Головуючий суду 1 інстанції - Соболєв Є.О.
Доповідач -Орлов І.В.
Справа № 408/7282/16-ц
Провадження № 22ц/782/130/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2018 року місто Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Орлова І.В.,

суддів: Авалян Н.М., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового

засідання: Подрябінкіна Я.Г.,

учасники справи:

заявник: ОСОБА_3

заінтересована особа: Станично-Луганський районний відділ державної реєстрації актів

цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 30 листопада 2016 року (суддя Соболєв Є.О.) у справі № 408/7282/16 за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення , -

в с т а н о в и в:

12 жовтня 2016 року ОСОБА_3 (далі заявник) звернувся до Біловодського районного суду Луганської області із заявою про встановлення факту постійного проживання разом із ОСОБА_5 на час його смерті, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Встановити даний факт заявник бажав з метою подальшого оформлення спадщини, як спадкоємець п'ятої черги спадкоємців за законом.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 30 листопада 2016 року заяву задоволено. Суд встановив факт, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, постійно проживав зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1.

Особи, які брали участь у справі, рішення суду не оскаржили.

Частиною 1 статті 352 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України передбачено, що особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

20 лютого 2018 року апеляційне провадження відкрите за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах громадянина ОСОБА_7 (далі скаржник), який не приймав участь у справі, але встановлений рішенням суду юридичний факт, впливає на права та обов'язки скаржника.

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив: рішення суду першої інстанції скасувати і залишити заяву ОСОБА_3 без розгляду через існування спору про право.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Ухвалюючи рішення від 30 жовтня 2016 року, суд першої інстанції вважав доведеним, що юридичний факт постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, за встановленням якого в порядку окремого провадження звернувся громадянин ОСОБА_3, не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Апеляційний суд з таким висновком не погоджується, оскільки він не відповідає нормам матеріального та обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_3 року у місті Київ у віці 76-ти років помер громадянин ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 10-11).

19 липня 2016 року ОСОБА_3 заявив про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року. 10 серпня 2016 року нотаріально посвідчена заява ОСОБА_3 надійшла до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори, де була приєднана до спадкової справи № 35/2015 (а.с.9).

18 серпня 2016 року постановою державного нотаріуса Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року громадянина ОСОБА_5, оскільки заявник не підтвердив факт родинних відносин. З тексту зазначеної постанови встановлено, що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 нотаріальної контори також зверталися - ОСОБА_8 (заява № 18 від 13.01.2015 року) ; ОСОБА_9 (заява від 05.02.2015 року); ОСОБА_10 (заява від 30.09.2015 року) ( а. с. 12).

Заявник ОСОБА_4 є спадкоємцем ОСОБА_8 - особи яка заявила свої права на спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 (а. с. 51-53).

Відповідно до положень статей 293, 294 Цивільного процесуального кодексу України (статей 235, 236 ЦПК України в редакції, що діяла до 15.12.2017 року на час ухвалення оскаржуваного рішення), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: 1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України (частина 2 статті 256 ЦПК попередньої редакції), у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, юридичний факт - це обставина (подія або дія), яка є умовою застосування юридичної норми. В окремому провадженні суд вирішує спір про факт (стан), але не спір про право цивільне, тому що метою такого виду непозовного цивільного судочинства є лише встановлення наявності або відсутності певних життєвих обставин з якими закон пов'язує виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав заявника. Під час визначення предмету доказування у зазначеній категорії справ мають враховуватися норми матеріального права. Виходячи із зазначеної в заяві мети, суд також повинен правильно визначити коло осіб, які можуть бути залучені до участі у справі.

Факт, який просив встановити заявник, пов'язувався із застосуванням норм матеріального права, а саме положень статей 1265, 1268 Цивільного кодексу (ЦК) України.

Так, відповідно до частини 1 статті 1265 Цивільного кодексу України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З колом осіб, які мали бути залучені до участі у справі, суд першої інстанції визначився неправильно. Взаємовідносини Станично-Луганського районного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Луганській області із ОСОБА_3 жодним чином не залежали від факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за встановленням якого заявник звернувся до суду. Зазначені обставини ніяким чином не впливають на права та обов'язки заявника та заінтересованої особи.

Відповідно до частини 4 статті 315 ЦПК України (частини 4 статті 256 ЦПК України у редакції на час ухвалення рішення), суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Висновок суду про те, що встановлення зазначеного у заяві ОСОБА_3 юридичного факту не пов'язане з наступним вирішенням спору про право є помилковим. Встановивши факт постійного проживання разом із спадкодавцем, суд першої інстанції не врахував, що встановлення даного факту пов'язувалося з наступним вирішенням спору про право ОСОБА_3 на спадщину, про спадкування якої після смерті ОСОБА_5 заявили декілька осіб.

За таких обставин, в порушення вимог частини 6 статті 235 ЦПК, частини 4 статті 256 ЦПК України ( в редакції що діяла до 15 грудня 2017 року) місцевий суд не залишив заяву ОСОБА_3 без розгляду.

Отже, судове рішення підлягає скасуванню, а заява залишенню без розгляду, з роз'ясненням заявнику його права на звернення з позовом на загальних підставах з дотриманням правил підвідомчості та підсудності.

Керуючись частиною 4 статті 315, пунктом 4 частини 1 статті 374, статтями 367, 368, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу задовольнити. Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 30 листопада 2016 року скасувати. Заяву ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складання повного тексту постанови - 4 квітня 2018 року.

Головуючий: Орлов І.В.

Судді: Авалян Н.М.

Назарова М.В.