АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/2309/17 22-ц/774/692/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 214/2309/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1 акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженнявідповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3, на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 листопада 2017 року, яке ухвалене суддею Євтушенком О.І. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 14 листопада 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року позивач ОСОБА_1 акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04.02.2011 року між ОСОБА_4, як позичальником, та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_4 отримала кредит в розмірі 6700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування ним згідно умов договору. Свої зобовязання за кредитним договором банк виконав належним чином, надавши позичальникові кредит в обумовленому розмірі.

24.11.2014 року ОСОБА_4 померла. Спадкоємцем, який постійно проживав з нею на час відкриття спадщини, є її чоловік ОСОБА_2, котрий в силу ч.3 ст.1268 ЦК України є таким, що фактично прийняв спадщину. В межах 6-місячного строку з часу відкриття спадщини заяв про відмову від її прийняття ОСОБА_2 не подавав, а тому, як спадкоємець боржника, зобовязаний задовольнити вимоги кредитора ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за договором №б/н від 04.02.2011 року, розмір яких станом на момент смерті позичальника склав 6703,68 грн.

Посилаючись на те, що претензії, направлені позивачем до нотаріальної контори 29.03.2015 року та спадкоємцеві 30.11.2015 року залишились без задоволення, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 04.02.2011 року в загальному розмірі 6703,68 грн.; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 04.02.2011 року в розмірі 6653 грн. 53 коп., яка складається із заборгованості: за кредитом 6622 грн. 77 коп., по процентам за користування кредитом 30 грн. 61 коп. але виключно в межах вартості успадкованого ним майна після смерті позичальника ОСОБА_4.

Компенсовано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за рахунок держави судовий збір в розмірі 1587 грн. 20 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неврахування того, що ніякого майна після смерті ОСОБА_4 не залишилося, тобто відповідач фактично нічого не успадкував. Крім того, вважає, що суд не перевірив належним чином доводи відповідача про те, що із заявою про прийняття спадщини він до нотаріальної контори не звертався та не витребував матеріали спадкової справи для перевірки цих доводів.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_5.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_5.

Сторони, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (а.с. 71, 122, 123), в судове засідання не з'явилися і про причини своєї неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалене судом на час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.02.2011 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви за № 196828877 про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк (а.с.7), який разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що по своїй суті є договором приєднання в силу ч.1 ст.634 ЦК України.

Згідно умов договору, ОСОБА_4 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 6700 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним за ставкою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7-31).

24.11.2014 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії І-КИ № 598933 від 24.11.2014 року, виданим Саксаганським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Криворізького МУЮ в Дніпропетровській області (а.с.36).

Укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 кредитний договір від 04.02.2011 року припинив свою дію на момент смерті позичальника з огляду на положення п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.19).

За життя позичальник в повному обсязі взяті на себе грошові зобов'язання за кредитним договором від 04.02.2011 року не виконала, внаслідок чого розмір заборгованості станом на 24.11.2014 року склав 6 653,53 грн., з яких: заборгованість за кредитом (тіло) 6 622,77 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 30,61 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАН», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті дружини ОСОБА_4 та позивач предявив свої вимоги до спадкоємця у встановлений законом строк.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора, відповідно до ч.2 ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Оскільки зі смертю боржника зобовязання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків предявлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Недотримання кредитором строків, передбачених статтею 1281 ЦК України, предявлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не оспорюється відповідачем в апеляційній скарзі, 29.03.2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» направлено претензію кредитора до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори з проханням повідомити, чи заводилась спадкова справа після смерті боржника ОСОБА_4, включити кредиторські вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на заборгованість в розмірі 6713,68 грн. в спадкову масу, повідомити інформацію стосовно осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або відмовилися від її прийняття після смерті боржника, а також щодо осіб, які вже прийняли спадщину (а.с.37, 38-40).

Листом від 02.04.2015 року за № 574/02-14 (а.с.41) Сьома Криворізька державна нотаріальна контора повідомила позивача, що після смерті ОСОБА_4 за претензією банку відкрито спадкову справу №195/2015, відомості щодо звернення спадкоємців до нотаріальної контори після її смерті відсутні.

Отже, кредитор ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в межах визначеного ст.1281 ЦК України строку реалізував своє субєктивне право на виконання спадкоємцем боргових зобовязань померлого позичальника.

Згідно з положеннями статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України "Оформлення права на спадщину).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Як вірно встановлено судом та не заперечується відповідачем ОСОБА_2, на час відкриття спадщини ОСОБА_4 значилась зареєстрованою та проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 за адресою: мкр-н Гірницький 27/144, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область (а.с.32-35). Таким чином, будучи спадкоємцем першої черги в порядку спадкування за законом (з огляду на відсутність заповіту, складеного за життя ОСОБА_4А.), відповідач є таким, що фактично прийняв спадщину, не заявивши про відмову від її прийняття протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України.

На підставі викладеного колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_2 не прийняв спадщину після смерті дружини та про те, що суд зобовязаний був перевірити матеріали спадкової справи для встановлення цих обставин.

Не можна вважати обґрунтованими й доводи апеляційної скарги щодо відсутності обсягу спадкової маси, за рахунок якої можливе було б задоволення вимог кредитора.

Так, згідно вимог ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора, відповідно до ч.2 ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд, за позовом кредитора, накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Як встановлено колегією суддів, оскаржуваним рішенням суду стягнуто заборгованість виключно в межах вартості успадкованого майна, що відповідає положення ст.1282 ЦК України, а питання щодо зясування обсягу майна переданого спадкоємцю вирішується судом при розгляді спорів щодо накладення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Отже, відсутність спадкового майна може призвести до невиконання оскаржуваного рішення суду та жодним чином не порушує права відповідача при розгляді даного спору.

При цьому, колегією суддів перевірено висновки суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором та зясовано, що він визначений у відповідності із умовами кредитного договору б/н від 04.02.2011 року та його правильність відповідачем в апеляційній скарзі не оспорюється.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 12 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: