П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2018 року

м. Харків

Справа №626/1965/17

Провадження № 22ц/790/2188/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів:

головуючого - Бровченко І.О.

суддів - Яцини В.Б., Кружиліної О.А.,

за участю секретаря - Афоніна К.О.

імена (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

інші учасники справи:

третя особа - Служба у справах дітей Красноградської районної державної адміністрації Харківської області

третя особа - приватний нотаріус Красноградського районного нотаріального округу Машкова Надія Олексіївна

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження в м. Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 25 січня 2018 року у складі головуючого судді Дудченка В.О. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: служба у справах дітей Красноградської районної державної адміністрації Харківської області, приватний нотаріус Мошкова Н.О., про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя та просив визнати за сторонами право особистої приватної власності на ? частки квартири АДРЕСА_1.

Позовна вимога мотивована тим, що 17 серпня 2010 року він та відповідачка ОСОБА_1 придбали за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_1. Дана квартира була придбана ними в період їхнього шлюбу, зареєстрованому 01 листопада 1997 року, який було розірвано рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2014 року. В період перебування у шлюбі у них народилось дві доньки: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

12 березня 2015 року він, діючи в інтересах дітей, оформив договір дарування, відповідно до якого він, діючи за взаємною згодою з відповідачкою, виділив та подарував 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 своїм дочкам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у розмірі по 1/4 частці кожній.

Отже, враховуючи приписи ст.63-68 СК України, позивач, діючи за згодою відповідачки, розпорядився 1/2 частини квартири яка була їх спільною власністю шляхом укладення договору дарування на користь своїх дочок, тим самим частка у майні, що є у спільній сумісний власності позивача та відповідачки зменшилась на 1/2 частки у їх спільному майні.

Оскільки вищезазначену квартиру було придбано позивачем та відповідачкою під час перебування у шлюбі (тобто дана квартира є спільним майном подружжя), а також враховуючи, те що частка квартири яка перебувала у спільній сумісній власності зменшилась на 1/2 частки внаслідок її дарування на користь дітей, то позивач вважає правомірним виділення на його користь (у приватну власність) 1/4 частки квартири №29 розташованої в будинку за адресою АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 в останнє судове засідання не з'явились, при цьому від них надійшла заява, відповідно до якої судове засідання вони просять проводити без їх участі з урахування поданого відзиву та в задоволенні позову - відмовити.

В своєму відзиві на позов, відповідач та його представник позов не визнали та просили в його задоволенні відмовити. При цьому зазначили, що посилання позивача, що квартира, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1, є спільною сумісною власністю подружжя, бо це майно було набуте сторонами у шлюбі є хибними.

Так, відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 17 вересня 2010 року вони з позивачем дійсно спільно придбали вищезазначену квартиру. Після чого 12 жовтня 2010 року вони звернулись до КПТІ «Інвенаризатор» щоб зареєструвати вказану квартиру. У витязі про державну реєстрацію прав № 27605264 від 12 жовтня 2010 року наявна інформація про те, що квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, належить по 1/2 частині ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

При цьому позивач по справі ОСОБА_1, 12 березня 2015 року вже скористався правом та відповідно до положень ст.356, 361 ЦК України, розпоряджатися своєю 1/2 часткою квартири, коли уклав договір дарування, відповідно до якого подарував своїм донькам по 1/4 частини квартири, яка належала йому на підставі договору купівлі - продажу квартири від 17 вересня 2010 року.

Таким чином, оскільки позивач вже відчужив свою 1/2 частину квартири, яка належала йому на праві спільної часткової власності, поділити майно, у вигляді іншої 1/2 частини квартири, він не має права та можливості, бо частки співвласників є рівними, а інша 1/2 частина цієї квартири на праві спільної часткової власності належить відповідачці.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 25 січня 2018 року в задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1, треті особи: служба у справах дітей Красноградської районної державної адміністрації Харківської області, приватний нотаріус Мошкова Н.О., про поділ майна подружжя відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що квартира №29 розташована за адресою АДРЕСА_1 на момент дарування ОСОБА_1 своїм донькам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 1/4 частині кожній, знаходилась на праві приватної власності у спільній частковій власності, та кожному з них - ОСОБА_1 та ОСОБА_1 окремо належало по 1/2 частині даної квартири. Відповідач по справі ОСОБА_1, 12 березня 2015 року вже скористався правом розпоряджатися своєю 1/2 часткою квартири, коли уклав договір дарування та подарував її своїм донькам по 1/4 частини квартири. Оскільки позивач ОСОБА_1 вже відчужив свою 1/2 частину квартири, яка належала йому на праві спільної часткової власності, поділити майно, у вигляді іншої 1/2 частини квартири, він не має права, бо частки співвласників є рівними, а інша 1/2 частина цієї квартири на праві спільної часткової власності належить відповідачці.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволені позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що посилання суду на Витяг з Державного реєстру правочинів № 8891165 від 17 серпня 2010 року та Витяг про державну реєстрацію прав № 27605264 від 12 жовтня 2010 року в обгрунтування свого висновку, що у подружжя виникло право спільної часткової власності на спірну квартиру саме після її реєстрації в органах БТІ, є безпідставним і таким, що не грунтується на нормах чинного законодавства.

Вислухавши суддю доповідача, пояснення з'явивших осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 17 жовтня 2017 року відповідачка ОСОБА_1 уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_1.

01 листопада 1997 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, в період якого у них народилось дві доньки: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

17 серпня 2010 року, тобто в період перебування у шлюбі, ОСОБА_1 та ОСОБА_1 придбали за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартиру розташовану в будинку за адресою АДРЕСА_1.

Дані обставини визнаються та не оспорюються сторонами.

В подальшому, 12 жовтня 2010 року відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 N7/5, що діяло на той час, сторони звернулись до КПТІ «Інвентаризатор» м.Красноград (БТІ) щодо державної реєстрації придбаної ними квартири.

Відповідно до отриманого Витягу про державну реєстрацію прав № 27605264 від 12 жовтня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_1 зареєстрували право приватної власності на придбану ними квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 по 1/2 частині за кожним, що підтверджується нотаріально посвідченим витягом, наданим відповідачем до свого відзиву.

12 березня 2015 року позивач ОСОБА_1, діючи в інтересах своїх дітей, оформив договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Красноградської державної нотаріальної контори Харківської області Мотковою Н.О., реєстровий №1-488. За змістом фабули даного договору: «Ми, що нижче підписалися - ОСОБА_1 . . . . (надалі Дарувальник) та ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . . . . .(надалі Обдаровувані) з іншої сторони, уклали цей договір про таке»:

п.1 Дарувальник ОСОБА_1 передав безоплатно у власність, а обдаровані (доньки ОСОБА_6 та ОСОБА_7) прийняли у дарунок 1/2 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 по 1/4 частці кожній.

п.2 Квартира, частка якої дарується, трикімнатна, загальною площею 68,8кв.м.

п.3 Документом, що підтверджує право власності дарувальника на зазначену 1/2 частку у праві спільної часткової власності на дану квартиру є договір купівлі-продажу квартири, посвідчений Красноградською державною нотаріальною конторою Харківської області 17.08.2010 року за реєстрованим №1-895 та зареєстрований в Реєстрі прав власності на нерухоме майно КПТІ «Інвентаризатор» 12.10.2010 року, номер запису 3626.

п.7 Дарувальник стверджує, що зазначена 1/2 частка у праві власності на квартиру нікому іншому не відчужена . . . . ., треті особи не мають права на цю частку квартири.

В кінці даного договору у графі «Дарувальник» зазначено тільки одне прізвище - ОСОБА_1 та мається його підпис.

При цьому в самому позові (абзац 4) сам позивач зазначає, що 12 березня 2015 року він, діючи в інтересах дітей, оформив договір дарування, відповідно до якого він, діючи за взаємною згодою з відповідачкою, виділив та подарував 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 своїм дочкам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у розмірі по 1/4 частці кожній.

Враховуючи, що позивачем не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову у задоволені позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно витягу про державну реєстрацію № 27605264, виданого 12 жовтня 2010 року КПТІ « «Інвентаризатор», за сторонами у справі було зареєстровано по ? частині спірної квартири, у зв'язку з чим посилання позивача, що спірна квартира належала на праві спільної сумісної власності, а спільної часткової власності, є помилковим.

Доводи апеляційної скарги процесуальне рішення суду, прийняте по суті розглянутого ним питання не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного його вирішення. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки, а також особистого тлумачення представника позивача норм діючого законодавства України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 25 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення буде складено 02 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді -