АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/8385/15-ц Номер провадження 22-ц/786/597/18Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді-доповідача Дорош А.І.
Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі: Ачкасовій О.Н.
учасники процесу:
позивач ОСОБА_1
представник відповідача ОСОБА_2
переглянула у порядку у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 грудня 2017 року, ухвалене суддею Кривич Ж.О., повний текст рішення складено - дати не вказано

у справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави, треті особи: військова частина № НОМЕР_1 Міністерства оборони України, виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області, Міністерство оборони України, про визнання дій неправомірними, зобов`язання виключити житлове приміщення із числа службових,-
В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави про визнання дій неправомірними, зобов`язання виключити житлове приміщення із числа службових.
Позовна заява мотивована тим, що вона з 17.10.2001 року по 16.07.2015 року працювала в Збройних Силах України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.07.2015 року № 18-рс звільнена з посади старшого солдата контрактної служби, радіотелеграфіста вузла зв`язку та інформатизації у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до ч. 8 цієї ж статті з 16.07.2015 pоку, виключена зі списків особового складу частини з усіх видів забезпечення і направлена для постановки на військовий облік до Кременчуцького ОМВК Полтавської області. Вислуга років в Збройних Силах України становить - 13 років 8 місяців. Її сім`я складається з трьох осіб - вона та двоє синів: ОСОБА_3 , 1998 року народження, та ОСОБА_4 , 2004 року народження. З 08 грудня 2007 року вона перебуває на квартирному обліку військовослужбовців потребуючих поліпшення житлових умов в Кременчуцькому гарнізоні. 28.09.2012 року на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради № 975 від 21.09.2012 року видано ордер № 54 серії Д від 28.09.2012 року на жиле приміщення житловою площею 24,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . 28.07.2015 рок вона звернулась із заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави щодо виключення вищезгаданої 1-но кімнатної квартири зі складом сім`ї - 3 особи з числа службової. Листом № 2499 від 28.07.2015 року їй відмовлено у вирішенні питання щодо виключення вищезгаданої 1-ї кімнатної квартири зі складом сім`ї - 3 особи з числа службової так, як порушена санітарна норма (кількість кімнат) житлової площі на отримання постійного житла та подальшої її приватизації. Просила суд зобов`язати квартирно - експлуатаційний відділ м. Полтава виключити із числа службового житла квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

20.11.2015 р. позивач подала до суду уточнену позовну заяву, в якій остаточно просила суд зобов`язати квартирно - експлуатаційний відділ м. Полтава виключити із числа службового житла квартиру за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 48-52).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2016 року, позовна заява ОСОБА_1 задоволена. Зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтави виключити із числа службового житла квартиру за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 78-79,132-136).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року касаційну скаргу Міністерства оборони України задоволено частково. Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1 а.с. 195-197).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 грудня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави про визнання дій неправомірними, зобов`язання виключити житлове приміщення із числа службових задоволено.

Зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтава виключити із числа службового житла квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що відмова у виключенні квартири з числа службової є неправомірною, оскільки протягом усього часу проходження військової служби позивач будь-якого іншого житла, крім службового, для постійного проживання з членами сім`ї не отримувала, а при наданні спірної квартири КЕВ не порушувало питання щодо невідповідності наданого житла вимогам ст. 50 ЖК України. Згідно з п. 11 Порядку забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1081, житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень. Інструкцією про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень», затвердженої наказом Міністерства оборони України № 737 від 30.11.2011 року, визначений механізм та порядок виключення квартир із числа службових у Збройних Силах України, а також осіб звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов за рахунок фонду Міністерства оборони України. Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виключення квартири з числа службових, відповідач послався на єдину підставу порушення санітарної (кількість кімнат) жилої площі для отримання постійного житла, проте у цій відмові про необхідність у використанні цього житла як службового підставою для відмови не зазначалося відповідачем, Крім цього, проживання позивача в однокімнатній квартирі з сином, старшим 9 років, не є законною підставою для відмови у виключенні квартири з числа службових, сім`ю позивача відповідно до положень ст. 125 ЖК України не можна виселити зі спірної квартири без надання іншого житла.

В апеляційній скарзі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не взяв до уваги те, що службове жило позивача складається з однієї ізольованої кімнати, що не відповідає вимогам ст. 50 ЖК УРСР, тому у відповідача відсутні законні підстави для надання згоди на клопотання перед МО України про включення квартири із числа службової, старший син позивача з 30.12.2015 р. знятий з реєстрації у службовій квартирі тимчасово, на час навчання в учбовому закладі, а даний факт не може бути підставою для зняття його квартирної черги як члена сім`ї, ОСОБА_1 у спірній квартирі проживає разом з дітьми, розпоряджається квартирою, жодних дій чи рішень, спрямованих на виселення останніх з квартири КЕВ м. Полтава та іншими відповідачами не приймалос,а тому спірна квартира не може бути виключена із числа службових, оскільки використання її як службового жилого приміщення є актуальним. Квартира є державною власністю. У разі виключення її з числа службових, вона перестане використовуватися за призначенням. Житлові права ОСОБА_1 та членів її сім`ї не порушуються, тому її бажання змінити статус квартири не є підставою для задоволення позову.

Відзиви на апеляційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин вбачається, що ОСОБА_1 з 17.10.2001 р. по 16.07.2015 р. перебувала на службі в Збройних Силах України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.07.2015 №192 звільнена з посади старшого солдата контрактної служби, радіотелеграфіста вузла зв`язку та інформатизації, у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) частини 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», з урахування частини 8 цієї ж статті, з 16 липня 2015 року виключена зі списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення і направлена для зарахування на військовий облік до Кременчуцького ОМВК Полтавської області. Вислуга років в Збройних Силах України становить - 13 років 8 місяців (т.1 а.с. 9, 10).

З 08 грудня 2007 року ОСОБА_1 складом сім`ї з трьох осіб: неї та двох синів: ОСОБА_3 , 1998 р.н., та ОСОБА_4 ,2004 р.н. перебуває на квартирному обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов у Кременчуцькому гарнізоні (т.1 а.с. 7,8,13).

28 вересня 2012 року на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради № 975 від 21.09.2012 р. ОСОБА_1 з сім`єю у складі 3-х чоловік видано ордер № 54 серії Д від 28.09.2012 р. на жиле приміщення житловою площею 24,3 кв.м., яке складається з однієї кімнати, за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 11).

28 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулась з заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави про виключення вказаної квартири з числа службового житла.

Листом № 2499 від 28.07.2015 р. Квартирно-експлуатаційним відділом м. Полтави відмовлено ОСОБА_1 у вирішенні питання зняття статусу «службова» із вказаної квартири, так, як порушена санітарна норма (кількість кімнат) житлової площі на отримання постійного житла (т.1 а.с. 44).

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд правильно виходив із того, що проживання ОСОБА_1 в однокімнатній квартирі з сином, старшим 9 років, не є підставою для відмови у виключенні квартири з числа службових, оскільки такими діями (бездіяльністю) порушується право позивачки на забезпечення себе і членів своєї сім`ї постійним житлом, так як існує правова невизначеність відносин між нею та відповідачем як органом, від якого залежить право позивачки на зміну статусу спірного житла зі службового на постійне.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, яку правило, окремі квартири.

Відповідно до п.6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 0-4.02.1988р. №37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної вмісті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Згідно ч. 2 п. 11 «Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 р., виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Механізм та порядок виключення квартир із числа службових у Збройних Силах України регулюється також положеннями Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011року.

Пунктом 2.2. зазначеної Інструкції передбачено, що всі рішення щодо включення (виключення) житлового приміщення до (із) числа службового приймаються Міністром оборони України. У подальшому житлове приміщення включається (виключається) до (із) числа службового за рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженим з начальником відповідних територіальних квартирно-експлуатаційних управлінь.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.50 ЖК жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам. При наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя.

Як вбачається із листа № 2499 від 28.07.2015 р. Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави на заяву ОСОБА_1 з приводу зміни статусу квартири, єдиною підставою відмови у вирішенні питання зняття статусу «службова» із вказаної квартири є порушення санітарної норми (кількість кімнат) житлової площі на отримання постійного житла (т.1 а.с. 44).

Проте, матеріали справи вказують на те, що вимоги закону не були дотримані ще при виділенні ОСОБА_1 спірної квартири, як службової, на сім`ю із трьох осіб: неї та двох синів, одному з яких на час вселення виповнилося 13 років, тому зазначена обставина є формальною та не може бути визначальною при вирішенні питання щодо виведення квартири з числа службової.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що є неспроможними заперечення відповідача щодо неможливості порушення питання про виключення спірного житла із числа службового з посиланням на невідповідність його вимогам ст.50 ЖК України.

Стаття 8 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» передбачає:

1. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

2. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього прав, за винятком випадків, коли таке втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших.

У рішенні Європейського Суду від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява №39948/06, п.п.47,48 , Суд зазначив, що втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що передбачені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві». Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним в демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити у контексті всієї справи загалом, чи були мотиви, наведені для виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8.

Враховуючи положення статі 8 Конвенції та рішення Європейського суду, які є джерелом права, колегія суддів приходить до висновку, що відмова КЕВ м.Полтави у погодженні клопотання щодо виключення спірної квартири з числа службової є неправомірною, оскільки не відповідає інтересам родини позивача з двома неповнолітніми дітьми, які іншого житла не мають, відповідно до ст.125 ЖК України не можуть бути виселені із службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення, тому зазначена відмова КЕВ є втручанням у право позивача та її дітей на житло. Відповідач не довів, що його відмова у позитивному вирішенні заявленого позивачкою клопотання відповідає законним цілям, передбаченим у п.2 статті 8 Конвенції.

Таке втручання з огляду на викладені обставини не можна визнати необхідним у демократичному суспільстві та, відповідно, не можна вважати пропорційним інтересам позивача та її родини.

Доводи апеляційної скарги про те, що службове житло не відповідає вимогам ст. 50 ЖК УРСР, тому у відповідача відсутні законні підстави для надання згоди на виключення квартири із числа службової, не заслуговує на увагу з вище зазначених мотивів.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що у даний час житлові права позивача не порушуються, оскільки вказане виходить за межі предмету спору.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 368, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 грудня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2018 року.

Головуючий суддя-доповідач Дорош А.І.

Судді: Лобов О.А.

Триголов В.М.