Провадження №2/521/1348/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Поліщук І.О.,

при секретарі Бєрової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочину та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

В С Т А Н О В И В:

Представник ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочину, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 167566, 65 гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2513,50 гривень. В обґрунтування своїх вимог представник позивача посилається на те, що 20.11.2012 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» уклало з ОСОБА_1 Договір про фінансовий лізинг № 00006041 відповідно до якого Позивач зобов'язався передати у розпорядження Відповідача об'єкт лізингу транспортний засіб, типу VW Polо Sedan 1.6 I benzin, 2012 року випуску, а Відповідач зобов'язався прийняти Обєкт лізингу і сплатити суму коштів за Договором, шляхом здійснення платежів, відповідно до Договору та згідно із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину Договору, на загальну суму, що становить еквівалент 17890,00 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 6261,50 доларів США. Вартість обєкту лізингу, яка погоджена Сторонами, згідно з умовами договору про фінансовий лізинг № 00006041 від 20.11.2012 року становить еквівалент 17890,00 доларів США. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 лютого 2016 року за результатами розгляду цивільної справи за позовом ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків у звязку з порушеннями умов договору про фінансовий лізинг, встановлено нікчемність Договору про фінансовий лізинг, який укладений між Позивачем та Відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення,зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано за цінами які існують на момент відшкодування. Позивач зазначає, що зважаючи на вищевикладене для повернення позивача у первісний стан, відповідач повинен повернути Позивачу новий транспортний засіб транспортний засіб, типу VW Polо Sedan 1.6 I benzin 2012 року виробництва, оскільки це зробити неможливо, то відповідач повинен відшкодувати вартість одержаного майна за цінами на момент відшкодування. Відповідач користувався автомобілем з листопада 2012 року по січень 2016 року у вказаний період вартість транспортного засобу значно знизилася у вязку з його експлуатацією відповідачем. Згідно звіту № 19 про оцінку ТЗ від 18 січня 2016 року ринкова вартість автомобіля типу VW Polо Sedan 1.6 I benzin 2012 р.в. станом на 18.01.2016 року становить 274792,13 гривень, що є еквівалентом 11449,34 доларів США. Таким чином за період користування відповідачем автомобілем його вартість зменшилася з 17890,00 -11449,34 = 6440,66 доларів США, що становить еквівалент в розмірі 167 566,65 гривень. Оскільки для того щоб повернути позивача до первісного стану відповідач повинен відшкодувати вартість майна у розмірі 167566,65 гривень, що станом на момент відшкодування становить еквівалент 6440,66 доларів США , а у добровільному порядку ОСОБА_1 відшкодовувати грошові кошти відмовляється, представник ТОВ «Порше Лізинг Україна» вимушений звернутися з даним позовом до суду. Не погоджуючись з позовними вимогами ТОВ «Порше Лізинг Україна» ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом в якому просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину договору про фінансовий лізинг від 20.11.2012 року № 00006041, стягнути з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на його користь 444 397,94 гривні та суму сплаченого судового збору у розмірі 4443,98 гривень. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що укладений між ним та ТОВ «Порше Лізинг Україна» договір № 00006041 від 20.11.2012 року про фінансовий лізинг, на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 19.04.2017 року визнано нікчемним, у звязку з чим на підставі цього ж рішення ТОВ «Порше Лізинг Україна» відмовлено у задоволенні позову про стягнення заборгованості та збитків, нарахованих відповідно до даного договору. ОСОБА_1 вказує, що за період з 20.11.2012 року по 06.10.2015 року (по день вилучення ТЗ) на виконання умов нікчемного договору ним було сплачено авансовий платіж -6261,50 доларів США, адміністративний платіж - 268,34 долари США, лізингові платежі в еквіваленті 339,02 доларів на місяць всього за період з грудня 2012 року по вересень 2014 року у кількості 7458,44 долари США, нараховані штрафи та пені. Позивач вважає, що оскільки автомобіль ним повернуто, то ТОВ «Порше Лізинг Україна» має повернути всі сплачені ОСОБА_1 грошові суми відповідно до умов договору фінансового лізингу від 20.11.2012 року № 00006041, нікчемність якого встановлена на підставі рішення суду.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» в судові засіданні не зявлявся, про час та місце розгляду спавши повідомлений належним чином, подав до суду заяву в якій зазначено, що позовні вимоги заявлені у основному позові підтримують з підстав викладених у позовній заяві, зустрічний позов не визнають.

Відповідач ОСОБА_1 приймав участь в судовому засіданні 16.01.2018 року, в якому вимоги позову ТОВ «Порше Лізинг Україна» не визнавав, зустрічний позов підтримував. В судові засідання призначені до розгляду на 03 травня 2018 року, на 14 червня 2018 року, на 17 липня 2018 року, на 10 жовтня 2018 року на 06 грудня 2018 року ОСОБА_1 не зявлявся, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за адресою зазначеною ОСОБА_1 у позовній заяві, а також за місцем його реєстрації. 06 грудня 2018 року представник відповідача надала до канцелярії суду заяву в якій просила суд розглянути справу у її відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ТОВ «Порше лізинг Україна» задоволенню не підлягають, зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

У судовому засіданні встановлено, що 20 листопада 2012 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про фінансовий лізинг № 00006041, відповідно до якого Позивач зобов'язався передати у розпорядження Відповідача об'єкт лізингу - транспортний засіб, типу VW Polо Sedan 1.6 I benzin, 2012 року випуску, а Відповідач зобов'язався прийняти Обєкт лізингу і сплатити суму коштів за Договором, шляхом здійснення платежів, відповідно до Договору та, згідно із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину Договору, на загальну суму 17890,00 доларів США, авансовий платіжну розмірі 6261,50 доларів США, обсяг фінансування - 11628,50 доларів США.

Сторонами не оспорюється, що у 2016 році до Малиновського районного суду міста Одеси звернувся представник ТОВ «Порше Лізинг Україна» з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків у розмірі 308754,39 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі - 3087,54 гривень. В обґрунтування вимог представник позивача посилався що у звязку з неналежним виконанням відповідачем обов'язків за договором про фінансовий лізинг, заборгованість перед ТОВ «Порше Лізинг Україна» складає 308 754,39 грн., з яких: 43 166,94 грн. - основна сума заборгованості; 238 485,80грн. - збитки; 4065,91грн. - штраф; 2297,21грн. - пеня; 689,15грн. - 3% річних; 13958,88грн. - сума інфляційних втрат; 6090,50 - проценти за користування чужими грошовими коштами.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2016 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та збитків, відповідно до договору про фінансовий лізинг задоволено частково. Стягнуто солідарно на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» з ОСОБА_1 з ОСОБА_2 суму заборгованості за договором фінансового лізингу № 00006041 від 20 листопада 2012 року в сумі 133 220,18 грн., з яких: 43 166,94 грн. - основна сума заборгованості; 62951,59грн. - збитки; 4065,91грн. - штраф; 2297,21грн. - пеня; 689,15грн. - 3% річних; 13958,88грн. - сума інфляційних збитків; 6090,50 - проценти за користування чужими грошовими коштами.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 квітня 2017 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси скасовано, у задоволенні позову відмовлено, оскільки вимоги позивача ґрунтуються на договорі про фінансовий лізинг який є нікчемним.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Як вбачається з позовної заяви представника ТОВ «Порше Лізинг Україна», що розглядається судом, позивач вказує, що відповідач користувався автомобілем VW Polо Sedan 1.6 I benzin, з листопада 2012 року по січень 2016 року, а за даний період вартість транспортного засобу значно знизилася у звязку з його експлуатацією відповідачем. Зазначені обставини є підставою для застосування правил ст. 216 ЦК України.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Судом при розгляді справи враховується, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі на підставі нікчемного договору фінансового лізингу від 20 листопада 2012 року мають певні особливості, а саме: з моменту виникнення між сторонами у справі спірних правовідносин ОСОБА_1 користувався предметом лізингу (вказаний вище транспортний засіб), який належить на праві власності ТОВ «Порше Лізинг Україна».

Відповідно до статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, лізингодавець зобов'язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору. Лізингоодержувач, у свою чергу, зобов'язаний повернути лізингодавцю майно, а саме об'єкт лізингу, яким він користувався. Крім того, за змістом Глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов'язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов'язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов'язаннях. Натомість, для кондикційних зобов'язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов'язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов'язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно (частина перша статті 1212 ЦК України).

Правовідносини за нікчемним договором фінансового лізингу на підставі якого відбулося фактичне користування позивачем транспортним засобом відповідача за своїм змістом є кондикційними. Оскільки договір є нікчемним з моменту його укладення, то фактичний користувач предмета лізингу, який без достатньої правової підстави за рахунок власника предмета лізингу зберіг у себе кошти, які мав заплатити за весь час користування предметом лізингу, зобов'язаний повернути ці кошти власнику на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

ОСОБА_3 Верховного Суду дійшла таких правових висновків про застосування частини першої статті 1212 ЦК України до правовідносин щодо фактичного використання майна без достатньої підстави у постанові від 23 травня 2018 року (справа № 14-77цс18) і підстави для відступу від таких висновків відсутні.

Отже, при застосуванні наслідків нікчемності договору фінансового лізингу, суд повинен повернути сторони договору в попереднє становище з урахуванням наведених вище роз'яснень, а тому ТОВ « Порше лізинг Україна» має право на отримання від відповідача ОСОБА_1 грошових коштів у вигляді лізингових платежів за весь час користування обєктом договору лізингу, тобто за період з 20.11.2012 року по день вилучення ТЗ по 06.10.2015 року. Відповідно до позову, розглянутого судом у 2016 році, представник позивача вказував, що ОСОБА_1 має заборгованість за несплаченими лізинговими платежами у загальній сумі 43 166,94 грн. - основна сума заборгованості, тому позивач має право звернутися до суду з позовом про стягнення вказаної суми за правилами ст.1212 ЦК України. Враховуючи вищевикладене не підлягають задоволенню позовні вимоги ТОВ «Порше лізинг Україна» про стягнення грошової суми у розмірі 167 566, 65 гривень, заявлені ТОВ «Порше Лізинг Україна» до стягнення з ОСОБА_1 в якості відшкодування зниження вартості ТЗ у звязку із його експлуатацією відповідачем.

Стосовно зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 суд дійшов наступних висновків.

Як зазначалося вище у мотивувальній частині рішення сторони у справі не додержалися вимоги закону про обовязкове нотаріальне посвідчення спірного у цій справі договору, що свідчить про його нікчемність.

Реституція як спосіб захисту цивільного права ( частина 1 статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору який є нікчемним чи який визнано недійсним. У звязку з чим вимоги зустрічного позову про застосування реституції та стягнення на користь ОСОБА_1 грошових коштів на виконання нікчемного правочину з врахуванням висновків суду, викладених вище є обґрунтованими в частині стягнення сплаченого ОСОБА_1 авансового платежу, розмір якого вказано відповідачем - 6261,50 доларів США та адміністративного платежу - 268,34 доларів США.

У частині 3 ст.3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких відповідно згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

19.12.2017 року представником ТОВ «Порше Лізинг Україна» подані заперечення на зустрічну позовну заяву в яких вказується, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують посилання ОСОБА_1 про оплату на виконання Договору про фінансовий лізинг № 00006041 від 20.11.2012 року. Звернуто увагу суду що посилання ОСОБА_1 на те, що ним сплачувалися платежі у доларах США не відповідають дійсності, та враховуючи положення ст.216 ЦК України, сплачені платежі на виконання умов недійсного Договору фінансового лізингу повинні бути повернуті в гривні у розмірі фактичної сплати їх останнім. Однак в матеріалах справи відсутня будь-які докази ( платіжні доручення) які б підтверджували сплату ОСОБА_1 коштів на виконання умов Договору про фінансовий лізинг.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1.письмовими, речовими і електронними доказами;2.висновками експертів;3) показами свідків. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підвереджувати іншими засобами доказування. За правилами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд проаналізувавши документи на підтвердження зустрічних позовних вимог приходить до висновку, що ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів, якими підтверджено сплату на рахунок ТОВ «Порше Лізинг Україна» авансового платежу у розмірі - 6261,50 доларів США та адміністративного платежу у розмірі - 268,34 доларів США., що позбавляє можливості задоволення зустрічних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати повязані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи що суд відмовив у задоволенні як основного позову предявленого ТОВ «Порше лізинг Україна» так і зустрічного позову ОСОБА_1І, судові витрати сплачені ТОВ «Порше лізинг Україна» і ОСОБА_1 як позивачами, покладаються на них та іншому розподілу не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 16, 215, 216, 1212 Цивільного кодексу України, та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 92, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочину відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками процесу до апеляційного суду Одеської області в тридцятиденний термін. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: