Справа № 458/395/17 Головуючий у 1 інстанції: Федитник І.Д.
Провадження № 22-ц/783/5980/17 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Савуляка Р.В., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю: відповідача ОСОБА_2, її представника -

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Турківського районного суду Львівської області від 16 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 4500 грн. матеріальної шкоди та 20000 грн. моральної шкоди, завданої вчиненням відповідачем відносно неї злочину, та компенсувати їй за рахунок відповідача понесені в даній справі витрати на правову допомогу адвоката.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вироком Турківського районного суду Львівської області від 04.11.2016 року, який набрав законної сили, відповідача ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні відносно неї 05.07.2015 року злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, - заподіяння легких тілесних ушкоджень, шляхом нанесення удару по нозі дерев'яною ручкою лопати та удару по голові металевою частини лопати, внаслідок чого їй було заподіяно майнову шкоду - витрати на лікування від отриманого ушкодження здоров'я, та моральну шкоду, яка полягала у фізичному болю та стражданнях від отриманого ушкодження здоров'я та порушення нормального ритму життя, неможливості через погіршенням стану здоров'я займатися домашнім господарством, доглядати своїх п'ятьох малолітніх дітей та брата-інваліда.

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 16.08.2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 1000 грн., моральну шкоду в розмірі 8000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1600 грн., а всього - 10600 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 2240 грн., з яких: 640 грн. - за позовну вимогу майнового характеру, а 1600 грн. - за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_2, просить його скасувати з підстав недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Свої доводи апелянт обгрунтовує тим, що суд, задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди - витрат на придбання ліків на суму 1000 грн., виходив із того, що відповідач визнала факт заподіяння позивачеві такої шкоди на вказану суму, проте, такий висновок суду не відповідає обставинам справи, оскільки відповідач позову ніколи не визнавала, а навпаки, заперечувала його. Вважає, що заподіяння майнової шкоди у вигляді витрат на лікування позивачем взагалі не доведено, оскільки позивач внаслідок завданого їй ушкодження здоров'я, яке кваліфіковане як легке тілесне ушкодження без короткочасного розладу здоров'я, жодного дня не знаходилась на лікуванні, а надані позивачем письмові докази: чеки на придбання ліків, медичні документи про проходження обстеження та перебування на стаціонарному лікуванні, - не є належними доказами, оскільки не стосуються отриманого внаслідок злочину ушкодження здоров'я. Крім того, зазначає, що позивач є інвалідом з дитинства та має ряд захворювань, а саме: вегето-судинну дистонію по змішаному типу, астигматизм, атеросклероз, у зв'язку з лікуванням яких вона й проходила медичне обстеження та отримувала лікування. Апелянт звертає увагу, що подані позивачем чеки не підтверджують придбання ліків для лікування травм, отриманих внаслідок злочину, оскільки вони стосуються іншого, віддаленого від події злочину, періоду часу і, крім того, відсутні рекомендації лікарів (рецепти та/або медичні висновки) на придбання саме тих медикаментів, які зазначені в чеках, і саме для лікування отриманих 05.07.2015 року травм. Апелянт також вважає висновки суду щодо присудження позивачеві морального відшкодування необґрунтованими і такими, що не відповідають нормам матеріального закону. Не погоджується апелянт і з висновками суду про розподіл судових витрат, оскільки такий розподіл проведений з порушенням вимог процесуального закону, а визначені судом ставки судового збору не відповідають вимогам Закону України «Про судовий збір». Крім того, зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у стягнутому судом розмірі.

В судове засідання сторона позивача не з'явилася, про час та місце розгляду справи позивач та її представник були належним чином повідомлені (а.с.101, 102), клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України розгляд справи апеляційним судом проведено у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Турківського районного суду Львівської області від 04.11.2016 року, який набрав законної сили (а.с.9-11,16-17), ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні відносно ОСОБА_4 05.07.2015 року близько 14 год. 30 хв. в с.Радич Турківського району Львівської області злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, - умисного заподіяння на грунті особистих неприязних відносин легких тілесних ушкоджень, шляхом нанесення одного удару по нозі дерев'яною ручкою лопати та одного удару по голові металевою частини лопати, спричинивши рану в тім'яній ділянці голови та синець на лівій гомілці ноги, і засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_4 2000 грн. на відшкодування судових витрат за надання правової допомоги.

За загальним правилом частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною першою статті 1195 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я іншій фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування стороннього догляду тощо.

За загальним правилом частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає, зокрема, у фізичному болю і стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України).

Задовольняючи частково вимоги позивача про відшкодування майнової шкоди в розмірі 1000 грн., суд першої інстанції виходив лише із того, що такий розмір шкоди було визнано відповідачем, проте, з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Статтею 174 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення, було передбачено, що відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну або письмову заяву про це.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, роз'яснивши перед цим стороні наслідки вчинення такої процесуальної дії. (ч.ч.2, 4 ст.174 ЦПК України).

Суд першої інстанції вказаних вимог процесуального закону не врахував і ухвалив рішення про часткове задоволення позову в частині відшкодування позивачеві майнової шкоди в розмірі 1000 грн. - понесених витрат на придбання медикаментів на лікування, у зв'язку з визнанням відповідачем позову в такому розмірі, однак, в матеріалах справи немає ні письмової, ні усної (занесеної до журналу судового засідання) заяви відповідача про це.

Враховуючи те, що відповідач заперечує факт визнання нею позовних вимог у вказаній частині, а сама процесуальна дія вчинена судом з порушенням вимог процесуального закону, колегія суддів доходить висновку про відсутність такої процесуальної дії і, відповідно, про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги позивача про відшкодування майнової шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, оскільки заподіяння такої шкоди позивачеві внаслідок вчинення відповідачем відносно неї злочину позивачем не доведено.

Такого висновку колегія суддів дійшла, дослідивши надані позивачем до суду першої інстанції письмові докази, а саме: виписки з медичної карти про перебування позивача на лікуванні в умовах стаціонару в період з 28 вересня по 01 жовтня 2016 року з діагнозом: вегето-судинна дистонія по змішаному типу (а.с.6), виписки з медичної карти про перебування позивача на лікуванні в умовах стаціонару в період з 15 по 20 січня 2016 року з діагнозом: складний астигматизм високого ступеня з дегенеративними змінами сітківки, часткова атрофія дисків зорових нервів обох очей (а.с.7), які не містять інформації про те, що названі захворювання є наслідком отриманої позивачем 05.07.2015 року травми голови, а інші письмові медичні документи (а.с.12-14) підтверджують лише наявність у позивача інвалідності третьої групи з дитинства та її захворювань, які вона мала до отримання ушкодження здоров'я внаслідок вчинення відносно неї відповідачем злочину.

Крім того, в матеріалах справи відсутні письмові докази про госпіталізацію позивача та/або перебування її на лікуванні в умовах стаціонару або на амбулаторному лікуванні внаслідок отриманих 05.07.2015 року травм, а також немає жодного медичного висновку щодо лікування позивача внаслідок отриманих 05.07.2015 року травм та/або рецепту лікаря на придбання необхідних для лікування медичних препаратів.

З наданих позивачем чеків лише три чеки на суму 118 грн. 39 коп. (а.с.22, 27) стосуються періоду з 05 липня по 07 липня 2015 року, проте, і ці чеки не можна вважати належними доказами, оскільки вони не містять інформації про предмет доказування - понесення саме позивачем витрат на придбання саме тих медикаментів, які були необхідні для лікування від отриманих з вини відповідача травм.

Отже, дослідивши надані позивачем письмові докази, як кожний окремо, так і в їх сукупності, не можна дійти безспірного висновку про понесення позивачем матеріальних витрат на лікування від отриманих внаслідок злочину з вини відповідача тілесних ушкоджень, а тому вимоги позивача в частині відшкодування їй майнової шкоди не доведені і не можуть бути задоволені.

Що ж стосується вирішення позову в частині відшкодування позивачеві моральної шкоди, то висновки суду першої інстанції в цій частині є недостатньо обґрунтованими й такими, що в повній мірі не відповідають вимогам матеріального закону, який регулює вказані правовідносини.

З урахуванням наведених вище норм матеріального закону та встановлених обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що доведеним є лише факт заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка полягала у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнала внаслідок умисного заподіяння їй відповідачем вказаних вище тілесних ушкоджень.

При цьому, відповідно до вимог статті 23 ЦК України, при визначенні розміру морального відшкодування слід враховувати те, що позивач хоч і отримала тілесні ушкодження внаслідок неправомірних дій відповідача, але вони за ступенем тяжкості віднесені до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров'я, і відомостей про перебування позивача на лікуванні від отриманих травм та втрату нею загальної працездатності в матеріалах справи немає, а тому, з урахуванням цих обставин, які мають істотне значення, а також вимог розумності та справедливості, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачеві слід присудити моральне відшкодування у розмірі 3000 грн., оскільки заподіяння іншої моральної шкоди позивачем не доведено.

Суд першої інстанції в повній мірі не врахував усі фактичні обставини справи, не дав належної правової оцінки доказам, які позивач подала на підтвердження своїх вимог, в повній мірі не врахував норм матеріального закону, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, хоча й частково послався на них в своєму рішенні, допустив порушення норм процесуального закону, що призвело до неправильного вирішення спору по суті і є підставою для скасування оскаржуваного рішення з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги позивача про відшкодування майнової шкоди та про часткове задоволення її позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, лише у розмірі 3000 грн. з наведених вище мотивів.

Відповідно до норми ст.88 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, та норми ст.141 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом, у разі часткового задоволення позову, судові витрати підлягають компенсації за рахунок відповідача пропорційно до задоволених вимог.

З урахуванням наведеного та часткового задоволення лише однієї позовної вимоги позивача немайнового характеру, з відповідача підлягав би стягненню в дохід держави лише судовий збір в розмірі 640 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.2 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а решта судового збору в розмірі 640 грн. за вимогу майнового характеру, - підлягає компенсації за рахунок держави у зв'язку з відмовою позивачеві у задоволенні цієї вимоги.

Однак, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги та відмову у задоволенні позовної вимоги майнового характеру в повному обсязі за наслідками перегляду оскаржуваного рішення в апеляційному порядку, що дає право апелянту на часткову компенсацію понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги за рахунок держави, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача в дохід держави судового збору у вказаному вище розмірі - 640 грн.

Що ж стосується компенсації за рахунок відповідача понесених позивачем витрат на правову допомогу, то такі підлягають відшкодуванню лише у розмірі 800 грн., що становить 1/2 частину загального розміру витрат, які підтверджені документально оригіналами квитанцій (а.с.37-38), оскільки позовні вимоги задоволені частково - лише в частині позовної вимоги немайнового характеру, позивач надав суду договір, укладений з адвокатом ОСОБА_5, про правову допомогу та інші підтверджуючі документи (а.с.39-41), і адвокат дійсно надавала позивачеві правову допомогу у складанні процесуальних документів та у судовому засіданні, що підтверджується матеріалами справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.2-4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 16 серпня 2017 року скасувати і прийняти постанову, якою позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) в користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_2) моральну шкоду в розмірі 3000 (три тисячі) гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 800 (вісімсот) гривень.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 06 квітня 2018 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Савуляк Р.В.

Ніткевич А.В.