого права на спадщину.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 (абз.3) своєї постанови № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п.211 Інструкції про вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5, діючої на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом із спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом і спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем.

Згідно з п. 3.22 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Відповідно до судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, узагальненої в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» позови щодо права спадкування за загальними правилами підсудності подаються до суду за місцем проживання (знаходження) відповідача, за винятком позовів щодо нерухомого спадкового майна, які подаються до суду за місцезнаходженням цього майна.

Таким чином суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10-13,17, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з 2009 року по день її смерті 26 жовтня 2017 року в будинку № 46 по вулиці Монастирській (колишня вул. Енгельса) м. Ізюма Харківської області.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, право власності на: А-1 житловий будинок № 46, загальною площею 56,4 кв.м., прибудови а, а1, а2 тамбур, а3 ганок, трьох житлових кімнат пл. 14,6 кв.м., 6,9 кв.м., 7,7 кв.м., кухні пл. 8,2 кв.м., тамбуру пл. 2,4 кв.м., коридору пл. 3,2 кв.м., комори пл. 3,3 кв.м., передпокій 10,1 кв.м., та господарські будівлі: Б - сарай, В - погріб, Г - вбиральня, № 1 - паркан, які розташовані в місті Ізюмі Харківської області по вул. Монастирського (колишня вул. Енгельса), на земельній ділянці пл. 500 кв.м. - в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлої 26 жовтня 2017 року.

Вважати свідоцтво про право на спадщину за законом від 20 листопада 1990 року, виданого Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області за реєстром № 1 -2911 та зареєстрованому в Ізюмському МБТІ Харківської області 27 листопада 1990 року за № 8981, на імя ОСОБА_2 таким, що втратило свою чинність.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий суддя М.О. Гуренко