Дата документу 10.12.2018 Справа № 319/1186/18-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 319/1186/18 Головуючий у 1-й інстанції: Горбачов Ю.М.
провадження № 22-ц/807/1148/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 10 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та зміну способу їх присудження,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року до Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та зміну способу їх присудження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04 лютого 2011 року Куйбишевським районним судом Запорізької області було винесено заочне рішення по справі № 2-39/2011 про стягнення з нього на користь відповідача на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24 січня 2011 року і до досягнення нею повноліття. На протязі усього часу він сплачує аліменти, заборгованості не має.

15 червня 2018 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя було винесено рішення суду по справі № 333/2344/18 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину в твердій грошовій сумі, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1350,00 гривень щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10.05.2018 року.

Вказує, що на даний час його матеріальний стан є незадовільним, а саме, дохід є незначним, бо він отримує заробітну плату в розмірі 0,5 ставки водія автотранспортних засобів дирекції ПАТ «СК Оранта-Січ» Більмацького району Запорізької області з 26 червня 2018 року та прийнятий на роботу з випробувальним терміном у 3 місяці. Вся заробітна плата фактично стягується з нього за заочним рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 04 лютого 2011 року.

Враховуючи викладене, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються на утримання ОСОБА_5, та змінити спосіб стягнення аліментів на тверду грошову суму у розмірі 950 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В ході розгляду справи представник позивача уточнив позовні вимоги, просив змінити спосіб стягнення аліментів на тверду грошову суму у розмірі 975 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття з моменту пред'явлення позову до суду.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 10 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 07 вересні 2018 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, неповне встановлення судом обставин, які мають значення для справи, не з'ясування судом обставин, що мають значення для її вирішення, порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 4, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів.

Враховуючи категорію та складність справи встановлено, що даний спір відноситься до категорії малозначних справ.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, не зважаючи на те, що копія апеляційної скарги та копія ухвали апеляційного суду від 09 листопада 2018р. про відкриття апеляційного провадження отримані ним 15.11.2018р. ( а.с. 45).

Апеляційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги про зменшення розміру аліментів, фактично не визначив їх ані у твердій грошовій сумі, ані у частці від заробітку (доходу) батька дитини, зазначивши в резолютивній частині рішення лише, що їх розмір не може бути меншим від 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд першої інстанції своїм рішенням унеможливив стягнення аліментів у частці від заробітку та у певній визначеній грошовій сумі, більшій за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того, вказала про безпідставність доводів позивача про неспроможність сплачувати аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі, більшій за 50 % прожиткового мінімуму, з урахуванням того, що за рішенням суду на іншу неповнолітню дитину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, він сплачує 1350 грн. Вважає, що у суду першої інстанції були відсутні належні докази на підтвердження зміни матеріального стану позивача.

Колегія частково погоджується з доводами апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до заочного рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 04 лютого 2011р. по справі № 2-39/2011 з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуті на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24 січня 2011 року і до досягнення нею повноліття.

Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 41249932 від 16.12.2013 року, виданою Державною виконавчою службою Куйбишевського районного управління юстиції, за виконавчим листом № 2-39/2011, виданим 24.02.2011 року Куйбишевським районним судом Запорізької області, здійснюється примусове стягнення з ОСОБА_4 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення нею повноліття.

Відповідно до довідки Більмацького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 08.10.2018 року № 9387/16-19-41 заборгованість по аліментам у ОСОБА_4 з примусового виконання виконавчого листа № 2-39, виданого 24.02.2011 року Куйбишевським районним судом Запорізької області, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, становить 93,85 гривень.

15 червня 2018 року Комунарським районним судом міста Запоріжжя ухвалено рішення по справі № 333/2344/18 (провадження №2/333/1601/18) про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1350,00 гривень щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10.05.2018 року. Зазначене рішення набуло законної сили 7 липня 2018 року.

Відповідно до постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП № 57300299 від 08.10.2018 року, виданої Відділом Більмацького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, за виконавчим листом № 333/2344/18, виданим 23.08.2018 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя, здійснюється примусове стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, у розмірі 1350,00 гривень щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10.05.2018 року.

Відповідно до довідки про доходи від 08.10.2018 року за № 3858, виданої Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Оранта-Січ», ОСОБА_4 працює в дирекції ПрАТ СК «Оранта-Січ» Більмацького району Запорізької області на посаді водія на 0,5 ставки та отримує заробітну плату у розмірі 1865,00 гривень щомісячно ( а.с. 9).

Підставою для зменшення розміру аліментів позивач визначав ту обставину, що рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 15 червня 2018 року з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_9 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1350 грн., що зменшує його дохід, з якого йому ще належить сплатити аліменти на другу дочку ОСОБА_5.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, мотивував своє рішення тим, що матеріальне становище платника аліментів змінилося, оскільки позивач сплачує аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1350 грн. відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2018 року, тому у позивача відсутня можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, відповідно до заочного рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 04.02.2011 року.

Проте колегія не погоджується з цими висновками суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від

20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Так, значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з'ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров'я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача змінився матеріальний стан.

Проте до таких висновків суд першої інстанції дійшов без всебічного та ретельного аналізу зібраних у справі доказів.

Суд встановив, що з червня 2018 року змінилося матеріальне становище позивача, оскільки судовим рішенням від 15.06.2018 року на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1350,00 гривень щомісяця, що зменшує його дохід на цю суму та робить неможливим сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі на другу дочку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 наголошує на тому, що позивач ОСОБА_4, заперечуючи в ході розгляду справи можливість сплати на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, аліментів у розмірі 1350 грн., не скористався своїм правом на оскарження цього рішення, що, на її думку, свідчить про те, що він спроможній сплачувати такі аліменти з урахуванням аліментних зобов»язань на користь іншої дочки - ОСОБА_5. Також вказує на несправедливість зменшення аліментів на утримання її дочки до мінімального передбаченого законом розміру порівняно із значно більшим розміром, визначеним на утримання іншої дочки відповідача.

Серед іншого, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається також на неможливість зміни способу стягнення аліментів за позовом платника аліментів, оскільки таке право належить лише одержувачу. Та платник може ставити питання лише про зменшення визначеної судом частки.

Проте колегія не погоджується з вказаним доводом, оскільки він не ґрунтується на нормах закону.

Позовні вимоги ОСОБА_4 полягали у тому, що він просив суд зменшити розмір аліментів та спосіб їх стягнення, та стягувати їх на утримання дочки ОСОБА_8 не в частці від доходу (заробітку), визначеній судом у розмірі 1/4 частини, а у твердій грошовій сумі, яка дорівнюватиме 975 гривням, тобто половині прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Але з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Проте суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно того, що у порушення вимог закону суд фактично не визначив, який саме зменшений розмір аліментів ним присуджено на утримання ОСОБА_5.

Так, ухвалюючи рішення про зменшення розміру аліментів, суд в резолютивній частині зазначив, що вони не можуть бути меншими від 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, але при цьому не визначив ані їх тверду грошову суму, ані частку від заробітку (доходу) платника, що суперечить положенням ст.ст. 183, 184 СК України.

Згідно з ч. 2 ст. статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, суд не може визначити в рішенні тільки мінімальну гарантовану межу розміру аліментів на одну дитину у випадку наявності спору між батьками, оскільки вона встановлюється законом. При присудженні аліментів суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений частиною другою статті 182 СК України, але має чітко зазначити їх розмір або за положеннями ст. 183 СК у частці від доходу, або за положеннями ст. 184 СК у твердій грошовій сумі взалежності від встановлених в ході розгляду справи обставин.

Згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 01 липня 2018 року становить 1 944 грн., а тому 50 % становить 972 грн. Та суд мав зазначити саме про такий розмір, якщо вважав, що зменшити аліменти слід до цієї граничної межі.

Отже, встановлено, що відомий за матеріалами справи заробіток ОСОБА_4 становить 1865 грн., на утримання ОСОБА_5 стягуються аліменти у розмірі 1/4 частки від доходу, на утримання ОСОБА_7 стягнути аліменти у розмірі 1350 грн. На утримання кожної з доньок граничний розмір аліментів не може бути меншим 972 грн.

Очевидно, що за арифметичними підрахунками зазначений розмір заробітку позивача не дозволяє йому сплачувати на кожну з дочок аліменти навіть у мінімально гарантовану законом розмірі.

Але колегія враховує наступні обставини. Так, не маючи заробітку на час ухвалення рішення Комунарським районним судом м. Запоріжжя від 15 червня 2018р. про стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_7 у розмірі 1350 грн., ОСОБА_4 не оскаржив це рішення, а отже вважав, що спроможний сплачувати такий розмір аліментів на цю дочку з урахуванням наявних аліментних обов»язків перед іншою дочкою - ОСОБА_5.

Приймаючи вказане рішення, суд визначив розмір аліментів з урахуванням того, що ОСОБА_5 вже є платником аліментів у 1/4 частці від доходу на утримання дочки ОСОБА_5.

Також, зважаючи на те, що позивач на теперішній час влаштувався на роботу та має певний дохід, в той час як до червня 2018р. він не мав доходу, то його матеріальний стан значно покращився, незважаючи на невеликий розмір зарплати в сумі 1865 грн., оскільки на час визначення аліментів на другу дочку позивач взагалі заробітку не мав. Отже, за цими обставинами, не можна зробити однозначний висновок про те, що його матеріальний стан змінився у бік погіршення.

З довідки Більмацького районного відділу державної виконавчої служби № 9387/16-19-41 від 08.10.2018р. вбачається, що до червня 2018р. розмір аліментів на утримання ОСОБА_5 непрацюючому ОСОБА_4 визначався із середнього заробітку по регіону у розмірі 4 923 грн., що становило 1230 грн., 1066 грн., а з липня 2018р. із зарплати 1865 грн. визначені аліменти становлять суму 972 грн., тобто мінімальний передбачений законом розмір.

Вже маючи аліментні обов»язки перед другою дочкою з липня 2018р., ОСОБА_4 при зарплаті 1865 грн. зміг у вересні 2018р. сплатити на утримання ОСОБА_5 2 865 грн., тобто значно більшу суму, ніж становить його місячний дохід, відомості про який ним надані у цю справу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Таким чином, з ретельного аналізу матеріалів справи вбачається, що позивач не довів, що його матеріальний стан змінився настільки, що він неспроможний сплачувати на користь ОСОБА_5 ? частку від свого доходу, оскільки розмір аліментів на останню з липня 2018р. зменшився пропорційно до розміру його заробітної плати, але попри стягнення аліментів на другу дочку він спроможний сплачувати значно більший розмір аліментів, на що вказує довідка виконавчої служби,

З урахуванням цих обставин та керуючись ч. 3 ст. 182 СК України колегія визнає недоведеними позовні вимоги ОСОБА_4, оскільки лише сам по собі факт стягнення з нього аліментів на другу дочку не може бути підставою для зменшення аліментів на утримання іншої дочки.

Зважаючи на все вищенаведене, колегія у відповідності до вимог п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, задовольняючи апеляційну скаргу, скасовує оскаржуване рішення суду та відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_4 у зв»язку з його недоведеністю.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з позивача на користь відповідача, апеляційна скарга якого задоволена в повному обсязі.

Так, ОСОБА_3 сплатила за подання апеляційної скарги судовий збір в сумі 1057,20 грн., які підлягають компенсації за рахунок позивача, якому відмовлено в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити .

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 10 жовтня 2018 року у цій справі скасувати.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення суду на утримання дочки ОСОБА_5 у ? частці від всіх видів заробітку ( доходу).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1057,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена та підписана 10 грудня 2018р.

Головуючий:

Судді: