Справа № 683/1703/15-ц
У Х В А Л А

05 квітня 2018 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Цішковського В.А.

з участю секретаря Крупської В.В.

скаржника (боржника) ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Старокостянтинів скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 про нарахування заборгованості по аліментах,

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на дії головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2, О.А. про нарахування заборгованості по аліментах згідно довідки від 12.02.2018 року.

В обґрунтування скарги посилається на те, що у Голосіївського районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, перебуває виконавчий лист № 2/683/738/2015 виданий 12.10.2015 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі ? частини заробітку (доходу), щомісячно, але не меншому ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 28.02.2018 року будучи у Старокостянтинівському районному відділі ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області, скаржник отримав довідку розрахунок заборгованості по аліментах від 12.02.2018 року № 50164748/2 за період з 01.02.2016 року по 31.01.2018 року у розмірі 60886, 25 грн. ОСОБА_1 вважає таку довідку незаконною, оскільки державний виконавець при розрахунку суми заборгованості зіслався на ст. 195 СК України, а саме, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, не взявши до уваги те, що ОСОБА_1 був офіційно працевлаштований. Так, з 16.04.2013 року по 01.09.2016 року скаржник працював ПАТ «УКРСОЦБАНК» (раніше АКБ «Укрсоцбанк»), з вказаного місця роботи здійснювались відрахування за виконавчим листом № 2/683/738/2015. З 02.09.2016 року по теперішній час ОСОБА_4 працює у ПАТ «ПУМБ» та добровільно сплачував аліменти.

В судовому засіданні скаржник заяву підтримав та просить її задоволити.

Представник Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, до суду не зявився про причини неявки суду не повідомив

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що рішенням Старокостянтинівського районного суду від 10 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини заробітку (доходу), щомісячно, але не меншому ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку .

23.02.2016 року старшим державним виконавцем видано постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника за виконавчим листом № 2/683/738/2015 виданого 12.10.2015 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області.

Згідно довідки розрахунку заборгованості по аліментах від 12.02.2018 року № 50164748/2 за період з 01.02.2016 року по 31.01.2018 року заборгованість ОСОБА_1 становить у розмірі 60886, 25 грн.

Встановлено, що згідно довідки ПАТ «УКРСОЦБАНК» (раніше АКБ «Укрсоцбанк») від 23.02.2018 року № 03.3-23/64, ОСОБА_1 працював у вказаній установі з 16.04.2013 року по 01.09.2016 року.

Відповідно до звітів про здійсненні відрахування та виплати ПАТ «Укрсоцбанк» від 11.07.2016 року № 11.1-186/37-10479, 19.01.2017 року № 11.1-186/37-1215, відрахування аліментів за вказаним виконавчим листом здійснювались за періоди з 01 березня 2016 року по 30 червня 2016 року та з 01 липня 2016 року по 01 вересня 2016 року.

Згідно довідки ПАТ «Пумб» від 26.02.2018 року № КНО-47.1.1.1/214, ОСОБА_1 працює на посаді керівника сектору залучення і бізнес-аналізу відділу залучення та обслуговування клієнтів Управління грошового обігу і операцій інкасації Департаменту інкасації з 02.09.2016 року по теперешній час.

Крім того, згідно довідки виданої Старокостянтинівським районним відділом ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області від 01.03.2018 року № 5610, станом на 01.02.2018 року заборгованість у ОСОБА_1 по сплаті аліментів відсутня.

Вказані обставини підтверджуються: рішенням Старокостянтинівського районного суду від 10 вересня 2015 року; постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 23.02.2016 року; копією виконавчого листа № 2/683/738/2015 виданого 12.10.2015 року; копією довідки розрахунку заборгованості по аліментах від 12.02.2018 року № 50164748/2; копією довідки ПАТ «УКРСОЦБАНК» від 23.02.2018 року № 03.3-23/64;копіями звітів про здійсненні відрахування та виплати ПАТ «Укрсоцбанк» від 11.07.2016 року № 11.1-186/37-10479, 19.01.2017 року № 11.1-186/37-1215; копією довідки ПАТ «Пумб» від 26.02.2018 року № КНО-47.1.1.1/214; копією довідки Старокостянтинівським районним відділом ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області від 01.03.2018 року № 5610.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу порушено їхні права чи свободи.

Згідно п.1 ч.1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Порядок виконання рішень судів визначено в Законі України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII, а також в Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5.

В силу ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим законом випадках на приватних виконавців. Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами 3, 4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу) визначається виконавцем в порядку, встановленому Сімейним кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК Укриїни, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що головним державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2, О.А., безпідставно нараховано заборгованість по аліментах за період з 01.02.2016 року по 31.01.2018 року у розмірі 60886, 25 грн., оскільки у державного виконавця були усі дані про місце роботи та зміну місця роботи ОСОБА_1

Крім того, згідно довідки Старокостянтинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області від 01.03.2018 року № 5610, станом на 01.02.2018 року заборгованість у ОСОБА_1 по сплаті аліментів відсутня, а тому суд прийшов до висновку, що дії державного виконавця по нарахуванню заборгованості по аліментах є протиправними.

Керуючись, ст. ст. 81, 258, 260 ЦПК України,

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірним дії головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 про нарахування заборгованості по аліментах згідно довідки від 12.02.2018 року.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку в 15-денний строк з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя