Єдиний унікальний номер 725/198/18
Номер провадження 2/725/21/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2018 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Сорокан М.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

та представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог до предмету позову ОСОБА_5, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 10.01.2015 року ОСОБА_4, який діяв в його інтересах як продавця, та ОСОБА_5 уклали договір купівлі-продажу нежитлового приміщення а адресою м.Чернівці, вул. Головна, 189, яке належало йому на праві власності на підставі договору обміну від 31.12.2013 року та договору про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності від 18.05.2007 року. Про наявність вказаного договору йому стало відомо у жовтні 2015 року.

Зазначав, що своєї згоди на укладення вказаного правочину за ціною 142826 грн. він не надавав та грошових коштів від продажу зазначеного майна не отримував, а тому звернувся з заявою в правоохоронні органи про вчинення кримінального правопорушення по факту шахрайських дій щодо відчуження нежитлового приміщення по вул. Головній, 189 в м. Чернівці.

Посилався на те, що на час укладення спірного договору була відсутня відмітка в актовому записі про розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_9, проте у договорі вказано, що він розлучений з 27.09.1998 року.

Також, зазначав, що 09.12.2014 року він позичив у ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 3000 євро та 100 доларів та в якості гарантії повернення боргу надав йому свій паспорт та нотаріально посвідчену довіреність, яка давала право розпоряджатись належним йому майном, при цьому про відчуження від його імені вказаного нежитлового приміщення домовленості не було. В подальшому у жовтні 2015 року ОСОБА_5 надав йому та ОСОБА_4 довіреність на право передавати в найм, позику чи розривати будь-які договори найму, позики спірного нежитлового приміщення та 30.10.2015 року було розірвано договір оренди спірного приміщення, укладений з ПАТ «Укрсоцбанк».

Вважає, що ОСОБА_4 ввів його в оману при вчиненні довіреності на розпорядження майном та отриманні його паспорта громадянина України, а тому звернувся до суду з вище вказаним позовом та, посилаючись на норми ст. 230 ЦК України, просив визнати недійним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою м.Чернівці, вул. Головна, 189 від 10.01.2015 року, укладений між ОСОБА_1 від імені якого діяв ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_6

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, незважаючи на те, що його явка для дачі особистих пояснень визнана судом обовязковою, направив до суду заяву про відмову від дач особистих пояснень та розгляд справи без його участі в якій при вирішенні спору просив врахувати обставини, встановлені рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 3107.2017 року.

Крім того, відповідач ОСОБА_4 подав відзив зі змісту якого вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, оскільки позивач звернувся до нього як до підприємця, який займається купівлею-продажем нерухомості, з метою термінового продажу спірного нежитлового приміщення, оскільки на той час ОСОБА_1 потрібні були гроші. Саме з метою відчуження нежитлового приміщення по вул. Головній, 189 в м.Чернівці ОСОБА_1 оформив на його імя довіреність якою надав повноваження на продаж зазначеного майна, а також надав пакет документів необхідних для укладення правочину, серед яких також були докази розірвання шлюбу. При укладенні спірного правочину нотаріус перевіряла його повноваження. Після укладення договору отриманні від продажу нерухомості кошти були передані позивачу.

В інтересах ОСОБА_4 в судовому засіданні на підставі довіреності діяв представник ОСОБА_10, який 14.05.2018 року позовні вимоги не визнав та в подальшому в судові засідання по справі не зявлявся.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, незважаючи на те, що його явка була визнана судом обовязковою, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі та відмову від дачі особистих пояснень. Разом з тим, в матеріалах справи містяться його особисті пояснення зі змісту яких вбачається, що останній позов не визнає та зазначає, що будь-яких сумнівів щодо повноважень ОСОБА_4 на укладення договору від імені ОСОБА_1 у нього не було, на виконання умов договору від передав визначену угодою суму коштів.

В інтересах ОСОБА_5 в судовому засіданні діяв представник ОСОБА_3, який позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні з підстав недоведеності та необґрунтованості.

Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не зявилась, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі в якій також вказала що по суті спірних правовідносин їй нічого не відомо та від дачі особистих пояснень на вимогу суду відмовляється.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_6 в судове засідання не зявилась, хоча належним чином повідомлялась судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Крім того, ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16.04.2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи та стороні відповідача без самостійних вимог до предмету спору ОСОБА_8, яку повідомлено про час та місце розгляду справи шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України http://ptr.cv.court.gov.ua/sud2408/ . Разом з тим, ОСОБА_8 в судове засідання не зявилась, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Суд, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог .1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що 09.12.2014 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 13986 було посвідчено довіреність, якою ОСОБА_1 на підставі усного безоплатного договору доручення, уповноважив ОСОБА_4 та/або ОСОБА_11 укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна (або його частини), яке знаходиться в м.Чернівці по вул. Головній, 189, визначаючи всі істотні умови на власний розсуд (а/с 56).

Так, 10 січня 2015 року між ОСОБА_1, в інтересах якого на підставі довіреності, посвідченої ОСОБА_6, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу від 09.12.2014 року за реєстровим № 13986, та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого ОСОБА_6, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 425, відповідно до умов якого ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_12 купив нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Головна, 189, реєстраційний номер 1 (а/с 6). Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. . Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Так, як на підставу задоволення своїх позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_4 навмисно ввів його в оману при вчиненні довіреності на розпорядження майном, разом з тим матеріали справи не містять доказів, що така довіреність у встановленому законом порядку була скасованою чи визнаною недійсною, а тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 мав повноваження на укладення спірного договору купівлі-продажу.

Обставинам щодо відсутності відмітки в актовому записі про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 на час укладення спірного договору надана оцінка у рішенні Першотравневого районного суду м.Чернівці від 31.07.2017 року у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, треті особи приватний нотаріус ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення (а/с 15).

У відповідності до розяснень, які містяться в п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

Отже, з системного аналізу положень ст. 230 ЦК України вбачається, що при вчиненні правочину під впливом обману формування волі потерпілого відбувається не вільно, а вимушено, під впливом недобросовісних дій інших осіб, які полягають у навмисному створенні у потерпілого помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, прав та обов'язків сторін та інше. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону щоб спонукати її до вчинення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Разом з тим, позивачем та його представником, на яких ст. 81 ЦПК України покладено обовязок доказування, не доведено належними та допустимими доказами факту обману, наявність умислу з боку відповідача ОСОБА_4 на вчинення недобросовісних дій з метою створення у позивача помилкового уявлення щодо розпорядження спірним нерухомим майном, наявність суттєвих обставин, відносно яких ОСОБА_1 був введений в оману.

Крім того, з тексту позовної заяви вбачається, що позивач звертався до правоохоронних органів по факту шахрайства щодо спірного нежитлового приміщення, проте належних та допустимих доказів наведених обставин не надав та не звертався до суду з відповідними мотивованим клопотанням про витребування доказів та в даному випадку відсутні визначені ч. 7 ст. 81 ЦПК України підстави для збирання доказів судом з власної ініціативи.

За таких обставин, враховуючи сукупність наведених вище доказів, обраний позивачем спосіб захисту, підстави позову, встановленні в судовому засіданні обставини справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі з наведених вище підстав.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 3,6,11,15,16,203,230 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог до предмету позову ОСОБА_5, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою м.Чернівці, вул. Головна, 189, реєстраційний номер 1, укладеного 10.01.2015 року відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 27 липня 2018 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна