провадження № 2/243/175/2018
справа № 243/8486/17
Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Кузнецова Р.В.,
при секретареві Малиновській І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3, ОСОБА_4 яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7, за участю: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
22 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ОСОБА_2 яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3, ОСОБА_4 яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1. Власником іншої 1/2 частини вказаного будинку є ОСОБА_7 У вказаному будинку до теперішнього чачу значаться зареєстрованими її доньки: ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, а також онуки ОСОБА_3 і ОСОБА_5, які фактично у вказаному житловому приміщенні не проживають з травня 2014 року, їх особисті речі в будинку відсутні. Добровільно знятися з реєстрації у вказаному будинку відповідачі не бажають посилаючись на те, що вони постійно проживають за межами території України в Російській Федерації та не мають можливості приїхати в Україну.
На даний час, позивачка має намір продати належну їй 1/2 частину вказаного житлового будинку, втім реєстрація відповідачів створює перешкоди в реалізації нею своїх прав як власника майна.
У зв'язку із наведеним, позивачка вимушена була звернутися до суду та просити суд ухвалити рішення яким визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5, та ОСОБА_6, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме - будинком АДРЕСА_1.
Позивачка ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, на задоволенні позову наполягала та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідачі будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з'явилися, надіслали на адресу суду заяви про розгляд справи проводити без їх участі.
Третя особа ОСОБА_7, будучи повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив.
Представник Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у відсутності представника органу опіки, з метою захисту житлових прав малолітніх, позовні вимоги в частині визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, не підтримують.
З огляду на викладене, оскільки відповідачі, будучи повідомленими належним чином про дату, час і місце судового засідання, повторно не з'явилися у судове засідання, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України.
Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивачка ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11 січня 2007 року зареєстрованим в реєстрі за № 2-20, витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 7980316 від 11 січня 2007 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «БТІ» м. Слов'янськ № 13291570 від 22 січня 2007 року (а.с.10,9,8).
Власником іншої 1/2 частини вказаного будинку є ОСОБА_7
За відомостями домової книги та довідки про склад сім'ї від 26 грудня 2013 року, в житловому будинку АДРЕСА_1 значаться зареєстрованими: позивачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, її доньки: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, а також онуки позивачки: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11-17,18).
Згідно із актом, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5, та ОСОБА_6, фактично в будинку АДРЕСА_1 не проживають з травня 2014 року, їх особисті речі в будинку відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 Цивільного Кодексу України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності.
Судом встановлено, що позивачка є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1, тому має право вільно розпоряджатися належною їй власністю.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Аналізуючи встановлені фактичні обставини по справі і надані докази, судом достовірно встановлено, що позивачка є власником 1/2 частини спірного житлового приміщення, відповідачі, як член сім'ї позивачки, понад один рік в спірному будинку не проживають, і добровільно знятися з реєстрації бажання не виявили. Договірні відносини між позивачкою та відповідачами з приводу винаймання спірного житла - відсутні, а подальша реєстрація ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в будинку АДРЕСА_1, створює перешкоди в реалізації позивачкою своїх прав як власника майна.
З огляду на викладене, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивачки про визнання ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, а саме, - будинком АДРЕСА_1.
При вирішенні питання про визнання дітей ОСОБА_3, та ОСОБА_5такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд виходив з такого.
За приписами ч. ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
4. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.
Оскільки суд дійшов до висновку, що матір малолітньої ОСОБА_3 відповідачка ОСОБА_2, та матір малолітнього ОСОБА_5 відповідачка ОСОБА_4 втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1, а діти ОСОБА_3 та ОСОБА_5 залишили постійне місце проживання разом із матерями, суд приходить до висновку, що малолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 слід також визнати такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.
Суд при цьому зазначає, що діти за своїм віком не можуть залишатися за місцем проживання окремо від батьків, що в такому разі буде суперечити наведеним вище вимогам ст. 29 ЦК України. Право малолітніх осіб, на користування даним житловим приміщенням є також похідним від права їх батьків на яких у відповідності до норм чинного сімейного законодавства покладається обов'язок щодо утримання, піклування та створення належних умов існування малолітньої дитини.
Позивачка не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом даної цивільної справи.
Керуючись ст.ст. 14, 81, 223, 280, 281, 259, 263 265, 273 ЦПК України, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 150, 167 ЖК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3, ОСОБА_4 яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7, за участю: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а сем - житловим будинком АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Відповідно до Розділу VІІІ п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до Розділу VІІІ п. 1.8 Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Слов'янського
міськрайонного суду Р.В. Кузнецов