Справа № 521/6478/18
Провадження №2/521/2884/18
30 жовтня 2018 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого-судді Целух А.П.
за участю секретаря-Корнієнко Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеси цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» про захист прав споживача, заборону передавати борг і відступати право вимоги,
Заочним рішенням Малиновського райсуду м.Одеси від 10.05.2016 року було задоволено вимоги ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_4 заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 12.01.2016 року у розмірі 31 331,98 дол.США, що на день ухвалення рішення за курсом НБУ становило 736 438,30 гривень. На виконання вказаного рішення був виданий виконавчий лист від 14.05.2018 року. 10.10.2018 року представник відповідача звернувся до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом від 14.05.2018року.
Крім того, позивач зазначила, що банк діє в порушення вимог п.2.2.1 Договору іпотеки від 05.09.2007 року, згідно якого Іпотекодержатель гарантує, що відома йому інформація не буде розголошена третім особам.
Посилаючись на те, що на даний час опинилась в скрутному матеріальному становищі, не маючи постійної роботи та іншого житла, крім квартири, що є предметом іпотеки, а також вказуючи, що банк фактично погрожує психологічним тиском колекторів, спонукаючи її на укладання договору про переуступку боргу та розрахунку в майбутньому з новим кредитором, позивач з метою відновлення свого порушеного права, звернулася до суду з вказаним позовом.
У судове засідання позивач не зявивилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.
Представник відповідача у судове не зявився, надав відзив стосовно заявлених позовних вимог, у задоволенні позовної заяви заперечував з підстав, викладених у відзиві. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про захист прав споживача, заборону передавати борг і відступати право вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із п. 2.2.1 Договору іпотеки від 05.09.2007 року, Іпотекодержатель гарантує, що інформація, яка стала йому відома у звязку із укладенням та виконанням цього Договору, щодо якої Іпотекодавцем було вказано на її конфіденційність, не буде розголошена третім особам, за виключенням випадків, прямо передбачених чинним законодавством, а також випадків, коли надання такої інформації третім особам повинно відбутися у звязку із необхідністю забезпечення інтересів іпотеко держателя, повязаних із збереженням предмета іпотеки.
У звязку з тим, що боржник перестав належним чином виконувати свої зобовязання за кредитним договором, 03.11.2015 року були направлені вимоги про дострокове виконання зобовязаня за кредитним договром.
Судом встановлено, що на останній сторінці Кредитного договору своїм підписом ОСОБА_1 засвідчила, що другий примірник цього Договору отримала 05.09.2007 року.
Також, в Кредитному договорі ОСОБА_1 власноручно зазначила, що «Договір мною прочитаний, його умови та правові наслідки підписання кредитного договору мені зрозумілі та я з ними згоден. Підпис під цим договором зроблено мною власноручно та добровільно».
Оскільки зобовязання за кредитним договором не були виконанні, ОСОБА_2 звернувся із позовною заявою про дострокове солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором в суд.
10.05.2016 року Заочним рішенням Малиновського районного суда м. Одеси були задоволені позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.
Із матеріалів справи № 521/3186/16-ц вбачається, що «при винесенні заочного рішення відповідачі у судові засідання не зявилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутність не подали».
06.10.2016 року Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси відмовлено в задоволенні Заяви про перегляд заочного рішення, у звязку з тим, що «як вбачається з матеріалів справи, відповідачі повідомлялись належним чином, за місцем реєстрації місцяпроживання, про розгляд зазначеної справи, проте конверти поверталися до суду з відміткою «стік строк зберігання», таким чином суду не надано доказів поважності не отримання відповідачами судової кореспонденції, окрім того, відповідачами не надано жодного нового доказу який би вплинув на надану судом кваліфікацію спірних правовідносин»
14.05.2018 року представником Банку отримано належним чином оформлені за завірені виконавчі листи та Заочне рішення по справі № 521/3186/16-ц, яке набрало законної сили.
З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за кредитним договором стягується в примусовому порядку.
Відповідно до Постанови Верховного Суду по справі № 309/4208/13-ц від 18.01.2018 року та враховуючи постанови Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15 та від 25 травня 2016 року № 6-157цс16 про те, що виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя відвідповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Так, Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.05.2016 року по справі № 521/3186/16-ц задоволена позовна Заява ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, тобто наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.
У позовній заяві ОСОБА_1 наполягає на застосуванні її з Банком договірних відносинах Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Відповідно до Закону України, «Про мораторій на стягнення майна громадянУкраїни, наданого як забезпеченнякредитів в іноземнійвалюті», Протягом дії цього Закону:
1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;
2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);
3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.
Поняття мораторія фактично визначено ч. 1 п. 2 ст. 263 ЦК України, мораторій-відстроченнявиконаннязобов'язання на підставах, встановлених законом.
Відповідно до п. 14.1.255. ст. 14 Податкового Кодексу України, відступлення права вимоги - операція з переуступки кредитором прав вимоги боргу третьої особи новому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу кредитору або без такої компенсації.
Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанніможе бути зміненийіншою особою внаслідокпередання ним своїх прав іншійособі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, щоіснували на момент переходу цих прав, якщоінше не встановлено за договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Згідно із ч. 2 ст. 512 Цивільного Кодексу України, Кредитор у зобовязанніможе бути заміненийтакож в іншихвипадках, встановлених законом.
Згідно із ч. 3 ст. 512 Цивільного Кодексу України, Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщоцевстановлено договором або законом.
На підставі статті 513 Цивільного Кодексу України,Правочинщодозаміни кредитора у зобовязаннівчиняється у такійсамійформі, що і правочин, на підставіякоговиниклозобов'язання, право вимоги за якимпередається новому кредиторові.
Статтею 514 ЦивільногоКодексу України передбачено, До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, щоіснували на момент переходу цих прав, якщоінше не встановлено договором або законом.
Статтею 516 ЦК України і статтею 24 Закону України «Про іпотеку»встановлено, щозаміна кредитора у зобов'язанніздійснюється без згодиборжника, якщоінше не встановлено договором або законом. Якщоборжник не був письмо повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несеризикнастаннянесприятливих для ньогонаслідків. У цьомуразівиконанняборжникомсвогообов'язкупервісномукредиторові є належнимвиконанням.
Частиноюпершоюстатті 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахуноквиконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власностііпотекодержателя на нерухомемайно, що є предметом іпотеки, може бути оскарженоіпотекодавцем у суді (частини перша друга статті 37 Закону України «Про іпотеку»).
Пунктом 39 постанови Пленуму Вищогоспеціалізованого суду України з розглядуцивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенніспорів, щовиникаютьізкредитнихправовідносин» роз'яснено, що з урахуванням положень частини третьої статті33, статті36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
У відповідності п. 1.5. Договору іпотеки, у випадку невиконання іпотекодацем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобовязанб, за цим та/абоКредитним договором у втановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. Це застереження згідно ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимоги іпотекодержателя, який є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом.
Окрім того, Кредитним договором та Договором іпотеки сторонами погоджено право Банку повністю або частково передати (відступити) свої права та зобовязання третій особі без додаткового отримання згоди Позичальника.
Згідно із п. 2.2.1 Договору іпотеки від 05.09.2007 року, Іпотекодержатель має право уступати право вимоги погашення заборгованості по кредитному договору третій особі з одночасним повідомленням про таку уступку іпотекодавця. У випадку уступки права вимоги третій особі новий кредитор має право в разі невиконання іпотекодавцем забезпеченого заставою зобовязанняодержатизадоволенняз вартості заставленого майна в тому числі, але не обмежуючись, шляхом набуття права на предмет іпотеки у визначеному законом порядку.
Згідно із п. 7.5. Договору іпотеки від 05.09.2007 року, Ця іпотека зберігає силу у випадку, коли у встановленому законом порядку відбувається переведення іпотекодавцем боргу Кредитним договором на іншу особу.
Відступлення прав за цим договором здійснюється іпотекодержателем без необхідності отримання згоди іпотекодавця, за умови що одночасною здійснюється відступлення права вимоги за Кредитним договором.
Відступлення прав іпотекодержателем за цим договором здійснюється за правочином про відступлення прав, який підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встновленому законом порядку (якщо така реєстрація була проведена). Іпотекодержатель зобовязанийписьмово у птеденний строк повідомитиіпотекодавця про відступлення прав за цим договором і права вимоги за кредитним договором.
Верховний Суду по справі № 372/977/16-ц від 12.0.2018 року зазначає, що вимоги Закону України, «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», розповсюджуються на примусову реалізацію майна.
Із матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано достатніх доказів щодо примусової реалізації іпотечного майна. Кредитним договором та Договором іпотеки погоджені умови відступлення прав та зобовязань Банку третій особі без додаткового отримання згоди Позичальника, що погоджується із вимогами цивільного законодавства, тобто позивачка добровільно надала іпотекодержателю згоду на відступлення прав вимоги за кредитним договором. Одже, в даній справі неможливо застосування Закону України, «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки за спірним договором нерухоме майно не відчужувалось.
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для задоволення позовної заяви, суд вважає, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 200, 206, 258-259, 263-265, 268 81, 83 ЦПК України, ст. 14 Податкового Кодексу України, ст. ст. 263, 512, 513, 514, 516, 525, 526, 599, 611, 1048 ЦК України, ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст. 24, 33, 36, 37 ЗУ «Про іпотеку», Суд
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» про захист прав споживача, заборону передавати борг і відступати право вимоги - відмовити в повному обсязі.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання скарги через Малиновський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: А.П. ЦЕЛУХ