Справа № 462/1423/17 Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/783/5998/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю - представника заінтересованої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Голови ліквідаційної комісії Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник - Львів» - ОСОБА_3 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 29 серпня 2017 року у справі за скаргою Голови ліквідаційної комісії Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник - Львів» - ОСОБА_3 на незаконні дії головного державного виконавця Залізничного відділу Державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 щодо виконання виконавчого листа № 462/1423/17 від 16.05.2017 року та зобов"язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2017 року позивач ОСОБА_5 підприємство Міністерства оборони України «Монтажник - Львів» за підписом голови ліквідаційної комісії ДП МОУ «Монтажник - Львів» звернулвся в суд із скаргою про визнання незаконними дій Головного державного виконавця Залізничного відділу Державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 щодо виконання виконавчого листа № 462/1423/17 від 16.05.2017року, скасування постанови про арешт коштів боржника по виконавчому провадженні № 54024515, зняття арешту з коштів, накладеного даною постановою та зобовязання державного виконавця повідомити, куди була направлена постанова про арешт коштів боржника про зняття арешту з рахунків. В обґрунтування скарги посилається на те, що Залізничним районним судом м. Львова від 11.04.2017 року винесено рішення у справі №462/1423/17 за позовом ОСОБА_6 до Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, яким з Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» на користь ОСОБА_6 стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 12855 (дванадцять тисяч вісімсот пятдесят пять) грн. 32 коп. На підставі виконавчого листа, виданого Залізничним районним судом м. Львова від 16 травня 2017 року головним державним виконавцем Макухіною І.В. 26 травня 2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду. 26 червня 2017 року головним державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках АТ «ОСОБА_7 ОСОБА_8», АТ «УкрСиббанк», Західне ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів у сумі 14340,85 грн., про що підприємство не повідомлялося. Відповідно до Наказу Міністерства оборони України № 416 від 18.08.2015 року ДП МОУ «Монтажник Львів» знаходиться в стадії ліквідації, про що внесено відповідний запис в ЄДР 04.09.2015 року. На виконанні у голови ліквідаційної комісії підприємства знаходиться 22 виконавчих листи щодо стягнення невиплаченої заробітної плати на загальну суму 586379,92 грн. Відтак, арешт коштів на рахунках підприємства призвів до порушення прав інших колишніх працівників підприємства, виконання судових рішень по яких здійснювалося головою ліквідаційної комісії підприємства, оскільки працівник ОСОБА_6 - рішення щодо якого було прийнято найпізніше, отримає кошти найшвидше від усіх решти працівників по яких є судові рішення про стягнення заробітної плати. Окрім того, арешт рахунків призведе до появи нової заборгованості перед працюючими працівниками підприємства, а також заборгованості перед бюджетом зі сплату єдиного соціального внеску за найманих працівників, прострочення оплати якого призведе до нарахування значних штрафних - фінансових санкцій. Крім того, у підприємства відсутні кошти для одномоментного погашення суми заборгованості по ОСОБА_6

Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 29 серпня 2017 року в задоволенні скарги Голови ліквідаційної комісії Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник - Львів» - ОСОБА_3 на незаконні дії головного державного виконавця Залізничного відділу Державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 щодо виконання виконавчого листа № 462/1423/17 від 16.05.2017 року та зобовязання до вчинення дій - відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою, Голова ліквідаційної комісії Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник - Львів» - ОСОБА_3 оскаржилатаку в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом в оскарженій ухвалі процитовано ряд норм права та зазначено, що ОСОБА_6 (за твердженням скаржника) отримає свою заборгованість швидше за інших колишніх працівників, що не може братися до уваги, оскільки така позиція суперечить ст. 43 Конституції України, ст. ст. 47, 115 КЗпП України. Однак, на її думку, ст. 43 Конституції України та ст. ст. 47, 115 КЗпП України жодним чином не регламентують порядок дії в обставинах, що склалися в даній ситуації, зокрема порядок черговості погашення заборгованості із заробітної плати працівників підприємства. Вказує, що до даних правовідносин навіть не можна застосувати положення ст. ст. 45-46 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки три виконавчі листи знаходяться на виконанні у ОСОБА_5 виконавчій службі, а решта виконавчих листів, які були видані раніше - у голови ліквідаційної комісії підприємства. Зазначає, що два різних субєкти здійснюють виконання судових рішень паралельно без будь - якого законодавчого узгодження дій та врегулювання черговості задоволення вимог стягувачів. На її думку, державний виконавець, відновлюючи права однієї - трьох людей порушує права девяносто однієї людини та ще шістнадцятьох працюючих на підприємстві. Права ОСОБА_6 та ОСОБА_9 є додатково захищені нормами ст. 4 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Останні, за умови неотримання своїх коштів протягом шести місяців з дня відкриття виконавчого провадження від боржника мають право на отримання таких коштів з державного бюджету. Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що блокування рахунку підприємства вже призвело до появи нової заборгованості по заробітній платі перед іншими працівниками підприємства, заборгованості з Єдиного соціального внеску перед Пенсійним Фондом України. Загалом блокування розрахункових рахунків підприємства жодним чином не сприяє якнайшвидшому погашенню заборгованості по заробітній платі перед працівниками, в тому числі перед стягувачами по зведеному виконавчому провадженні. Просить ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 29 серпня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який постановив ухвалу, що оскаржуються, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заінтересованої особи ОСОБА_2 на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги Голови ліквідаційної комісії Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник Львів» - ОСОБА_3 про визнання незаконними дій Головного державного виконавця Залізничного відділу Державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 щодо виконання виконавчого листа № 462/1423/17 від 16.05.2017 року, скасування постанови про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню № 54024515, зняття арешту з коштів, накладеного даною постановою та зобовязання до вчинення дій, виходив з того, що головним державним виконавцем Залізничного ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_4 у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» своєчасно, в повному обсязі та без жодних порушень вчинялися виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа №462/1423/17, виданого 16.05.2017 року Залізничним районним судом м. Львова, в тому числі і щодо накладення арешту. Крім того, державним виконавцем не отримано з банківських установ жодного документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11.04.2017 року Залізничним районним судом м. Львова винесено рішення у справі № 462/1423/17 за позовом ОСОБА_6 до Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, яким з Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» на користь ОСОБА_6 вирішено стягнути заборгованість по заробітній платі в розмірі 12 855 грн. 32 коп. та видано виконавчий лист.

На підставі вказаного виконавчого листа №462/1423/17, виданого 16.05.2017 року Залізничним районний судом м. Львова, головним державним виконавцем Залізничного ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_4 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54024515.

Оскільки по ДП МОУ «Монтажник-Львів» є декілька виконавчих проваджень, державним виконавцем Залізничного ВДВС м Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_4 05.07.2017 року було винесено постанову про обєднання виконавчого провадження № 54024515 та № 51905424 у зведене виконавче провадження № 54244801.

26.05.2017 року головний державний виконавець Залізничного ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_4 винесла постанову про накладення арешту на все майно боржника.

Постановою головного державного виконавця Залізничного ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_4 від 16.06.2017 року накладено арешти на кошти боржника ДП МОУ «Монтажник-Львів», що містяться на його рахунках в АТ «ОСОБА_7 ОСОБА_8», АТ «УкрСиббанк», Західне ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк», які були прийняті до виконання вказаними банками.

Крім того, судом встановлено, що 26.05.2017 року керівнику ДП МОУ «Монтажник-Львів» ОСОБА_3 було скеровано вимогу в порядку ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» для надання пояснень та ряду документів, однак остання дану вимогу не виконала Також головним державним виконавцем Макухіною І.В. було зроблено відповідні запити щодо перевірки майнового стану ДП МОУ «Монтажник-Львів», на які було отримано наступні відповіді.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 14.06.2017 року вбачається, що на все нерухоме майно ДП МОУ «Монтажник-Львів» накладено арешт на підставі постанови про арешт майна, серія та номер: 43256736, виданий 22.05.2014 року, винесена державним виконавцем Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_10

Згідно відповіді з Головного управління держпраці у Львівській області від 13.06.2017 року за ДП МОУ «Монтажник-Львів» не зареєстровано рухомого та нерухомого майна, що підлягає реєстрації та взяттю на облік.

З відповіді Головного управління статистики у Львівській області від 12.06.2017 року вбачається, що дата первинної реєстраційної ДП МОУ «Монтажник-Львів» 21.07.2000 року, дата останньої реєстраційної дії 23.05.2016 року, статистичну звітність ДП МОУ «Монтажник-Львів» подано за перший квартал 2017 року.

З відповіді Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 21.06.2017 року вбачається, що земельних ділянок у власності ДП МОУ «Монтажник-Львів» на території області не зареєстровано.

Згідно відповіді з Державної фіскальної служби України від 01.06.2017 року, вбачається наявність в ДП МОУ «Монтажник-Львів» відкритих трьох банківських рахунків в АТ «ОСОБА_7 ОСОБА_8», АТ «УкрСиббанк», Західне ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк».

Згідно відповіді з Державної служби України з безпеки на транспорті від 28.07.2017 року вбачається відсутність записів щодо суден, власником або судновласником яких є ДП МОУ «Монтажник-Львів».

Разом з тим судом встановлено, що 07.07.2017 року АТ «ОСОБА_7 ОСОБА_8» отримало платіжну вимогу від Залізничного ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області про стягнення боргу з ДП МОУ «Монтажник Львів» за ВП № 54024515, аналогічні платіжні вимоги 19.07.2017 року та 07.07.2017 року отримали Західне ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» та АТ «УкрСиббанк».

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Обов'язковість рішень суду полягає у тому, що вони не можуть бути скасовані або змінені будь-якими адміністративними або державними органами, громадськими організаціями тощо та їх посадовими чи службовими особами; ці органи та особи не можуть винести іншого рішення у цій судовій справі; ці органи та особи не можуть приймати актів, що суперечать рішенню суду, виходячи із припущення про його неправильність; жоден орган, крім вищестоящого суду, не може скасувати рішення суду.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1ст. 14 ЦПК України (у редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_10 України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України (у редакції на час розгляду справи судом першої інстанції), ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

У відповідності до ч. 1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Крім того, ч. 5 ст. 19 вищезазначеного закону на боржника за виконавчим провадження покладено ряд обовязків, зокрема: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з'являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Зі змісту ст.ст. 1071, 1074 ЦК України вбачається, що грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відповідно до норм ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. ОСОБА_1 постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Згідно ч. 4 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту. Арешт може бути накладений у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів.

Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про банки та банківську діяльність» арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю розкривається банками, зокрема, органам державної виконавчої служби, приватним виконавцям на їхню письмову вимогу з питань виконання рішень судів та рішень, що підлягають примусовому виконанню відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", стосовно наявності та/або стану рахунків боржника, руху коштів та операцій на рахунках боржника за конкретний проміжок часу, а також про інформацію щодо договорів боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

Згідно ч. 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Відповідно до п. 1 ст. 4. ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» однією з підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповіді банківських установ не містять відомостей про те, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

На підставі наведеного, розглядаючи скаргу Голови ліквідаційної комісії Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник Львів» - ОСОБА_3 на дії державного виконавця, суд першої інстанції дав належну оцінку вказаним обставинам з урахуванням зібраних у справі доказів, змісту виконавчого документу та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, перевірив правомірність дій державного виконавця при виконанні виконавчого провадження та дійшов правильного висновку про їх відповідність вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а відтак дії державного виконавця є правомірними.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні скарги Голови ліквідаційної комісії Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник Львів» - ОСОБА_3 про визнання незаконними дій Головного державного виконавця Залізничного відділу Державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 щодо виконання виконавчого листа № 462/1423/17 від 16.05.2017 року, скасування постанови про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню № 54024515, зняття арешту з коштів, накладеного даною постановою та зобовязання до вчинення дій.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним - (Рішення Суду у справі "De Geouffre de la Pradelle проти Франції").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_11 проти України" (Заява N 40450/04) Суд повторює, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Hornsby проти Греції"), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Immobiliare Saffi проти Італії"), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що права ОСОБА_6 додатково захищені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» є безпідставними та спростовуються вищенаведеним.

Відповідно ч.3 ст.387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах його повноважень або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

А відтак, колегія судді приходить до висновку, що апеляційну скаргу Голови ліквідаційної комісії Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник - Львів» - ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 29 серпня 2017 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Голови ліквідаційної комісії Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник - Львів» - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 29 серпня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 03 серпня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_8