Справа № 130/1417/18
Провадження 2/127/2511/18
УХВАЛА

16 липня 2018 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Король О.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби, Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Шепеля Костянтина Анатолійовича про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби, Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Шепеля Костянтина Анатолійовича про відшкодування шкоди, повязаної з невиконанням суддею Закону України «Про судовий збір».

Вивчивши матеріали позовної заяви, суд встановив, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства в частині вимог щодо відповідачів: Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області та судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Шепеля Костянтина Анатолійовича

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.

Офіційне тлумачення наведених положень здійснено у Рішенні Конституційного суду України №19-рп/2004 від 01.12.2004 року, зокрема, положення ч.1 ст.126 Конституції України "незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України" у взаємозв'язку з іншими положеннями розділу VIII Основного Закону України треба розуміти так, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Крім цього, положення частини другої статті 126 Конституції України "вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється" треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв'язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов'язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо.

Згідно з ч.3 ст.6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Скарги на дії чи бездіяльність судів при розгляді ними судових справ у порядку передбачених законом випадках розглядаються також органами і посадовими особами, які мають право ініціювати питання про дисциплінарну відповідальність.

Згідно з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 №8 «Про незалежність судової влади» оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.

Таким чином, зазначеними положеннями Конституції визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування матеріальної і моральної шкоди одночасно із оскарженням таких дій) до іншого суду, так як це порушує принцип незалежності суддів і заборону втручання в її вирішення незалежним судом.

Аналогічну позицію висловлено і в пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 (2002 ) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції.

За таких обставин, слід дійти висновку, що нормами ЦПК України не передбачено розгляд заявлених позовних вимог предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних з розглядом справи.

Висновок суду узгоджується із правовою позицію, викладеною у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року № 6-3139цс17 та Верховного Суду від 10.01.2018 року № 454/1642/16-ц.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що спір в частині вимог до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Шепеля Костянтина Анатолійовича не носить цивільно-правового характеру, що виключає можливість вирішення його у порядку ЦПК України, а відтак слід відмовити у відкритті провадження в цій частині вимог.

Враховуючи викладе та керуючись п.1 ч.1 ст.186 ЦПК ст. ст. 260, 261, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби, Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Шепеля Костянтина Анатолійовича про відшкодування шкоди в частині вимог до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Шепеля Костянтина Анатолійовича.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: