11.04.2018 Справа № 756/7006/15-ц
Унікальний номер 756/1633/17
Справа № 2/756/46/18
РІШЕННЯ

Іменем України

02 квітня 2018 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Васалатія К.А.

за участі секретаря Ільченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору між батьками про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей (аліментів та додаткових витрат), встановлення місця проживання дітей та порядку спілкування з дітьми і їх виховання та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3 особа - Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про зобов'язання усунути порушення умов договору від 10.10.2013 р. шляхом його виконання в натурі та надання дозволу на виїзд за межі території України, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 р. позивач за основним позовом звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.02.2006 р. було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 Від даного шлюбу є діти - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3

10.10.2013 р. між сторонами було укладено договір між батьками про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей (аліментів та додаткових витрат). У зв'язку із непримиримими розбіжностями та неможливістю подальшого співіснування позивач та відповідач сторони вже тривалий час живуть окремо.

Як вказує позивач, згідно умов п. 1.3 вищевказаного договору сторонами було визначено місце проживання спільних дітей за місцем проживання матері - відповідача ОСОБА_2 При цьому позивач мав право безперешкодно відвідувати дітей у визначений Договором час, попередивши відповідача за 2 доби СМС-повідомленням, письмово або електронним листом. Також позивач мав би за умовами Договору відвідувати дітей не рідше 2-х разів на тиждень у будні та один вихідний день, за виключенням поважних причин неможливості таких побачень або за хвороби Позивача чи дітей, а самі побачення мають носити регулярний та систематичний (п. 2.1 укладеного Договору).

Також позивач за договором повинен був мати право брати до себе дітей, погодивши це з відповідачем за дві доби (п. 2.4 Договору), але як вказує позивач, однак зазначені гарантії та права позивача на спілкування з дітьми грубо порушувались відповідачем. За 2014 р. Позивач не мав можливості постійно та систематично бачитись з дітьми та їх відвідувати. Хоча Позивач завжди завчасно направляв повідомлення про бажання побачитись із дітьми. Причини відмови відповідача від надання можливості позивачу бачитись з дітьми не були обумовлені поважними причинами або хворобою дітей чи Позивача.

Зі слів позивача, відмовляючи у побаченнях з дітьми відповідач посилалась на невиконання позивачем умов вищевказаного Договору щодо сплати аліментів. Однак позивач зазначає, що невиконання певних умов за договором не є підставою для відмови від надання можливості бачитись з дітьми та приймати участь у їх вихованні.

На думку позивача, відмови відповідача суперечать не лише умовам Договору, але й положенням ст. 157 СК України, так як вимогами якої той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

Також, за умовами п. 2.7 укладеного Договору, Позивач має право брати дітей на відпочинок (п. 2.7 Договору). Позивач може брати дітей за кордон, при цьому діти до 10-ти років відправляються на відпочинок у супроводі відповідача. При цьому відповідач відмовляється виконувати умови п. 2.7 Договору, вимагаючи усюди свій супровід, а умови спілкування Сторін наразі мають настільки негативний характер, що можуть мати негативний вплив та наслідки для дітей з огляду на те, що Відповідач не контролює себе, використовуючи лайку та тримаючи дітей у ситуаціях, в яких навіть дорослі отримують сильний психологічний стрес.

Зі слів позивача, 21.10.2014 року та 10.11.2014 р. він звертався до Відповідача із вимогою припинити дії, якими створюються перешкоди у спілкуванні та вихованні дітей. Однак відповідач проігнорувала такі вимоги, жодної відповіді не надала та продовжила чинити перешкоди. На даний час нормально, систематично та у передбачений Договором спосіб позивач не має змоги спілкуватись з дітьми, з незалежних від нього причин.

Також вказує, що згідно з умовами укладеного договору сторонами погоджено, що утримувачем аліментів є відповідач (п. 4.1,4.2 Договору).

За положенням п. 4.3 Договору визначено, що Позивач сплачує Відповідачу: аліменти з розрахунку 8100 грн. на одну дитину, але не менше 24300 грн. на всіх дітей до 10-го числа поточного місяця; додаткові витрати на лікування, дитячі розважальні заходи, відпочинок дітей, оздоровлення дітей, розвиваючі заняття в розмірі 50% додаткових витрат протягом 7-ми календарних днів з моменту пред'явлення платіжних доказів їх понесення.

Однак, (як вказано у позові) з кінця 2013 р. майновий стан позивача суттєво погіршився. Передбачити ці події та настання ряду обставин було неможливо на час укладення договору, а Позивач виходив з того, що такі обставини ніколи не настануть.

Зі слів позивача, відповідач своїми діями створила його негативний образ позивача, що завдало суттєвої шкоди його професійній діяльності як ведучого розважальних програм та шоу. Основна діяльність з найбільшим замовником була припинена внаслідок створення та поширення негативної інформації про Позивача. Внаслідок втрати свого основного виду діяльності, Позивач був вимушений запустити альтернативні проекти, які потребували значних матеріальних вкладень, для створення альтернативного виду діяльності з метою отримання прибутку.

Також вказує, що його мати тяжко захворіла, а він наразі здійснює оплату аліментів та поступове погашення суми заборгованості на користь Відповідача. За період 2014 року по цей день на користь Відповідача та на погашення суми боргу сплачено 65700 грн., а саме:

3000 грн. - 06.10.2014 ( за лютий 2014);

3000 грн. - 06.10.2014 (за березень 2014);

3000 грн. - 06.10.2014 (за жовтень 2014);

6000 грн. - 27.10.2014 ( за квітень, травень 2014);

5000 грн. - 03.11.2014;

6000 грн. - 24.11.2014 (за червень, липень 2014);

5000 грн. -10.12.2014;

5000 грн. - 09.01.2015;

3000 грн. - 09.02.2015 (за вересень 2014);

6000 грн. - 09.02.2015 (за лютий 2015);

3000 грн. - 06.03.2015 ( за червень 2014);

6000 грн. - 24.04.2015;

3255 грн. - 29.04.2015;

12000 грн. - 14.05.2015 (квітень, травень 2015 р).

Всього за весь час дії Договору сплачено 143555 грн.

При цьому, Відповідач ухиляється від прийняття від позивача виконання зобов'язань з оплати аліментів та заборгованості за попередні періоди. Так, Відповідач у березні закрила рахунок у банку, не попередивши Позивача. Спроби Позивача дізнатись нові реквізити не дали результати: у банку відмовились надати таку інформацію, посилаючись на банківську таємницю, а Відповідач не надавала нових реквізитів. З огляду на що, Позивачем 06.03.2015 року було здійснено поштовий переказ на користь Відповідача. Однак Відповідач не з'явилась до відділення Укрпошти за адресою проживання для отримання повідомлення, у зв'язку з чим Укрпошта повернула 20.04.2015 р. позивачу грошовий переказ з огляду на вимоги чинного законодавства.

Після цього, 24.04.2015 р., позивач звернувся до нотаріуса для здійснення виконання свого зобов'язання в порядку ст. 531 ЦК України, шляхом внесення коштів депозитний рахунок нотаріуса. І лише після повідомлення нотаріусом Відповідача про отримання на її рахунок коштів позивача, Відповідач 14.05.2015 року надала Позивачу нові реквізити банківського рахунку для перерахування на її користь грошових коштів.

Позивач також вказує, що дії відповідача завдають йому моральної шкоди та негативно впливають на професійну діяльність, Відповідач ухиляється від прийняття коштів на користь дітей. Доходи Позивача суттєво зменшились порівняно з попередніми роками. Діяльність, яку наразі здійснює Позивач, не приносить такого рівня доходів. На підставі п. 5.3.1 укладеного Договору Сторони зобов'язуються переглянути умови договору протягом одного місяця з моменту виникнення обставин, що можуть призвести до істотних змін у звичному житті дітей, у разі зміни матеріального стану будь-якої із сторін. При відсутності домовленості між Сторонами питання зміни чи розірвання цього Договору вирішується у судовому порядку.

Позивач вказує, що неодноразово звертався до відповідача з пропозицією змінити умови Договору та з вимогами про припинення дій з перешкод у спілкуванні з дітьми, а саме: 04.07.2014 р. позивач звернувся до відповідача електронним листом з копією до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазарчук Наталії Володимирівни з пропозицією змінити умови договору в частині сплати аліментів. Проте відповідь на це звернення не була отримана.

Також 21.10.2014 р. позивач направив відповідачу звернення, в якому просив: надати реквізити для перерахування коштів на утримання дітей; не чинити перешкод у реалізації його обов'язків із матеріального утримання дітей та прав Позивача на зустрічі із ними; надати інформацію щодо реальних витрат, здійснених Відповідачем на утримання дітей протягом 2014 р.; відмовитись від протиправних та деструктивних дій з реалізації умов договору; 10.11.2014 року поштою Відповідачу та приватному нотаріусу Мазарчук Н.В. було направлено аналогічне звернення про зміну умов укладеного Договору.

Як вказує позивач, можливість врегулювання всіх питань щодо укладеного Договору шляхом смс - повідомлень, електронною поштою та поштовим відправленням щодо змін умов укладеного Договору передбачено положеннями самого Договору та приймається Сторонами.

Зі слів позивача, відповідач відмовилась у передбачений Договором строк переглянути умови укладеного Договору. Хоча положеннями Договору передбачено такий обов'язок, тим паче, що умова такого перегляду - зміна майнового стану позивача прямо передбачена укладеним Договором.

Як вказує позивач, він не має можливості здійснювати сплату коштів у розмір 24300 грн. на аліменти та ще і витрати на виховання дітей та інші розважальні заходи, оскільки рівень доходів є значно меншим. Основний обсяг доходів складає роялті від публікацій творів Позивача та концертів, що значну суму коштів. Інше постійне джерело доходів - це оренда квартири, яка йому належить. Так, за договором оренди квартири за адресою АДРЕСА_1, позивач отримує щомісячно платіж у розмірі 5500 грн., які перераховує відповідачу на виконання своїх зобов'язань. Доходів, які були у періоди, до укладення Договору, наразі Позивач як автор об'єктів діяльності та інтелектуальної власності, не має. А його підприємницька діяльність з організації та проведення святкових заходів не має наразі попиту та не приносить значного доходу.

А тому вважає, що оскільки його майновий стан дійсно суттєво змінився порівняно із періодом укладення Договору, звернення Позивача від 04.07.2014 року, 21.10.2014 року та 10.11.2014 року безпідставно залишені без задоволення та відповіді, що за умовами п. 5.3.1 укладеного Договору є підставою його розірвання у судовому порядку, про що і просить суд в даному позові.

Також позивач ОСОБА_1 просить суд враховуючи його бажання відвідувати дітей періодично та систематично, забирати дітей на вихідних, для врегулювання взаємовідносин сторін та визначення іншого порядку спілкування та виховання дітей після розірвання Договору, встановити новий порядок спілкування дітей із позивачем та його участі у їх вихованні. Оскільки Відповідач використовує під час відвідування дітей Позивачем моменти для вирішення конфліктних ситуацій із підвищеним тоном та лайкою то, керуючись інтересами дітей, їх емоційного та психологічного стану, для уникнення створення негативної атмосфери в майбутньому, пропонує визначити проведення побачень із дітьми на певний період за відсутності відповідача, так як діти наразі мають вік, який дозволить позивачу як батьку задовольнити на час побачень всі вимоги дітей.

Також вважає, що спілкування батька з дитиною в присутності матері до досягнення дитиною 10-річного віку суперечить вимогам ч. 2 ст. 159 СК України, обмежує право батька на участь у вихованні дітей. Окрім того, відсутні будь які докази, які б давали підстави обумовити зустріч батька з дитиною в присутності матері.

Тому просить суд визначити порядок спілкування батька із дітьми:

бачитись з дітьми не рідше двох разів на тиждень у будні дні та один вихідний день без участі матері, про що має повідомити Матір не менше ніж за добу; має право брати дітей до себе на вихідні чи святкові дні, про що має попередити матір за 2 доби. Під час перебування дітей у Батька до досягнення ними 7-ми річного віку, Батько має забезпечити присутність особи, що може надати необхідну допомогу у забезпечені потреб дитини. Такою особою може бути або вихователь (няня) або мати Батька - бабуся дітей. При цьому мати зобов'язана надавати погодження на проведення святкових днів чи канікул із Батьком щонайменше 2 рази на рік. Тривалість перебування дітей у батька визначається святковими днями або канікулами, і діти перебувають із Батьком без присутності Матері; батько щонайменше раз на рік може брати дітей на відпочинок, супровід Матері здійснюється до досягнення дитиною 5-ти річного віку. Причиною відмови у побаченнях чи перебування дітей у батька може бути хвороба дітей або Батька. Батько зобов'язується за зверненням Матері під час відпустки няні чи за потреби (хвороба Матері, відрядження чи за інших умов, коли Мати перебуває за межами постійного місця проживання дітей) забирати дітей до себе та забезпечити виконання їх потреб, графіку постійних та додаткових занять.

Також просить суд встановити, що батьки зобов'язуються в присутності дітей вести себе гідно, утримуватись сварок та використання образливих слів та лайки, створювати сприятливі умови для дітей.

Крім того, позивач просить суд визначити розмір аліментів на кожну дитину у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. до досягнення дітьми повноліття, так як не може виконувати вищевказаний договір.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 надавши додаткові письмові пояснення щодо позову, підтримала його у повному об'ємі. Щодо зустрічного позову у судових дебатах взагалі нічого не вказала.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні проти позову ОСОБА_1 заперечувала та просила відмовити в його задоволенні.

При цьому підтримала позов свого довірителя - ОСОБА_2 щодо зобов'язання ОСОБА_1 усунути порушення умов Договору від 10.10.2013 р., шляхом його (їх) виконання в натурі, зокрема: починаючи з понеділка по п'ятницю (кожного тижня з 07:00 години (крім святкових та канікул)) відвозити дітей з місця проживання матері: та ОСОБА_6 (2012 р.н.) до дитсадка, а ОСОБА_5 (2010 р.н.) та ОСОБА_4 (2006 р.н.) до школи, починаючи з понеділка по п'ятницю (кожного тижня з 13:00 години по 18:00 годину (крім святкових та канікул) привозити дітей до місця проживання матері: ОСОБА_6 (2012 р.н.) з дитсадка, а ОСОБА_5 (2010 р.н.) та ОСОБА_4 (2006 р.н.) зі школи.

Також просила суд надати позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_9 дозвіл на оформлення та виготовлення паспортів, проїзних та інших документів для тимчасового виїзду за межі України та надати дозвіл на виїзд за межі території України ОСОБА_4 2006 р.н.; ОСОБА_5 2010 р.н. та ОСОБА_6 2012 р. н. у супроводі матері без нотаріально посвідченої згоди батька - позивача за основним позовом ОСОБА_1 до США на період з 25.07.2018 р. по 25.08.2018 р.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надіслав свою заяву щодо слухання справи у його відсутність.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив обставини, що викладені нижче.

Як з'ясовано судом та підтверджується сторонами, 21.02.2006 р. було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Від даного шлюбу є діти - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступати від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

У відповідності до ч. 4 ст. 157 СК України «батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню».

Відповідно до ч. 2, 7 ст. 7 СК України «сімейні відносини можуть бути врегульовані та домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, інтими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України».

Відповідно до ч. 1 ст. 9 СК України «Подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші І члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства».

Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, 10.10.2013 р. між сторонами дійсно було укладено договір між батьками про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей (аліментів та додаткових витрат).

У зв'язку із непримиримими розбіжностями та неможливістю подальшого співіснування позивач та відповідач сторони вже тривалий час живуть окремо.

Згідно умов п. 1.3 вищевказаного договору сторонами - позивачем та відповідачем було визначено місце проживання спільних дітей за місцем проживання матері - ОСОБА_2 При цьому позивач мав право безперешкодно відвідувати дітей у визначений договором час, попередивши відповідача - мати цих дітей за 2 доби СМС-повідомленням, письмово або електронним листом.

Також батько дітей - позивач ОСОБА_1 за умовами договору має право відвідувати дітей не рідше 2-х разів на тиждень у будні та один вихідний день, за виключенням поважних причин неможливості таких побачень або за хвороби батька чи дітей, а самі побачення мають носити регулярний та систематичний (п. 2.1 укладеного Договору). Також батько за договором повинен мати право брати до себе дітей, погодивши це з матір'ю за дві доби (п. 2.4 Договору).

Також сторонами було погоджено п. 5.3. Договору, яким передбачено, що між батьками вирішено питання про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей (аліментів та додаткових витрат)., і вони «зобов'язуються переглянути умови цього договору протягом 1 (одного) місяця з моменту настання таких обставин:

У разі вступу одного з батьків у шлюб, а також виникнення інших обставин, що можуть призвести до істотних змін у звичайному житті Дітей (Дитини), у разі зміни матеріального стану, погіршення здоров'я будь-якої зі сторін до договору, якщо сторони погодились, вносяться зміни або доповнення шляхом укладення додаткового нотаріально посвідченого договору. Таким же шляхом цей договір може бути розірвано. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається.

При відсутності домовленості між Сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішується в судовому порядку».

Згідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Значна міра позбавлення того на що особа розраховувала при укладенні договору має визначатися посилаючись на об'єктивні обставини. За змістом Договору можна визначити очікування Позивача, на які він розраховував при укладенні договору і які визначав об'єктивно погоджуючи його умови. Позивач мав намір визначити порядок, за яким не матиме перешкод у спілкуванні з дітьми, матиме постійні та регулярні побачення з дітьми, можливість бачитись не лише за місцем проживання Відповідача, а також матиме сприятливу атмосферу, за якою діти не будуть бачити сварки та спори батьків.

У відповідності до вимог ч. 1, 2 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених ч. 4 цієї статті, - змінений за рішенням суду на умови заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всіх турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Як з'ясовано судом, сторони по справі один до одного не звертались про розірвання договору, який був укладений в інтересах їх дітей. Питання про внесення змін до договору сторони теж не обговорювали, оскільки жодних обставин визначених у договорі, які б давали можливість для внесення змін, не було, про дане свідчить відсутність додаткових угода.

Згідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім і.

Крім того ст. 18 Конвенції про права дитини, наголошує на необхідності докладання усіх можливих зусиль до тою, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

У відповідності до п. 5.7. Договору сторони домовились, що Договір відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки, е укладеним при повному розумінні сторонами значення своїх дій на взаємовигідних умовах.

З цього випливає, що позивачем ОСОБА_1 з власної волі було підписано даний договір, він погодився з усіма його умовами, взяв на себе всі зобов'язання.

У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно із ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Той факт, що позивач ОСОБА_1 за останні півроку проводив «голі акції» протесту під Оболонським р/с м. Києва або ж на Майдані Незалежності, а у подальшому, у березні 2018 р. взагалі покинув територію України, свідчать про його не бажання виконувати свої зобов'язання щодо участі у вихованні дітей, з ними бачитись та приїздити до них, дають підстави суду відмовити у позовній вимозі щодо розірвання договору, не зважаючи на нібито істотні зміни у його житті, відсутність роботи та хвороби його батьків, яких він, як і своїх трьох дітей полишив на батьківщині, а сам уїхав за межі України.

Також позивач ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач ОСОБА_10 створює перешкоди у спілкуванні йому з дітьми, чим фактично, без належних причин, позбавляє його батьківського права на участь у їх вихованні.

До свого позову ОСОБА_1 долучено фотографії дозвілля дітей із ним за 2014, 2015, 2016 р., які свідчать, що йому, як батьку, не чиниться жодних перешкод у спілкуванні з дітьми. Він приїздить у час коли йому зручно та проводить із дітьми час не обмежено та без будь якого контролю з боку біологічної матері - відповідача ОСОБА_2

Тому вирішуючи питання щодо позовної вимоги про встановлення порядку спілкування із дітьми, то як вбачається з вищевикладеного, позивач ОСОБА_1 самоусунувся щодо можливості їх бачити виховувати та спілкуватись із ними, а тому суд вважає, що позовна вимога щодо даного порядку спілкування також не підлягає задоволенню.

Крім того з тексту позову від 28.05.2015 р. та з пояснень представника позивача вбачається та постійно наголошувалось нею у судовому засіданні, що саме відповідач за основним позовом ОСОБА_10 не контролює себе, роздмухує конфлікт, використовує в спілкуванні лайку, то суд змушений констатувати, що як і поведінка позивача ОСОБА_1 із його «виступами», так і поведінка відповідача ОСОБА_2, яка у свою чергу з викладеними постами у соціальних мережах та відеозаписом, який було викладено у мережу інтернет, що зафіксував її поведінку між судовими засіданнями, які відбувались з жовтня 2017 по квітень 2018 р., свідчать про акцентування уваги до своїх «творчих особистостей», а не зайняття належним вихованням свої дітей.

Вирішуючи питання щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про визначення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., то суд виходив за наступного.

У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось представником відповідача за основним позовом - позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - адвокатом ОСОБА_8, батько дітей - позивач ОСОБА_1 сплачував аліменти згідно із умовами укладеного договору (п. 4.1,4.2 Договору).

За положенням п. 4.3 Договору було визначено, що ОСОБА_1 сплачує ОСОБА_11: аліменти з розрахунку 8100 грн. на одну дитину, але не менше 24300 грн. на всіх дітей до 10-го числа поточного місяця; додаткові витрати на лікування, дитячі розважальні заходи, відпочинок дітей, оздоровлення дітей, розвиваючі заняття в розмірі 50% додаткових витрат протягом 7-ми календарних днів з моменту пред'явлення платіжних доказів їх понесення.

При цьому за період 2014 р. по день подачі позову - 28.05.2015 р. на користь ОСОБА_11 та на погашення суми боргу ОСОБА_1 сплачено 65700 грн., а всього за весь час дії договору сплачено 143555 грн.

Відповідно до ст. 14 ЦК України «Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства»

У даному випадку суд приходить до висновку, що недоцільності змінювати умови договору від 10.10.2013 р., а саме п. 4.3, так як на час підписання ОСОБА_1 усвідомлював значення своїх дій та керував ними, а тому зважаючи на відмову суду у позовній вимозі щодо розірвання договору, суд не знаходить підстав щодо задоволення вимоги у зменшення суми аліментів на трьох дітей з 8100 грн. на кожного на суму до 2000 грн.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Враховуючи викладене вище, відсутність доказів, які б давали суду підстави погодитися з твердженнями позивача ОСОБА_12, суд не знаходить підстав для задоволення його позовних вимог у повному об'ємі.

По суті зустрічного позову поданого ОСОБА_3 через своїх представників, які неодноразово змінювали їх щодо підстав та предмету позову, то суд виходив з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.».

Згідно до ст. 12 ЦПК України «Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом».

У відповідності до ст. 15 ЦК України «Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом».

У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема. припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Так як судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 - відповідач за зустрічним позов вже майже місяць ухиляється від виконання умов договору від 10.10.2013 р., так як перебуває поза межами України, суд вважає що позовна вимога ОСОБА_2 щодо виконання договору в натурі, зокрема: починаючи з понеділка по середу включно (кожного парного тижня з 07:00 год. (крім святкових днів та канікул) відвозити дітей з місця проживання матері: ОСОБА_6 (2012 р.н.) до дитсадка, ОСОБА_5 (2010 р.н.) та ОСОБА_4 (2006 р.н.) до школи, а кожного непарного тижня з четверга по п'ятницю включно з 13:00 год. по 18:00 год. (крім святкових днів та канікул) привозити дітей до місця проживання матері: ОСОБА_6 (2012 р.н.) з дитсадка, ОСОБА_5 (2010 р.н.) та ОСОБА_4 (2006 р.н.) зі школи підлягає частковому задоволенню, з урахуванням можливості (у майбутньому) щодо надання батьку дітей - ОСОБА_1 більше їх бачити та спілкуватись із ними, у разі його повернення назад в Україну, так як внесена зміна у зустрічах дітей із батьком до школи та дитсадка та повернення їх додому, не суперечить вимогам вищевказаного договору.

Вирішуючи питання щодо позовної вимоги про надання позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_9 дозволу на оформлення та виготовлення паспортів, проїзних та інших документів для тимчасового виїзду за межі України та надання дозволу на виїзд за межі території України трьох дітей (зі слів представник ОСОБА_8 - на весілля доньки від першого шлюбу), то суд з'ясував наступне.

У відповідності до п. 2.6. Договору між батьками про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей (аліментів та додаткових витрат) від 10.10.2013 р. «У разі можливості (чи необхідності) відправлення Дітей (Дитини) за кордон Батько повинен сприяти цьому, не створюючи штучних перепон, а також надати письмову нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон, в тому числі до країн які потребують візового режиму, зокрема, але не обмежуючись до Сполучених Штатів Америки».

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У відповідності до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла 16-ти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 р., перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

За змістом ст. 4-2 Правил виїзд дитини за кордон здійснюється на підставі документів, в яких зазначено державу прямування (місце виїзду).

При цьому ст. 11 Конвенції про права дитини покладає на держави зобов'язання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і поверненням дітей із-за кордону.

Її суть полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання. Тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватись лише за погодженням з іншим із батьків, якщо він не позбавлений батьківських прав. Тобто зміна країни проживання дитини вимагає узгодження із іншим із батьків, адже такий переїзд , як правило спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

За змістом даної норми закону суд може дати дозвіл на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, і такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вони посилається як на підставу своїх вимог а бо заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Таким чином суд приходить до висновку щодо задоволення в цій частинні позовних вимог ОСОБА_2 із наданням їй дозволу на оформлення та виготовлення паспортів, проїзних та інших документів для тимчасового виїзду за межі України та надання дозволу на виїзд за межі території України трьох дітей від шлюбу із ОСОБА_1 з 25.07.2018 р. по 25.08.2018 р. до Сполучених Штатів Америки.

Тому керуючись ст. 33 Конституції України, постановою № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", ст. 7, 9, 141, 155, 157, ст. 159, 180-181 СК України, ст. 12, 14-16, 313, 611 ЦК України, ст. 4, 9 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», ст. 3, 11, 18 Конвенції ООН про права дитини, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, ст. 259, 263 - 265, 268, 273, 280 -284, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_1 (і.к. НОМЕР_1) усунути порушення умов Договору від 10.10.2013 року, шляхом його виконання в натурі, зокрема: починаючи з понеділка по середу включно (кожного парного тижня з 07:00 год. (крім святкових днів та канікул) відвозити дітей з місця проживання матері: ОСОБА_6 (2012 р.н.) до дитсадка, ОСОБА_5 (2010 р.н.) та ОСОБА_4 (2006 р.н.) до школи, а кожного непарного тижня з четверга по п'ятницю включно з 13:00 год. по 18:00 год. (крім святкових днів та канікул) привозити дітей до місця проживання матері: ОСОБА_6 (2012 р.н.) з дитсадка, ОСОБА_5 (2010 р.н.) та ОСОБА_4 (2006 р.н.) зі школи.

Надати ОСОБА_9 (НОМЕР_2) дозвіл на оформлення та виготовлення паспортів, проїзних та інших документів для тимчасового виїзду за межі України та надати дозвіл на виїзд за межі території України ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.), ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н.) та ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_3 р. н.) у супроводі матері ОСОБА_10 без нотаріально посвідченої згоди батька ОСОБА_1 (НОМЕР_1) до Сполучених Штатів Америки на період з 25.07.2018 р. по 25.08.2018 р.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя К.А. Васалатій