Головуючий у 1-й інстанції Капітонов В.І.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.,

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 07 червня 2018 року, ухваленого у складі судді Капітонова В.І.,

по цивільній справі

за позовом ОСОБА_2

до Курахівської селищної ради

про визнання дій незаконними та зобов'язання прийняти рішення,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Курахівської селищної ради, посилаючись на наступне. Позивачеві на праві приватної власності. 18.08.2017р. вона звернулася до Курахівської селищної ради із заявою про надання згоди на продаж земельної ділянки для обслуговування належного їй на праві власності нежитлового приміщення за за адресою: Донецька область, смт АДРЕСА_1. За результатами розгляду її заяви постійна депутатська комісія з питань промисловості, транспорту, зв'язку, торговельного та побутового обслуговування, комунального господарства Курахівської селищної ради рекомендувала Курахівській селищній раді не погоджувати продаж їй земельної ділянки, оскільки це призведе до ослаблення місцевого бюджету. На засіданні двадцять шостої чергової сесії Курахівської селищної ради 29.08.2017р. депутатами проголосовано проти схвалення рішення «Про надання згоди щодо продажу земельної ділянки громадянці ОСОБА_2.» з вищенаведених підстав щодо ослаблення бюджету продажем цієї земельної ділянки. Зазначені підстави відмови суперечать положенням ст. 128 Земельного кодексу України, порушують її право на придбання земельної ділянки із земель комунальної власності. У зв'язку з цим просила визнати незаконною таку відмову ради в наданні згоди на продаж земельної ділянки під обслуговування її власного нежитлового приміщення, зобов'язати відповідача прийняти рішення, яким надати їй згоду на продаж зазначеної земельної ділянки.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 07 червня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано незаконною відмову Курахівської селищної ради в наданні згоди ОСОБА_2 на продаж земельної ділянки під обслуговування нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язано Курахівську селищну раду Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про продаж їй земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, та прийняти рішення у відповідності до вимог ст. 128 Земельного кодексу України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушенням норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення в частині відмови в задоволені позовної вимоги щодо зобов'язання Курахівською селищною радою прийняти рішення, яким надати згоду позивачу на продаж земельної ділянки та ухвалити нове рішення, яким зобов'язати надати згоду позивачу на продаж земельної ділянки, розташованої за адресою: Донецька область, смт АДРЕСА_1 Курахівською селищною радою, вирішити питання щодо судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача Курахівська селищна рада наголошує на тому, що продаж земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам органами місцевого самоврядування є правом, обумовленим економічною вигодою для територіальної громади, а не обов'язком.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_2 - ОСОБА_4 і ОСОБА_5, які підтримали доводи скарги, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України у відсутність повідомлених належним чином про дату і час розгляду справи позивача ОСОБА_2 і представника Курахівської селищної ради, від яких надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, відзиву на скаргу, відповіді на скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 18.08.2017р. ОСОБА_2 звернулася до Курахівської селищної ради із заявою про надання згоди на продаж земельної ділянки для обслуговування належної їй нежитлової будівлі-магазину в с. Курахівка Донецької області, по вул. АДРЕСА_1 (а.с. 6-9, 95, 96, 105).

Курахівською селищною радою в місячний термін розглянуто заяву і підготовлено проект рішення «Про надання згоди щодо продажу земельної ділянки громадянці ОСОБА_2.» для розгляду його депутатами селищної ради на черговій двадцять шостій сесії 29серпня 2017 року (а.с. 95).

Пленарному засіданню передувало засідання постійної комісії ради з питань промисловості, транспорту, зв'язку, торговельного і побутового обслуговування, комунального господарства від 28 серпня 2017 року, на якому прийнято рішення: «Не погодитися із запропонованим проектом рішення «Про надання згоди щодо продажу депутатами селищної ради рішення щодо продажу земельної ділянки громадянці ОСОБА_2.» (а.с. 7).

На засіданні двадцять шостої чергової сесії Курахівської селищної ради VII скликання, оформленого протоколом від 29.08.2017р., витяг якого долучено до справи (а.с. 9) 14 депутатів проголосували одностайно проти запропонованого проекту рішення. Підставою неприйняття депутатами селищної ради цього рішення щодо продажу земельної ділянки позивачеві, як з'ясовано в ході судового розгляду, стало те, що продаж даної земельної ділянки є недоцільним, бо призведе до ослаблення місцевого бюджету, оскільки той наповнюється за рахунок підприємницької діяльності та оренди земельних ділянок.

Задовольняючи позов в частині визнання незаконною відмову ради в наданні згоди на продаж земельної ділянки позивачеві під обслуговування її власного нежитлового приміщення, суд виходив з того, що така відмова селищної ради не ґрунтується на вимогах, встановлених ч. 5 ст. 128 ЗК України. Задовольняючи частково позов щодо зобов'язання відповідача прийняти рішення, яким надати їй згоду на продаж зазначеної земельної ділянки, суд врахував положення законодавства, зокрема ст. 19 Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», що унеможливлює ухвалення судом рішення з зобов'язання органу місцевого самоврядування постановити позитивне рішення з відчуження позивачеві конкретної земельної ділянки. Разом з тим, суд вважав за необхідне вжити заходи відновлення порушеного радою права позивача шляхом її зобов'язання повторно розглянути порушене заявником питання з дотриманням вимог ст. 128 ЗК України.

З такими висновками суду не можна не погодитись, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 128 ЗК України громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно із ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

За п. «б» ст. 80 ЗК України суб'єктом права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 14 ЗК України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.

Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21 травня 1997 року з подальшими змінами, чинними на ммент виникнення спірних відносин (далі - Закон № 280/97-ВР) органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

За ч. 6 ст. 60 Закону № 280/97-ВР доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об'єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку.

Згідно із ч. 8 ст. 60 Закону № 280/97-ВР право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

За змістом положень у ч. 1 ст. 127 ЗК України органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок комунальної власності громадянам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.

За ч. 1 ст. 122 ЗК України селищні ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЗК України підставою для відмови в продажу земельної ділянки є: а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки; б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; в) якщо щодо суб'єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності; г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність; ґ) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

Як з'ясовано в ході судового розгляду, ОСОБА_2 користується спірною земельною ділянкою, на яку претендує, з квітня 2013 року без правовстановлюючих документів. Цієї обставини не спростовано позивачем.

Суд врахував наявні докази, що вказують на права і обов'язки сторін, окреслюють характер виниклих правовідносин і склад цивільно-правового порушення, а саме: зміст оскаржуваного рішення селищної ради від 29.08.2017р., яким не надано згоду щодо продажу земельної ділянки громадянці ОСОБА_2; мотивацію засідання постійної комісії з питань промисловості, транспорту, зв'язку, торговельного і побутового обслуговування, комунального господарства від 28.08.2017р., що передувало оскаржуваному рішенню і вплинуло на голосування депутатів.

Селищною радою під час прийняття рішення про надання згоди щодо продажу земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 одностайним голосуванням депутатів «проти» не прийнято рішення про надання дозволу на продаж позивачеві земельної ділянки. При цьому в своїх запереченнях відповідач неодноразово посилався, як на підстави неприйняття рішення відносно позивача, на ч. 7 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», за якою майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об'єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню.

Беручи до уваги в достатньому обсязі проаналізовані в сукупності докази, суд вважав доведеними, з чим погоджується колегія суддів, обставини порушення права позивача ухваленим Курахівською селищною радою рішення, вмотивованого економічною недоцільністю, що не відповідає вичерпному переліку підстав, передбачених ч. 5 ст. 128 ЗК України.

В даній частині відповідачем рішення не оскаржується.

Разом з тим, суд врахував положення вище переліченого законодавства, якими передбачено, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (в тому числі наданні земельних ділянок у власність громадян), як власник, вправі на власний розсуд вирішувати питання щодо використання правомочностей по володінню, користуванню та розпорядженню об'єктами державної та комунальної власності.

Питання відчуження земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності віднесено до компетенції органу місцевого самоврядування - в даному випадку Курахівська селищна рада, у складі якої депутати, що приймали оспорюване рішення, діють від імені та в інтересах територіальних громад.

Із врахуванням унормованої виключної компетенції Курахівської селищної ради суд не вправі підміняти своїм позитивним рішенням на користь позивача рішення орагну місцевого самоврядування.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_2, зміст позовних вимог, відповідні їм правовідносини та характер зазначеного нею порушення її прав. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. ст.ст. 89, 263-264 ЦПК України, та дійшов обгрунтованого висновку про те, що рішення органу місцевого самоврядування від 29.08.2017р. не ґрунтується на положеннях ст. 128 ЗК України, що тягне за собою правовий наслідок у вигляді його скасування, як незаконного, із необхідністю застосування способу захисту прав позивача у вигляді відправлення порушеного позивачем питання про продаж їй земельної ділянки на повторний розгляд у відповідності із вимогами ст. 128 ЗК України.

Із врахуванням задекларованого в ст. 19 Конституції України принципу розмежування компетенцій органів державної влади, не може бути задоволено вимоги позивача про зобов'язання територіальної громади в особі ради ухвалити рішення про надання дозволу на продаж ОСОБА_2 певної земельної ділянки, оскільки то буде перебиранням на себе (привласненням) судом виключної компетенції органів самоврядування з розпорядження землями.

Рада, як власник земельної ділянки, за судовим рішенням, із урахуванням обмежень у ч. 1 ст. 19 Основного Закону держави, не може бути примушена судом до відчуження певної земельної ділянки безвідносно до спільних інтересів територіальної громади селища Курахівка на розпорядження цим об'єктом нерухомості.

По суті таке рішення, якого прагне позивач у зазначеній частині вимог, і до чого зводиться апеляційна скарга, є розпорядженням землями, що не властиво для судового органу, з огляду на норми спеціального закону № 1402-VIII від 02.06.2016р., що регулює судоустрій, та безпосередньо суперечить положенням земельного законодавства і п. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Таке рішення не може вважатись ефективним способом захисту, на чому помилково грунтує апеляційну скаргу позивач в даній частині, з чим колегія суддів погодитись не може.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду, не виявлено.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції не має.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 07 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2018 року.

Головуючий С.А.Попова

Судді: С.А.Зайцева

ОСОБА_6