Дата документу 04.12.2018 Справа № 314/3019/16-ц
ЗапорізькИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 314/3019/16Головуючий у 1-й інстанції Беспалько Т.Д.
Пр. № 22-ц/807/1099/18Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року за поданням старшого державного виконавця Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Запорізькій області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_3 у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_6 про повернення боргу,

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2017 року старший державний виконавець Вільнянського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_3

В обґрунтування заяви зазначав, на примусовому виконанні ВДВС перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №314/3019/16-ц виданого Вільнянським районним судом Запорізької області 14.07.2016 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 боргу у сумі 2297010,00 грн.

03 серпня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

12 серпня 2016 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та внесено в реєстр обтяжень.

Було направлено запити до реєструючих органів, а саме до Пенсійного Фонду України, ДПС, Пологівського ВП ГУНП у Запорізькій області.

Згідно відповіді ПФ України, про осіб, які працюють за трудовими, та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, про осіб які отримують пенсію - інформація відсутня.

Згідно відповіді ДПС інформація про рахунки відкриті у банках та доходи - інформація відсутня.

Згідно відповіді сектору Пологівського ВП ГУНП у Запорізькій області за боржником згідно комп'ютерної бази даних АІПС «Автомобіль», зареєстровано транспортний засіб - марка NISSAN, державний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску.

09 вересня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт вищезазначеного майна боржника та внесено в реєстр обтяжень.

Вказував, що на адресу боржника направлялись вимоги державного виконавця для сплати заборгованості, неодноразово попереджалось про кримінальну відповідальність за ст. 382 КК України.

Станом на момент звернення до суду з відповідним поданням, заборгованість згідно виконавчого провадження не погашена.

Вищенаведені обставини свідчить про ухилення боржника від виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене старший державний виконавець просив суд тимчасового обмежити у праві виїзду боржника ОСОБА_3 за межі України без вилучення паспортного документа до виконання ним своїх обов'язків.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року подання державного виконавця задоволено.

Тимчасово обмежено боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, винести нову ухвалу, якою відмовити у задоволені подання державного виконавця.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача,пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК Українипідставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчого листа №314/3019/16-ц, яку направлено боржнику до виконання, ним не вчинено жодних дій, спрямованих на виконання рішення.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Право громадян України на пересування, в тому числі і залишення території України, закріплено у ст. 33 Конституції України. У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Пунктом 5 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Відповідно до п.18 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим підлягає з'ясуванню чи дійсно особа свідомо не виконувала зобов'язання, або невиконання зумовлено об'єктивними причинами.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до положень частини першої статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Необхідною передумовою обрання такого заходу забезпечення виконання рішення суду, як обмеження боржника у праві виїзду за межі України, є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення. Такі обставини суд повинен установити, виходячи з відомостей зазначених у поданні, матеріалів виконавчого провадження та пояснень державного виконавця.

В силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Відповідно наявність умислу та інші факти, як обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 навмисно ухиляється від виконання судового рішення.

Так, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 був повідомлений про наявність виконавчого провадження та про вчинення виконавчих дій.

Доказів того, що ОСОБА_3 отримував копію постанови про відкриття виконавчого провадження в матеріалах справи також відсутні.

Таким чином, за відсутності достовірних даних про ознайомлення ОСОБА_3 з відкритим виконавчою службою відносно нього виконавчим провадженням, відсутні підстави стверджувати, що боржник свідомо ухиляється від виконання судового рішення, і відповідно відсутні підстави для ухвалення судового рішення про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про ухилення ОСОБА_3 від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням суду є хибним, оскільки не узгоджується з фактичними обставинами справи, а тому у суду були відсутні передбачені законом підстави для обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

Згідно статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому Протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Окрім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає подання державного виконавця або приватного виконавця про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за участю державного (приватного)виконавця.

Тобто зазначена норма процесуального права передбачає присутність державного виконавця під час вирішення судом питання щодо обмеження у праві виїзду особи за межі України,і саме на державного виконавця законом покладений тягар доведення обґрунтованості подання.

Однак, суд першої інстанції незважаючи на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів того, що боржник ОСОБА_3 ухиляється від виконання рішення суду, що свідчить про необґрунтованість подання державного виконавця, для з'ясування обставин, що послугували для внесення подання про тимчасове обмеження ОСОБА_3, у праві виїзду за кордон, не визнав явку державного виконавця обов'язковою, що призвело до неправильного вирішення питання.

Також, слід зауважити, що, як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем неодноразово подавались до суду аналогічні, без зміни правових підстав, подання про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за кордон.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року було відмовлено у задоволенні подання старшого державного виконавця Вільнянського ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області від 18.01.2017 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року було відмовлено у задоволенні подання старшого державного виконавця Вільнянського ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області від 18.01.2017 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 94-95).

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року було відмовлено у задоволенні подання старшого державного виконавця Вільнянського ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області від 20.02.2017 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 125-127).

Проте, ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року аналогічне подання від 07.03.2017 року було задоволено (т. 2 а.с. 150-152).

Таким чином, судом першої інстанції не враховано принцип правової визначеності рішення суду, який застосовується Європейським судом з прав людини при вирішенні звернень відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і підлягає застосуванню судами України відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

З урахуванням наведеного, ухвала суду є такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим вона підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволені подання.

Керуючись ст. ст. 374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року по цій справі - скасувати, прийняти нову постанову за якою:

«У задоволенні подання старшого державного виконавця Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Запорізькій області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_3 - відмовити.

Постанова є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 10 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: