Справа № 146/1621/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"10" квітня 2018 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.,

з участю секретаря Бойко Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Томашпіль справу за позовом ОСОБА_1 до Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно та встановлення факту родинних відносин,-

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 являється її рідним братом та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_2, який помер 15 березня 2012 року в м. Вижниця Вижницького району Чернівецької області, що складається із земельної ділянки площею 2,49 га, що розташована на території Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області, посвідчену державним актом на право власності на земельну ділянку серії IV-ВН № 063864, виданого Яланецькою сільською радою Томашпільського районну Вінницької області 10 січня 2002 року.

Даний позов обґрунтований наступним.

15 березня 2012 року в м. Вижниця Чернівецької області помер ОСОБА_3, який доводився позиваці племінником.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно, що складається із земельної ділянки площею 2,49 га, що розташована на території Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області, належної ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на землю серії IV-ВН № 063864, виданого Яланецькою сільською радою Томашпільського районну Вінницької області 10 січня 2002 року.

Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 залишилася позивач ОСОБА_1

По питанню оформлення спадщини позивачка звернувся до Вижницької державної нотаріальної контори щодо вирішення питання про отримання свідоцтва про право на спадщину, однак у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено в звязку з пропущенням шестимісячного терміну подачі заяви, відсутністю факту родинних відноси та відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно.

Позивачка зазначила, що родинні відносини із племінником підтверджуються свідоцтвом про її народження та народження ОСОБА_4, з яких вбачається, що вони є рідні брат і сестра.

29 січня 1961 року позивачка вийшла заміж та змінила дівоче прізвище ОСОБА_4 на прізвище чоловіка ОСОБА_1.

В судове засідання представник позивачки за довіреністю ОСОБА_5 не зявилася, надіслала на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи провести у її відсітність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не зявився, голова сільської ради надіслав до суду клопотання, в якому позовні вимоги визнають та просять розглянути справу за відсутності їхнього представника.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не зявилися, надіслали на адресу суду заяви, в яких зазначили, що є односельцями позивачки ОСОБА_1 та підтвердили той факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є рідним братом та сестрою.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося.

Суд, розглянувши заяви представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статей 4, 5 ЦПК України особа має право на судовий захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Судом встановлено, що 05 липня 1942 року в с. Яланець Томашпільського району Вінницької області народилася ОСОБА_4. У свідоцтві про її народження батьками вказано ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.6).

Згідно копії актового запису про народження № 848, 17 серпня 1939 року народився ОСОБА_2. В актовому записі про його народження батьками вказано ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.7).

Як вбачається виписки із погосподарської книги № 3 Яланецької сільської ради за 1950-1952 року головою двору є ОСОБА_10. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 по відношеню до голови двору є сином та дочкою (а.с. 14).

Згідно довідки № 242 від 11 вересня 2017 року, виданої виконавчим комітетом Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 одна й та ж сама особа (а.с. 13).

Як вбачаєтсья з копії свідоцтва про шлюб серії ІІ-ЯР № 760349, виданного 29 січня 1961 року Яланецькою сільською радою Томашпільського району Вінницької області 29 січня 1961 року позивач вийшла заміж та змінила дівоче прізвище ОСОБА_9 на прізвище чоловіка ОСОБА_1 (а.с.9).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-РО № 0522694, виданного 02 березня 2018 року відділом РАЦС Поставського райвиконкому Вітебської області, 01 березня 2016 року в м. Постави Поставського району Вітебської області Республіки Білорусь помер ОСОБА_2 (а.с. 85).

Отже, викладені у позовній заяві твердження ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, зокрема, підтверджені належними та допустимими доказами.

Оскільки, судом встановлено та доведено, що ОСОБА_2, який помер 01 березня 2016 року в м. Постави Поставського району Вітебської області Республіки Білорусь був рідним братом ОСОБА_1, даний факт підтвердився у судовому засіданні свідоцтвом про народження позивачки, копією актового запису про народження ОСОБА_4, випискою з погосподарської книги, показами свідків, факт родинних відносин має для позивачки юридичне значення і впливатиме на оформлення спадщини, тому позовна вимога ОСОБА_1. про встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про визнання права власності на спадкове майно, суд виходить з наступного.

До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини.

Спадщина відкрилась 15 березня 2012 року в день смерті спадкодавця ОСОБА_4

В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування зазаконом мають діти спадкодавця, у тому чсилі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, якйи його пережив та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Судом встановлено, що 15 березня 2012 року в м. Вижниця Вижницького району Чернівецької області помер ОСОБА_3 (а.с.5).

Згідно довідки виконавчого комітету Яланецької сільської ради № 244 від 11 вересня 2017 року, після смерті ОСОБА_4, померлого 15 вересня 2012 року, залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки загальною площею 2,49 га, розташованої на території Яланецької сільської ради, належна померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ВН № 063864. Після смерті ОСОБА_4 спадкоємицею третьої черги за законом залишилася тітка ОСОБА_1 Інших спадкоємців передбачених ЦК України у спадкодавця не має (а.с.11).

Як вбачається з копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку право власності на земельну ділянку площею 2,4904 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області зареєстроване за ОСОБА_3 (а.с. 15).

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 28 листопада 2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та визначено їй додатковий строк для прийняття спадщини після сметрі ОСОБА_4 протягом трьох місяців з дня набрання рішенням законної сили (20-21).

Згідно ч.1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та п.1 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо, зокрема, не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори від 13 вересня 2017 року на заяву позивачки, останній відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з тим, що вчинення такої нотаріальної дії суперечить законові, так як ОСОБА_1 у встановлений зконом строк не подала заяви про прийняття спадщини і не наддала доказів про постійне проживання із спадкоємцем на час відкриття спадщини і вважається такою, що не прийняла спадщини; не були надані належним чином оформлені документи (в тому числі витяг з Державного земельного кадастру) на дане майно, авчинення нотаріальної дії без витягу з Державного земельного кадастру та без зазнаення кадастрового номера в свідоцтві про право наспадщину суперечить чинному законодавству тане були надані документи, які підтерджують факт родинних стосунків спадкоємця з спадкодавцем (а.с.12).

Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Як вбачається із відповіді державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори від 28 грудня 2017 року на запит суду від 14 грудня 2017 року, спадкова справа після померлого 15 березня 2012 року ОСОБА_4 заведена за № 84/2012, однак свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с.27-74).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 396 ЦК України, в разі відсутності документів на право власності власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку.

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 2.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 3.Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі застосуванні норми права до спірних прапвовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.6. Якщо одна із сторін визнала пред»явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторонни ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Оскільки вимоги позивачки є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, відповідачами визнано дані позовні вимоги, визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, позовна вимога ОСОБА_1 про визнання права власності підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладаєтьсяна сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивачка в позовній заяві не просить стягнути судові витрати з відповідача по справі, суд, за таких обставин, вважає за можливе не стягувати понесені позивачкою судові витрати з відповідача, залишивши судові витрати за нею же.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 328, 396, 640, 657, 1216-1218, ч. 1 ст. 1220, ст. 1221, ч. 1 ст. 1222, ч. 1 ст. 1225, ч. 1, 2 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, статтями 12, 13, 76, 78, 95, 163, 293, 315, 354 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно та встановлення факту родинних відносин- задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_2, який помер 01 березня 2018 року в м. Постави Поставського району Вітебської області Республіки Білорусь являється рідним братом ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3, який помер 15 березня 2012 року в м. Вижниця Вижницького району Чернівецької області, що складається із земельної ділянки площею 2,4904 га, що розташована на території Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області, посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії IV-ВН № 063864, виданого Яланецькою сільською райдою Томашпільського районну Вінницької області 10 січня 2002 року.

Судові витрати залишити за позивачкою.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: ОСОБА_11