Провадження № 2/712/304/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2018 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Романенко В.А.

за участю секретаря Таран А.І.

розглянувши в спрощеному відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 24 серпня 2017 року, в районі вулиць Шевченка - Піонерська, в результаті неправильної експлуатації водієм ОСОБА_2, машини ВАЗ 2104 номер НОМЕР_1, було пошкоджено лакофарбове покриття його автомобіля НОМЕР_2.

Водій ОСОБА_2, в результаті різкого і необережного відкриття дверей свого автомобіля, пошкодив лакофарбове покриття його автомобіля. Відмовився спілкуватися з приводу того, що сталося і покинув місце події.

Він був вимушений викликати поліцію.

Коли ОСОБА_2 повернувся до автомобіля і побачив співробітників поліції, він висловив готовність домовлятися. Патрульні, упевнившись, що постраждалих немає, а сторони готові домовлятися, поїхали з місця події.

ОСОБА_2 спочатку стверджував, що нічого страшного там немає, все можна виправити самому, почав затирати пошкодження, але переконавшись, що самому це не виправити, вирішив звернутися в свою страхову компанію. Для цього, на місці, був складений Європротокол, підписаний обома сторонами.

Протокол був направлений для розгляду в страхову компанію. Експерт страхової компанії оцінив збиток в 2005 грн.

Юридичний відділ страхової компанії, вивчивши матеріали справи, відмовив у відшкодуванні збитку, вказавши, що цей випадок не є страховим, а є результатом неправильної експлуатації автомобіля водієм ОСОБА_2

Після отримання відмови від страхової компанії і для отримання компенсації за заподіяну шкоду, він намагався зв'язатися з ОСОБА_2, але він проігнорував всі дзвінки, смс і письмові звернення.

Виходячи з вище викладеного, стає зрозумілим, що ОСОБА_2 пошкодивши його майно не вважає за необхідне відшкодовувати збиток.

Він відчуває стрес і моральне виснаження, від того, що таке елементарне питання неможливо вирішити мирним шляхом з цією людиною.

Просить стягнути з відповідача на його користь суму заподіяного збитку в розмірі 2005 грн., витрачену ним на листування зі страховою компанією «Євроінс-Україна» в розмірі 44,90 грн., суму судового збору, сплаченого за подання цього позову в розмірі 650 грн., моральну шкоду в розмірі 8000 грн.

03.01.2018 року ОСОБА_1 скерував до суду заяву, в якій просить стягнути з відповідача на його користь суму заподіяного збитку в розмірі 9494,52 грн., суму витрачену на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 175,80 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та пояснив, що ушкодження були не значні, а тому він відремонтував пошкоджений транспортний засіб власним коштом. Внаслідок дій відповідача позивачу не завдано значних матеріальних збитків, діяння відповідача є неумисними, порушене право відповідача відновлено в день завдання шкоди.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

У звязку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст. 124 Конституції України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що 24 червня 2017 року в районі вулиць Шевченка-Піонерська в м. Черкаси водій автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_2 пошкодив лакофарбове покриття автомобіля НОМЕР_4, який належить ОСОБА_1.

Учасниками пригоди було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол).

Не викликає сумніву той факт, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 24.06.2017 року з вини водія автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_2, був пошкоджений автомобіль НОМЕР_5, який є власністю ОСОБА_1, про що не заперечував в судовому засіданні і сам відповідач ОСОБА_2

Відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації наземного транспортного засобу ВАЗ 2104 д/н НОМЕР_6, застраховано у ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/0958009 від 01.12.2016 року, укладеним з власником автомобіля ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 ст. 985 ЦК України встановлено, що страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Згідно п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування, до якої додати документи, перелік яких наведений у п. 35.2 цієї статті.

03 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» з заявою про страхову виплату.

26 липня 2017 року ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» складений акт огляду транспортного засобу, в якому зазначено ушкодження - передні ліві двері пошкоджено ЛФП ~ 5 см.

23 серпня 2017 року ОСОБА_1 отримав відповідь від ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», відповідно до якої Товариство не може кваліфікувати заявлену подію як страхову та здійснити виплату страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль Daewoo Gentra, реєстраційний номер НОМЕР_7, внаслідок події, що мала місце 24.06.2017 року.

В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що бачив, як біля гаража стояв автомобіль, однак що там робили він не знає.

Суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_3, оскільки в судовому засіданні свідком взагалі не було зазначено, яке саме було пошкодження, та як вбачається з його показів, він взагалі його не бачив.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засідання пояснив, що після пошкодження, він, ОСОБА_1, ОСОБА_2 поїхали до гаража. У нього була «затірочна» паста і він затер нею пошкодження. Після чого він бачив, що сторони склали європротокол.

Дані покази свідка ОСОБА_4 суд не бере до уваги, оскільки він не є фахівцем у визначенні пошкоджень та встановлення матеріального збитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті і порушення її цивільного право, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на вiдповiднiй правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Оціночна діяльність регулюється рядом нормативних актів, в тому числі Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національним стандартом № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року N 1440, а проведення автотоварознавчих досліджень також «Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів».

При цьому, відповідно до п.п. 2.3, 2.4 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Отже очевидно, що визначення розміру матеріальної шкоди потребує спеціальних знань.

Відповідно до «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питання підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Мінюсту України № 53/5 від 08.10.1998 року визначення ринкової вартості колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), їх складових, а також визначення розміру вартості матеріальних збитків, заподіяних власнику або володільцю колісних транспортних засобів, їх складових унаслідок пошкодження останнього відноситься до основних завдань автотоварознавчої та транспортно-товарознавчої експертизи.

Позивачем надано висновок експертного дослідження від 29.12.2017 року № 4/19, відповідно до якого розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля Daewoo Gentra р.н. СА 5606ВМ внаслідок його пошкодження, станом на дату оцінки (тобто 29.12.2017) може складати 9494,52 грн.

В судовому засіданні був допитаний судовий експерт ОСОБА_5, який був попереджений про кримінальну відповідальність. Висновок експертного дослідження від 29.12.2017 року № 4/19 підтримав в повному обсязі.

Своїм правом просити суд призначити відповідну судову експертизу сторона відповідача за час розгляду спору судом не скористалася і жодних об'єктивних перешкод з цього приводу на думку суду вона не мала.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що матеріальна шкода у розмірі 9494,52 грн. підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Розподіл судових витрат необхідно провести відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 175,80 грн.

На підставі ст.ст. 15, 16, 22, 979, 985, 1166, 1187, 1192 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 141, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 9 494,52 грн., витрати на проведення авто товарознавчого дослідження в розмірі 175,80 грн., а всього 9 670,32 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Апеляційного суду Черкаської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: