РІШЕННЯ
4 квітня 2018 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Соболєвої І.П.,
за участю секретаря судового засідання Лєдової А.С.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача-2 Штеця Д.В.,
розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 , військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії МВС України, третя особа ОСОБА_3 , про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування,
Позов обґрунтовано наступним. 18.05.2016 о 14-36 годині по АДРЕСА_1 з вини водія ОСОБА_2 була скоєна дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП). відповідач 1 керував автомобілем «Тата LРТ613», державний номер НОМЕР_2 , який знаходиться у праві власності відповідача 2. На дату скоєння ДТП Відповідач 1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних, транспортних засобів. Вина відповідача 1 у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2016 року №335/6086/16-п та матеріалами справи про адміністративне правопорушення. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль марки «Chevrolet aveo» державний номер НОМЕР_3 , який належав на праві власності ОСОБА_3 . Розмір завданих збитків, за пошкоджений транспортний засіб відповідно до Звіту товарознавчої експертизи від 28.06.2016 № 23/06/16 становить 122 081,45 грн.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених у позові, уточненнях і доповненнях до нього.
Відповідач 1 в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не надав. Поштова кореспонденція суду, повернута з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».
Відповідач 2 в судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав, зазначених у запереченнях. Також надав суду довідку про перебування відповідача 1 у довготривалому відрядженні у зоні проведення АТО з 07.02.2018 по 07.05.2018, і завірену належним чином копію посвідчення відповідача 1 учасника бойових дій. Зокрема зазначив, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій. У відповідності до вимог п. 13.1 ст. 13, пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. У порядку регресу, відшкодування збитків від ДТП, здійснюється винуватцями ДТП, тобто особою яка причетна до ДТП.
Третя особа у судове засідання не з`явилась. Про місце, час та дату судового засідання повідомлена належним чином. Про причину неявки у судове засідання суду не повідомлено.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов Моторного (транспортного) страхового бюро України необхідно задовольнити частково.
Судом встановлено, що постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2016 у справі № 335/6086/16-п відповідача 1 - ОСОБА_2 , працюючого водієм у військовій частині НОМЕР_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.
Згідно встановлених постановою обставин, вбачається, що 18.05.2016 об 14-36 годині, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Тата LPT613», державний номер НОМЕР_2 по вул. Південне шосе, 71 у м. Запоріжжя не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Chevrolet aveo» державний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 , чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП транспортні засоби пошкоджені, травмованих не має. Постанова набрала законної сили 29.06.2016, що підтверджується копією постанови.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
09.07.2016 ОСОБА_3 звернувся до позивача МТСБ України із заявою про відшкодування шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 18.05.2016 року за участю транспортного засобу марки Тата LPT613» реєстраційний номер НОМЕР_4 , що підтверджується копією заяви.
Розмір завданих ОСОБА_3 збитків, за пошкоджений транспортний засіб відповідно до Звіту товарознавчої експертизи від 28.06.2016 №23/06/16 становить 122 081,45 грн.
У зв`язку з настанням події, передбаченої п. п. а) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач здійснив виплату відшкодування ОСОБА_3 , що підтверджується наказом МТСБУ від 04.10.2016 № 7562 та платіжним дорученням від № 7562рв від 04.10.2016 в розмірі 59 881,45 грн.
З копії посвідчення відповідача 1 ОСОБА_2 . Серія НОМЕР_5 від 30.11.2015 вбачається, що ОСОБА_2 є ветераном війни учасником бойових дій.
Відповідно до п.13.1 ст.13 Закону № 1961, учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 ст.13 Закону.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
У відповідності до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Пленум Верховного суду України у Постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 (із змінами та доповненнями) роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Більше того, при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню лише тоді, коли шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого (абз. 1, 2 п. 2 Постанови). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (абз. 2, 3 п. 4 Постанови).
Відповідно до ч. 1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, перебуває із цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча й виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 28.01.2015 під час розгляду справи №6-229цс14.
В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів .
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У своїх запереченнях до суду відповідач 2 наполягав відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що він є неналежним відповідачем у даному спорі.
Аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що відповідач 1 є належним.
Таким чином, оскільки ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди був водієм Військової частини НОМЕР_1 , потрапив у ДТП на автомобілі, що належить військовій частині, під час виконання службових обов`язків, тому грошова вимога позивача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування повинна бути заявлена лише до відповідача 2.
Враховуючи вище викладене, суд вважає доцільним відмовити у задоволенні позовних вимог Моторного транспортного страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, оскільки він поданий до ОСОБА_2 , як до неналежного відповідача.
При зверненні до суду із позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 600 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1261627 від 14.12.2017 року.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 1 600,00 грн. судом покладається на відповідача 2.
Керуючись ст.ст. 182, 316, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 43, 49, 76-77, 81, 141, ЦПК України, суд
Цивільний позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 , Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії МВС України, третя особа ОСОБА_3 , про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування задовольнити частково.
У задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення матеріальної шкоди та судових витрат з обох відповідачів відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складання.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дні вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Вступна та резолютивна частини рішення постановлені в нарадчій кімнаті 04.04.2018.
Повне рішення складене 06.04.2018.

Суддя І.П. Соболєва