ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/9554/16 Номер провадження 22-ц/814/350/18Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.

секретар Григоришина М.В.

імена (найменування) сторін:

позивач (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_2

відповідач (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області, ухвалене 10 серпня 2018 року в приміщенні суду у м. Кременчук, у складі судді Предоляк О.С.

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна,

зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного майна, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом та, остаточно визначившись у позовних вимогах відповідно до заяви від 30 серпня 2017 року (т. 1 а.с. 129-131), просила встановити факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_3 в період з 25 серпня 2009 року по 14 листопада 2016 року, стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію у розмірі 286 300 грн. та визнати за нею право власності на ? частину акцій Sky Way Invest Group вартістю 55 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що з 25 серпня 2009 року по 14 листопада 2016 року проживала разом з ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу. За час спільного життя ними нажито грошові кошти, які після припинення спільного проживання привласнено відповідачем та без її згоди придбано акції Sky Way Invest Group.

Вказувала, що наприкінці 2015 року ними було придбано автомобіль Volkswagen Multivan, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_3 У подальшому відповідач без її згоди відчужив вищезазначений автомобіль, а тому має сплатити їй грошову компенсацію у розмірі ? частини від вартості автомобіля.

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом та просив встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 у період з 25 серпня 2009 року до 19 серпня 2015 року, визнати автомобіль марки BMW, модель Х5, номер шасі НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_2, об'єктом спільної сумісної власності сторін, розподілити це майно у рівних частках, а саме: визнати за кожним право власності на 1/2 ідеальну частку вищезазначеного автомобіля.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що проживав з ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, в період з 25 серпня 2009 року по 19 серпня 2015 року. Стверджує, що з 19 серпня 2015 року він разом з ОСОБА_2 не проживає, оскільки почав спільно проживати з іншою жінкою ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3. Вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народилася донька ОСОБА_10.

Вказує, що в період проживання однією сім'єю з ОСОБА_2 ними було придбано автомобіль марки BMW, модель Х5, номер шасі НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_2, який визнає спільним.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 серпня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено у повному обсязі.

Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 25 серпня 2009 року по 19 серпня 2015 року.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 автомобіль марки BMW, модель Х5, номер шасі НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_2.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку автомобіля марки BMW, модель Х5, номер шасі НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_2.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальну частку автомобіля марки BMW, модель Х5, номер шасі НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_2.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення вмотивоване тим, що доказами по справі доведено та визнано сторонами факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 25 серпня 2009 року по 19 серпня 2015 року та придбання у цей період автомобіля марки BMW, модель Х5. Беззаперечних доказів того, що сторони проживали спільно однією сім'єю без реєстрації шлюбу в інший період та придбали інше майно, ОСОБА_2 не надано.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити наступні її позовні вимоги: визнати факт її проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 з 25 серпня 2009 року по 14 листопада 2016 року, визнати спільною сумісною власністю сторін автомобіль марки Volkswagen Multivan 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіль марки BMW, модель Х5 д.н.з. НОМЕР_2. Визнати за нею право власності на ? частину кожного з цих автомобілів.

Посилалась на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме залишення поза увагою показань свідків, які беззаперечно підтверджують факт її спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 до 14 листопада 2016 року.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спільно проживали у період з 25 серпня 2009 року по 19 серпня 2015 року, мали спільний побут. Адресами їх проживання були: АДРЕСА_1, а з 2014 року АДРЕСА_2.

Сторони є батьками двох дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8-9).

Згідно зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АК 750920, виданого Кременчуцьким ВРЕР 28.08.2012 року, ОСОБА_2 є власником автомобілю марки BMW, модель Х5, номер шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 81).

Сторони визнають, що зазначений транспортний засіб придбано під час їх спільного проживання та за спільні кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. .

Враховуючи, що факт спільного проживання однією сім'єю сторін в період з 25 серпня 2009 року по 19 серпня 2015 року та спільного придбання автомобіля марки BMW, модель Х5, номер шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2, то вказані обставини не підлягають доказуванню. Більше того, вказав обставини фактично не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що ОСОБА_2 не надала достатніх доказів на підтвердження спільного проживання однією сім'єю з 20 серпня 2015 року по 14 листопада 2016 року.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Судом першої інстанції надано належну правову оцінку усім доказам, що були подані сторонами по справі. Однак, надані ОСОБА_2 докази не дають можливість достовірно встановити факт ведення нею та ОСОБА_3 спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї в період з 20 серпня 2015 року по 14 листопада 2016 року.

Показання свідків та інші докази, на які посилається апелянт, в сукупності та взаємозв'язку, підтверджують наявність взаємовідносин між сторонами, проте не свідчать про те, що характер цих взаємовідносин відповідав поняттю сім'ї, визначеному ст. 3 СК України.

Допитані місцевим судом свідки, на показання яких посилається апелянт, вказують на факт спілкування сторін. Обставини ведення сторонами спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї ними повідомлені не були.

Окрім того, свідок ОСОБА_8 обізнаний про обставини, з приводу яких давав показання, зі слів ОСОБА_2 Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_11 є підлеглими апелянта. З цих підстав, показання вказаних свідків не можуть бути взяті до уваги судом.

Поїздка закордон, на яку посилається ОСОБА_2, не утворює склад сімейних правовідносин, а тому не доводить її позовних вимог.

Окрім того, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норму статті 60 СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Стверджуючи, що автомобіль Volkswagen Multivan, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 є спільною сумісною власністю, ОСОБА_2 не надала доказів, що джерелом набуття автомобіля були спільні кошти або спільна праця її та ОСОБА_3, у той час як останній наведене заперечує.

Згідно з даними, наданими Регіональним сервісним центром МВС в Полтавській області, за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу 09.02.2016 року зареєстровано право власності на автомобіль марки Volkswagen Multivan, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (т. 2 а.с. 5). За договором купівлі-продажу від 20.05.2017 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, остання набула право власності на вищезазначений транспортний засіб (т. 2 а.с. 6).

Враховуючи, що ОСОБА_2 не доведено факт спільного проживання однією сім'єю з ОСОБА_3 на час придбання останнім автомобіля марки Volkswagen Multivan, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та те, що джерелом його набуття були спільні кошти або спільна праця ОСОБА_2 та ОСОБА_3, то відсутні підстави вважати вказане рухоме майно спільним майном подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_2 не заявляла у суді першої інстанції вимоги про визнання спільною сумісною власністю сторін автомобіль марки Volkswagen Multivan 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та визнання за нею право власності на ? його частину.

Таким чином, вказані вимоги апелянта є безпідставними та такими, що не беруться до уваги апеляційним судом.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді Т.О. Кривчун

Л.І. Пилипчук