Справа № 487/955/18
Провадження № 2/487/1236/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2018 року м. Миколаїв Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., за участі секретаря Ігнатьєва А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва цивільну справу № 2/487/1236/18 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль" про зобов'язання припинення нарахування оплати за постачання теплової енергії

В С Т А Н О В И В:

22.02.2018р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль" про припинення нарахування оплати за постачання теплової енергії квартири АДРЕСА_1.

В позові позивач посилався на те , що йому належить на праві приватної власності квартира у житловому будинку садибного типу. Відповідач безпідставно нараховує йому оплату за теплову енергію, оскільки належна йому квартира опалюється за допомогою електрики, і від'єднана від централізованого опалення , що не порушує цивільних прав відповідача та третіх осіб. Як на правову підставу свого позову позивач послався на приписи Конституції України, Цивільного кодексу України, якими регулюються відносини власності.

Ухвалою суду від 19.03.2018року по вищезазначеній справі відкрито провадження.

В судове засідання позивач не з'явився, в заяві позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення, а також просив розглядати вказану справу без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився,в заяві просив розглядати справу без його участі, надав до суду письмові заперечення, в яких позов не визнав, просив відмовити в їх задоволенні.

Так, у відзиві на позов , відповідач вказав, що позивачу були видані технічні умови на відключення від централізованого теплопостачання із роз'ясненнями щодо порядку та умов проведення відключення. Всупереч нормам чинного законодавства та за наявності відмови міжвідомчої комісії при адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради у наданні дозволу на відключення квартири від системи централізованого опалення позивач провів самовільний демонтаж системи централізованого опалення квартири. Як на правову підставу своїх заперечень відповідач послався на положення постанови Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року, якою затверджені Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, наказ Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №4 від 22.11.2005 року зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 09.12.2005 року за №1478/11758.

Дослідивши матеріали цивільної справи суд приходить до наступного.

Так, судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №95477210 від 23.08.2017 року.

Належна позивачу квартира має площу 95,7 кв. м і розташована в одноповерховому житловому будинку, що вбачається із технічного паспорту складеного 01.09.2017 року.

Квартиру позивача на підставі заяви позивача було знято із балансу житлово-експлуатаційної організації ТОВ «Николаевдомсервис» управлінням комунального майна Миколаївської міської ради на підставі розпорядження управління комунального майна ММР №184-р від 13.06.2017 року і технічну експлуатацію квартири позивач здійснює сам.

На підставі відповідних технічних умов ПАТ ЕК «Миколаївобленерго», згідно яких дозволена потужність електропалення становить 6 кВт, позивачем було влаштоване електричне опалення належної йому АДРЕСА_1.

Оскільки власник вправі володіти і користуватися своїм майном на свій розсуд позивачем було прийняте рішення про відмову від споживання теплової енергії відповідача.

З метою від'єднати належну йому квартиру від централізованого опалення в установленому порядку позивач звернувся із листом до адміністрації Заводського району виконавчого комітету Миколаївської міської ради (міжвідомчої комісії) та надав перелік документів, визначений рішенням міськвиконкому №1571 від 24.07.2009 року «Про надання погоджень при переведенні окремих квартир у багатоквартирних житлових будинках на влаштування автономних систем опалення і гарячого водопостачання» із змінами, а саме: квитанцію про повну оплату послуг за централізоване опалення , технічні умови експлуатуючої житловий будинок №72 організації ТОВ" Николаевдомсервис» ,технічні умови ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» та технічні умови ПАТ «Миколаївобленерго».

26.09.2017 року міжвідомчою комісією адміністрації району позивачу було відмовлено у наданні погодження на відключення з тієї підстави, що позивачем не надано усіх документів передбачених переліком, а саме через відсутність актів-претензій. Але як встановлено судом, оскільки претензії з боку позивача на якість опалення були відсутні, то з цих підстав акти-претензії про одержання неякісної послуги з теплопостачання позивачем і не складались.

01.10.2017 року позивачем до початку опалювального сезону були виконані роботи з демонтажу системи централізованого опалення квартири, на підтвердження чого надані фотоматеріали.

04.10.2017 року на адресу житлово-експлуатаційної організації - ТОВ «Николаевдомсервис» та відповідача позивачем було подано заяву, якою позивач просив зафіксувати факт від'єднання квартири від централізованого опалення, яка вже не перебуває на балансі житлово-експлуатаційної організації .

Житлово-експлуатаційна організація - ТОВ «Николаевдомсервис», яка обслуговує будинок №72, у відповіді на лист повідомила позивача про необхідність вирішення питання по відключенню безпосередньо із теплопостачальною організацією, а саме із ПАТ «Миколаївська ТЕЦ», тобто з відповідачем по справі.

Так, на адресу відповідача позивачем 04.10.2017 року було направлено окрему заяву, в якій позивач зазначив, що як власник квартири на підставі ч. 1 ст. 319 ЦК України вправі володіти, користуватися і розпоряджатися майном на власний розсуд. Згідно наданого права власності він вирішив відмовитися від споживання фактично нав'язаної послуги із постачання теплової енергії за допомогою централізованого опалення через її високу вартість та неможливістю гнучкого регулювання рівня опалення квартири, що фактично вганяє його у борги. Також позивач відзначив, що вказане від'єднання не порушує права інших власників квартир, оскільки його квартира є крайньою і через неї не проходять теплові мережі до інших квартир. Так як договір про надання послуг з централізованого опалення між ним та відповідачем окремим документом не укладався, система централізованого опалення де-факто відсутня, він просив відповідача припинити нараховувати плату за опалення за відповідним особовим рахунком, у зв'язку із фактичною неможливістю споживання тепла.

Згідно відкоригованого технічного паспорту альтернативним опаленням належної позивачу квартири є опалення за допомогою електричного котла.

Листом відповідача від 03.11.2017 року позивачу було відмовлено у фіксації факту припинення постачання теплової енергії та припинення нарахування відповідної оплати посилаючись на профільні підзаконні акти, а саме виходячи з того, що відключення помешкань від централізованого теплопостачання без влаштування альтернативного джерела опалення приміщення (квартири) заборонено. Але, як встановлено судом опалення квартири здійснюється позивачем за допомогою електроенергії на підставі технічних умов виданих ВАТ ЕК «Миколаївобленерго та договору, в якому зазначено, що електрика використовується у тому числі і для опалення.

Письмовий договір між позивачем та відповідачем на постачання теплової енергії відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не укладався, а послуга оплачувалася на підставі виставлених відповідачем рахунків.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року, якою затверджені Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення вказано, що цими Правилами регулюються відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги).

Відповідно до п. 24 споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а згідно п. 25 відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №4 від 22.11.2005 року зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 09.12.2005 року за №1478/11758 затверджено Порядок, яким визначається процедура відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води (далі - ІДО і ГВП) житлового будинку при відмові споживачів від послуг централізованого опалення і гарячого водопостачання.

Відповідно до п. 1.2 Порядку для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг ЦО і ГВП орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань шодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП (далі - Комісія), призначає голову та затверджує її склад, затверджує положення про роботу комісії.Засідання постійно діючої міжвідомчої комісії відбуваються у міру потреби, але не рідше одного разу на місяць.

Відповідно до п. 2.1 Порядку для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП.

Відповідно до п. 2.2.1 Порядку при позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП.

Згідно п. 2.6 Порядку по закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП (додаток 4) і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження.

Згідно п. 2.7 Порядку після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Як зазначалося вище позивач звертався до міжвідомчої комісії при адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, яка відмовила у погодженні з огляду на відсутність актів-претензій щодо якості послуги.

Позивачем все ж таки було проведено відключення квартири від централізованого опалення, яке відповідно до зазначених відповідачем підзаконних актів кваліфікується як самовільне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 2 ст. 2 ЦПК України до основних засад (принципів) цивільного судочинства віднесено принцип верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ч. 2, З ст. 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до абз. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

З цими положеннями кореспондуються положення ч. 1 ст. 319 ЦК України, а саме власник вправі володіти, користуватися і розпоряджатися майном на власний розсуд.

Згідно ч. 7 ст. 41 Конституції України використання власності, зокрема не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Загальні питання щодо купівлі-продажу, в тому числі і теплової енергії, як товарної продукції, регулюються параграфом 1 глави 54 ЦК України, а отже є цивільними.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд виходить із того, що відповідачем не спростовано факту припинення постачання теплової енергії до квартири позивача, відсутності заборгованості за надані послуги, відсутності укладеного письмового договору, відсутності альтернативного опалення, відсутності завданої шкоди відповідачу та третім особам (іншим споживачам послуги), а також наявності факту порушеного права та законного інтересу.

Продовження нарахування плати за послугу з централізованого теплопостачання позивач підтвердив рахунками-повідомленнями відповідача, чим порушується принцип закріплений в ч. 5 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» щодо обов'язку споживача здійснювати щомісячну оплачувати лише за фактично отриману теплову енергію.

Отже відповідач продовжує нараховувати плату за тепло позивачу , яке фактично не поставляється, а тому на підставі викладених норм чинного законодавства, що регулюють право власності та принципу верховенства права, у даному випадку права власності позивача на належну нерухомість, суд за результатами розгляду справи дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявності підстав для його задоволення.

Керуючись ст.ст.6, 7, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль" про зобов'язання припинення нарахування оплати за постачання теплової енергії задовольнити.

Зобов'язати приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» (, м. Миколаїв, вул. Каботажний узвіз, 18) припинити нарахування оплати за постачання теплової енергії до квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 , починаючи з 04.10.2017 року.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (, м. Миколаїв, вул. Каботажний узвіз, 18) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_4, код НОМЕР_1) суму судового збору в розмірі 704, 80 грн.

Рішення набирає законної сили через 30 днів, якщо не буде подана апеляційна скарга.

Рішення суду може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду .

Суддя Павлова Ж.П.