Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У.№ 332/2068/17 Головуючий у 1 інстанції: Сінєльник Р.В.
№ 22-ц/778/1355/18 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Воробйової І.А.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 и на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що він є інвалідом першої групи, без обох ніг, потребує стороннього догляду та лікування. Пенсії, яку він отримує, недостатньо. Відповідач є його сином, тому повинен утримувати непрацездатного батька.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд,стягнути з відповідача на його користь аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини з усіх доходів відповідача щомісячно, та в сумі 500 грн. щомісячно на покриття витрат, пов'язаних с лікуванням.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 в особі ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, щзо що відповідач ОСОБА_6 є сином позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 (а.с.6). Позивач є інвалідом першої групи внаслідок загального захворювання та потребує стороннього догляду, що підтверджується довідкою МСЕК серія 10 АББ № 490728 (а.с.5), та відповідними медичними документами (а.с.83-84).

Також суд першої інстанції вважав доведеним та підтвердженим матеріалами справи, що внаслідок хвороби позивач має постійні матеріальні витрати, що підтверджується відповідними чеками та фінансовими документами (а.с. 57, 103-105).

Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 02.08.2012р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 останнього знято з реєстраційного обліку з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Вимагаючи стягнення з відповідача аліментів на власне утримання, позивач зазначав, що за ст.202 СК України, повнолітні син, дочка повинні утримувати батьків, які є непрацездатними, та потребують матеріальної допомоги, та за ст.206 СК України, якщо мати, батько є тяжко хворими, інвалідами, а дитина має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення по стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов'язаних з лікуванням та доглядом за ним.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові зазначив про те, що з письмових пояснень відповідача, його представника, та показань свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 постійно зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки, допускав насильство по відношенню до сина ОСОБА_6 та принижував його, вів аморальний спосіб життя, матеріальної допомоги сину не надавав та участі у вихованні не приймав, що стало причиною розірвання шлюбу між позивачем та матір'ю відповідача. На сьогоднішній день відповідач офіційно не працює та доходів не має.

Також мотивом відмови у позові стало те, що позивач в період шлюбу постійно вчиняв подружні зради, не ночував вдома, вчиняв вдома бійки, дебоши, скандали, неодноразово заражав дружину венеричними хворобами, постійно ображав сина та піднімав на дружину та на сина руку, з цього приводу дружина позивача неодноразово зверталась до міліції.

Враховуючи таку поведінку позивача, в тому числі те, що відповідач змушений був працювати з тринадцяти років, постійні знущання позивача над сім'єю, суд вважав, що немає підстав для задоволення позову.

Разом з тим судом було встановлено, що незважаючи на таку поведінку позивача шлюб було розірвано батьками відповідача лише коли йому виповнилося 17 років, аліменти за рішенням суду не стягувалися, так як мати позивача не зверталася з таким позовом.

Відповідно до ч.1 ст.204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків.

Суд першої інстанції зробив висновок про ухиляння позивача від виконання батьківських обов'язків виходячи лише з пояснень свідків.

Однак, вимогами ст. 204 СК України можливість звільнення від зазначеного обов'язку або присудження його на певний строк пов'язується із встановленням тієї обставини, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків.

Обов'язок батьків утримувати дитину встановлено у ст. 180 СК України.

Статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину, які можуть бути встановлені як за домовленістю між батьками дитини так і за рішенням суду.

Ухилення від виконання батьківських обов'язків означає умисне діяння (дію або бездіяльність), у результаті якого обов'язки по утриманню та/або вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі або не виконуються взагалі.

Частиною 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не врахував, що у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач ухилявся від виконання батьківських обов'язків.

Судова колегія враховує відсутності рішень суду або державного органу виконавчої влади про притягнення позивача до відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов'язків. Інших доказів, ніж пояснення свідків матеріали справи не містять.

Натомість з матеріалів справи вбачається що позивач є інвалідом 1 групи, у зв'язку з тим, що в нього немає обох ніг, він не може обслуговувати себе сам, потребує сторонньої допомоги, що не оспорюється сторонами.

Виходячи з засад розумності та справедливості, враховуючи наявність інвалідності позивача, його самотність та нездатність самостійно забезпечувати собі умови проживання та догляду, судова колегія вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Позивач просив стягнути з відповідача ? частину його доходів на власне утримання а також по 500 гр. щомісячно на лікування та догляд.

Позовні вимоги щодо необхідності постійних щомісячних витрат певних сум на лікування та догляд не доведені.

Натомість позовні вимоги в частині надання утримання є обґрунтованими.

При визначенні розміру стягнення судова колегія враховує наступне.

Позивач отримує пенсію по інвалідності на рівні прожиткового мінімуму.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідач постійно наразі ніде не працює, офіційного та постійного доходу не має.

Натомість він є працездатним, має у власності автомобіль «FORD COURIER», 1998 року випуску, що підтверджується відповідною довідкою Регіонального сервісного центру у Запорізькій області МВС України від 25.09.17р. (а.с.51).

З огляду на зазначені обставини, судова колегія вважає можливим частково задовольнити позов, стягнути з відповідача по 500 гр. щомісячно на утримання непрацездатного батька.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2017 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на утримання непрацездатного батька - ОСОБА_3 по 500 гр. (п'ятьсот гр.) щомісячно, починаючи з 8 серпня 2017 року .

Іншу частину позовних вимог залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 16 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: