Справа № 128/1847/18
РІШЕННЯ

Іменем України

05.12.2018 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Ганкіної І.А.,

за участі секретаря Жигарової Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його та відповідача мати ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його та відповідача баба по лінії матері ОСОБА_4.

Після смерті баби ОСОБА_4 відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що після смерті баби з заявою про прийняття спадщини він не звертався, оскільки вважає себе таким, що прийняв спадщину, так як постійно проживав з нею за однією адресою: АДРЕСА_2.

Туму за визнанням свого права на спадщину позивач звернувся до суду та просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт, що він постійно проживав зі спадкодавицею ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 за однією адресою: АДРЕСА_2 та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті баби на спадковий житловий будинок та право на земельну ділянку площею 2,7 умовних кадастрових гектари у землі, яка перебуває в колективній власності КСП ім. Можайського, смт. Вороновиця, Вінницького району Вінницької області, яке належало спадкодавиці відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого на підставі рішення Вінницької районної державної адміністрації від 20.12.1996 року за № 650.

В судове засідання учасники справи не з'явились, однак попередньо подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому представник позивача ОСОБА_1 згідно ордеру ОСОБА_5 в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, а відповідач ОСОБА_2 в поданій заяві зазначила, що проти задоволення позову не заперечує.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Вороновиця, Вінницького району Вінницької області померла ОСОБА_3, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого повторно 14 лютого 2017 року Вінницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 5).

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є її діти: позивач по справі ОСОБА_1, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про його народження серії НОМЕР_2 від 15 листопада 1966 року (а.с. 7) та відповідач по справі ОСОБА_2, що нею не заперечується.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Наташине, Сакського району Автономної Республіки Крим померла ОСОБА_4, актовий запис про смерть № 22, місце реєстрації смерті: Виконавчий комітет Веселівської сільської ради Сакського району Автономної Республіки Крим, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого 17 серпня 2011 року Виконавчим комітетом Веселівської сільської ради Сакського району Автономної Республіки Крим (а.с. 6).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне їй майно, до складу якого входить: житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 62,7 кв.м, житловою площею 33,2 кв.м, що підтверджується ксерокопією технічного паспорта, виготовленого КП «ВООБТІ» станом на 30.08.2017 року (а.с. 10-12) та ксерокопією свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок НОМЕР_4 від 06 березня 1986 року, виданого на підставі рішення виконкому Вороновицької селищної Ради народних депутатів № 12 від 18 лютого 1986 року (а.с. 9) і право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Можайського розміром 2,7 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало ОСОБА_4 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_5, виданого 20.01.2000 року, що підтверджується його ксерокопією (а.с. 13).

З ксерокопії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_6 від 03 жовтня 1965 року (а.с. 8) та ксерокопії свідоцтва про народження серії НОМЕР_7, виданого повторно 14 вересня 1964 року (а.с. 7) вбачається, що дошлюбне прізвище ОСОБА_3 було «ОСОБА_3», її матір'ю є ОСОБА_4.

Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних часток» право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до вимог статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Стаття 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 стверджує в позові, що після смерті баби ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини він не звертався, оскільки відповідно до закону, вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав зі спадкодавицею за однією адресою: АДРЕСА_2, на підтвердження чого долучив до позову довідку № 02-29/786, видану виконкомом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 25 жовтня 2017 року, з якої вбачається, що ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 (а/з № 22 від 11 серпня 2011 року) (а.с. 15).

З довідки № 02-29/787, виданої виконкомом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 25 жовтня 2017 року вбачається, що користувачем земельної ділянки 0,50 га в т.ч. під будинком 0,15 га та присадибної ділянки для ОСГ 0,35 га за адресою: АДРЕСА_1 за життя була гр. ОСОБА_4, яка була зареєстрована за вказаною адресою до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 (а/з № 22 від 11 серпня 2011 року) (а.с. 16).

З листа завідувача Вінницької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6 за № 1788/01-16 від 04 вересня 2018 року вбачається, що відповідно до даних Спадкового реєстру спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 заведена Сакською районною державною нотаріальною конторою (Автономна Республіка Крим, м. Саки, вул. Леніна, 30) (а.с. 29).

З Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 53581701 від 06.10.2018 року вбачається, що спадковій справі було присвоєно номер у спадковому реєстрі 52409245, дата реєстрації вказана - 13 лютого 2012 року, тобто згідно наявної інформації, крім позивача, який вважає себе таким, що прийняв спадщину, оскільки проживав зі спадкодавицею на час відкриття спадщини за однією адресою, є ще інший спадкоємець (спадкоємці), які прийняли спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4, оскільки у визначений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини звернувся (звернулись) до нотаріальної контори з письмовою заявою про прийняття спадщини, однак витребувати копію цієї спадкової справи та встановити коло цих спадкоємців на даний час суду не представляється можливим через факт збройної агресії Російської Федерації у АРК Крим.

Згідно Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом МЮ України від 24.12.2010 року № 3307/5, зареєстрованим в МЮ України 28.12.2010 року за № 1371/18666 «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5», які були чинні на момент реєстрації 17 серпня 2011 року смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, зазначено, що актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акту цивільного стану.

Згідно п. 2 розділу 5 зазначених Правил заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті чи виявлення трупа, а в разі неможливості одержання лікарського свідоцтва про смерть, фельдшерської довідки про смерть - не пізніше п'яти днів.

В п.7 розділу 5 зазначених Правил визначено, що Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Особа, яка звернулася щодо державної реєстрації смерті, повинна пред'явити паспорт або паспортний документ. Відсутність зазначеного документа не є підставою для відмови в державній реєстрації смерті, але про це робиться відповідна відмітка в графі «Для відміток» актового запису про смерть.

Відповідно до п. 15 розділу 5 зазначених Правил у разі державної реєстрації смерті виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) ради видається довідка для отримання допомоги на поховання, у якій зазначаються: прізвище, власне ім'я, по батькові померлої особи; дата смерті; місце смерті; номер та дата складання актового запису про смерть; найменування органу, що здійснив державну реєстрацію акту цивільного стану. Про видачу витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання та відповідної довідки в графі «Для відміток» обох примірників актового запису про смерть робиться відповідна відмітка і проставляється підпис заявника.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, самим свідоцтвом про смерть ОСОБА_4, серії НОМЕР_3, виданим Виконавчим комітетом Веселівської сільської ради Сакського району АРК від 17 серпня 2011 року, спростовується факт проживання позивача ОСОБА_1 разом зі спадкодавицею ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 на час її смерті за адресою: АДРЕСА_2.

Крім того, судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 не звертався до нотаріальної контори для отримання свідоцтв про право на спадщину за законом на перелічене ним в прохальній частині позову нерухоме майно та відповідної відмови нотаріуса не отримував.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто, передумовою для звернення до суду, є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Згідно роз'яснень, викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. № 7, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв'язку з чим, виникає цивільно-правовій спір.

З аналізу вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 268, 293, 315, 354, п. 15.5 розділу XIII Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ І.А. Ганкіна