№ 2-5809/11
провадження 6/201/90/2018
УХВАЛА

20 квітня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

за участі секретаря Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву публічного акціонерного товариства «ОТП Факторинг Україна» про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документу щодо боржника ОСОБА_1 до виконання та про видачу дублікату виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_1 по цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором і судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 20 жовтня 2010 року звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2010 року позовну заяву задоволено.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року заяву про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчих документів до виконання та про видачу дублікатів виконавчих листів по справі задоволено.

ПАТ «ОТП Факторинг Україна» 13 квітня 2018 року знову звернулося до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документу до виконання та про видачу дубліката виконавчого листа по справі щодо боржника ОСОБА_1

Особи, які брали участь у справі, у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. В своїй заяві заявник просив суд розглянути заяву за відсутності його представника. З урахуванням зазначеного суд вважає можливим розглядати вказане питання за відсутності цих осіб.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п. 17.4 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (редакція від 15.12.2017) у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для предявлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Частиною 1 ст. 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для предявлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк предявлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Згідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час спірних правовідносин) виконавчі документи, видані на підставі судових рішень, можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його винесення.

Частиною 5 ст. 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Перевіривши матеріали справи, заяви та оцінивши обставини справи, а також надані та добуті докази, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2010 року позовну заяву задоволено, а саме: стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» загальний борг по кредитному договору від 06 червня 2008 року в сумі 122656 гривень 89 коп. (основний борг, відсотки і пеня), витрати на судовий збір 1700 грн. і інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 120 грн., а всього 124476 грн. 89 коп..

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що вказане вище рішення суду у встановленому законом порядку набрало законної сили та судом видано виконавчі листи по справі.

Також по справі в порядку виконання рішення суду вирішувалися різні питання (про поновлення строку на предявлення виконавчого документа до виконання; про видачу дубліката виконавчого листа та інше) ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року.

Виданий судом виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_1 перебував на примусовому виконанні у відповідному органі державної виконавчої служби, однак був повернутий.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що заявник в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Статтею 82 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом під час розгляду подання встановлено, що стягувачем було отримано копію рішення по зазначеній справі та виконавчі листи та предявлено його до виконання, однак постановою державного виконавця виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_1 був повернутий стягувачу.

Також судом встановлено, що інших відомостей відносно місцезнаходження чи примусового виконання або відомостей та доказів на підтвердження того, що виконавчий лист було втрачено, суду не надано.

Крім того слід зазначити, що заявником до заяви додано копію виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_1, посвідчено представником заявника 06 квітня 2018 року, та зазначено, що копія з оригіналом вірно, тобто з зазнаного вбачається, що оригінал зазначеного виконавчого листа не втрачено.

З урахуванням наведеного та встановленого судом при розгляді вказані заявником у обставини не свідчать про втрату виконавчого листа, і лише є його припущенням, на чому не може ґрунтуватися судове рішення, а тому підстав та доказів, що виконавчий лист було втрачені при пересилці поштою стягувачу не надано, також не було зазначено чи звертався стягувач до органів поштового зв'язку з приводу надходження такого виконавчого листа, а також не зазначено, чому він тривалий час не цікавиться рухом виконавчого провадження і своєчасно не звертався з заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред'явлення.

Крім того слід звернути увагу, що з урахуванням наведеного та встановленого судом при розгляді вказані заявником у заяві обставини не свідчать про поважність пропуску вказаного строку з поважних причин, оскільки на підтвердження не надано жодного доказу, що стягувач звертався у встановленому законом порядку до відповідної державної виконавчої служби та останньому було відмовлено у відкритті виконавчого провадження у звязку з пропуском строку предявлення виконавчого документа до виконання та, що цей строк останніми дійсно було пропущено саме з поважних причин та є передбачені законом підстави для його поновлення.

Слід звернути увагу, що підставою для поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання є поважність причин пропуску такого строку, а перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, тому суд відповідно до ст. 89 ЦПК України дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі та заяві доказів.

Проте в цій заяві не зазначено обєктивних причин та обставин та не було надано відповідних доказів на підтвердження зазначеного та, що вказаний строк було пропущено саме з поважних причин та є передбачені законом підстави для його поновлення.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що причини з яких було пропущено строк для предявлення виконавчого документу щодо боржника ОСОБА_1 до виконання не є поважними, також за таких обставин, чинним законодавством не передбачено видачу дублікату виконавчого листа, а тому видавати дублікат виконавчого листа на теперішній час немає законних підстав, а тому заява не обґрунтована та така, що не підлягає задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги наполягання заявника по справі на задоволенні зазначеної заяви, оскільки вони спростовуються вищенаведеним, не ґрунтуються на фактичних даних та обєктивно нічим не підтверджені.

За таких обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість вказаної заяви, оскільки вона не підтверджена, безпідставна і не ґрунтується на вимогах закону, передбачених законом підстав для її задоволення немає, а тому вважає за необхідне відмовити у її задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 4, 12,13, 76,77, 81, 84, 89, 258, 259, 260, 353, 443, п. 17.4 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України ЦПК України, ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Публічному акціонерному товариству «ОТП Факторинг Україна» у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документу щодо боржника ОСОБА_1 до виконання та про видачу дублікату виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_1 по цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором і судових витрат відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя -