Дата документу 05.12.2018 Справа № 333/2217/18
Запорізький апеляційний суд
Є.У.№ 333/2217/18 Головуючого у 1 інстанції: Холод Р.С.
№ 22-ц/807/295/18 Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2018 року у складі судді Холод Р.С. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення оплати аліментів ,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення оплати аліментів.

В позові зазначено, що 04.12.2001 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення суду, яким з ОСОБА_5 стягнуто аліменти на її користь на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. З січня 2008 року рішення суду не виконується, ОСОБА_4 аліменти не сплачує.

Згідно розрахунку Хорольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області заборгованість станом на 01.06.2016 року становить 48 079 грн. 29 коп. Відповідно до розрахунку Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області заборгованість станом на 01.04.2018 року складає 54 002 грн. 39 коп.

ОСОБА_3 просить суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів за періоди: з 01.01.2008 року по 01.11.2012 року у розмірі 6319 грн. 51 коп.; з 01.01.2013 року по 01.11.2013 року в розмірі 1 745 грн. 94 коп.; з 01.01.2014 року по 01.11.2014 року - 1 891 грн. 11 коп.; з 01.01.2015 року по 01.11.2015 року в розмірі 2012 грн. 48 коп.; з 01.01.2016 року по 01.09.2017 року - 2808 грн. 09 коп., всього загальна сума складає 14 777 грн. 13 коп. та понесені судові витрати, до позову надала відповідний розрахунок.

Рішенням Комунарського районного суду Запоріжжя від 30 липня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2008 року по 01.01.2015 року в розмірі 7 818 (сім тисяч вісімсот вісімнадцять) грн. 39 коп.

В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2001 року з ОСОБА_5 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 06.11.2001 року (а.с. 6).

19.10.2017 року позивач змінила прізвище з «Травян» на «Лагода», про свідчить свідоцтво про зміну імені, видане Комунарським районним у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 52 (а.с. 5).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, виданого старшим державним виконавцем ВДВС Хорольського РУЮ ОСОБА_8 борг по аліментам станом на 01.06.2016 року ОСОБА_5 на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2001 року становить 48 079 грн. 29 коп. Боржник жодного разу не надав квитанції про сплату аліментів (а.с. 7).

З розрахунку заборгованості по аліментам, виданого 19.04.2018 року державним виконавцем Чечелівського ВДВС м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області борг по аліментам станом на 01.04.2018 року ОСОБА_5 на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2001 року становить 54 002 грн. 39 коп. Боржник жодного разу не надав квитанції про сплату аліментів (а.с. 8).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, який на підставі рішення суду зобов'язаний щомісячно сплачувати позивачу аліменти на утримання їхньої малолітньої дитини, виконує це зобов'язання нерегулярно, чим допускає виникнення заборгованості, тому відповідно до статті 196 СК України остання має право на отримання неустойки (пені) у розмірі 7818,39 грн.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно зі статтею 196 цього Кодексу у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини 1 статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням встановленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Саме такий висновок про правильне застосування норм права висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року в справі № 572/1762/15-ц.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що пеня за прострочку відповідачем сплати аліментів за періоди: з 01.01.2008 року по 31.10.2012 року (включно), з 01.01.2013 року по 31.10.2013 року (включно), з 01.01.2014 року по 31.10.2014 року (включно) складає 187 026 грн. 49 коп.

Заборгованість зі сплати аліментів за ці періоди всього складає 33 312 грн. 28 коп. Водночас, вимоги ч.1 ст.196 СК України не дають можливості суду стягнути пеню за прострочення сплати аліментів більше, ніж сума заборгованості.

Зменшуючи розмір пені за прострочення сплати аліментів до 7 818 грн. 39 коп. суд першої інстанції вірно зазначив, що ОСОБА_4 є людиною з інвалідністю, другої групи від загального захворювання з неможливістю виконувати ніякі види праці з 12.02.2016 року, наразі отримує соціальну допомогу, з якої проводяться відрахування. У період відбування покарання 28.05.2015 року у Полтавській обласній клінічній психіатричній лікарні ім. О.Ф. Мальцева, відносно ОСОБА_4 було проведено судово-психіатричну експертизу, якою встановлено, що останній страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Керуючись ст. ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 30 липня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: