Справа № 369/7355/17 Головуючий у І інстанції Усатов Д. Д.
Провадження № 22-ц/780/936/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 48 10.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2018 року Апеляційний суд Київської області у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Івановій І.В., Сліпченка О.І.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а:

В липні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулась з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просила розірвати шлюб зареєстрований 12 грудня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського міського управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 1229.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що життя з відповідачем не склалося через чисельні сварки та конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сімя розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе.

Рішенням КиєвоСвятошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2017 року позов задоволено.

Шлюб, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 12 грудня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського міського управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 1229 - розірвано.

Після розірвання шлюбу змінено ОСОБА_3 прізвище з «Галицька» на дошлюбне «Павлюк».

В апеляційній скарзі в звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права відповідач просить рішення суду скасувати і в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що справа безпідставно розглянута за участі представників. При наявності спору про спільне майно подружжя, суд безпідставно не прийняв зустрічну позовну заяву до спільного розгляду та не врахував, що між сторонами можливе примирення.

У відзиві позивач посилається на те, що справа розглянута без порушень процесуального законодавства та за відсутності волі позивача шлюб збережений бути не може.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12 грудня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського міського управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 1229, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія 1-БК № 072182 від 12 грудня 2007 року.

Від спільного проживання сторони дітей не мають.

Встановивши, що спільне життя між сторонами не склалося через чисельні конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сімя розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе, суд укладений між ними шлюб розірвав.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК України у редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті.

З матеріалів справи вбачається, що протягом тривалого перебування справи у суді з 11 липня 2017 року та станом на 10 квітня 2018 року примирення подружжя не відбулося і позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважаючи, що примирення неможливе.

Обставини справи про те, що подружні відносини між сторонами припинилися з початку 2017 року визнаються відповідачем, а також те, що сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть і дітей у них від шлюбу не має.

Таким чином встановивши вказані обставини, суд обґрунтовано постановив рішення про розірвання шлюбу, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, яка не бажає з відповідачем мати подружніх відносин.

У відповідності до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Таким чином, оскільки істотних обставин, які б мали значення для спростування даного висновку суду не має, не містить його і апеляційна скарга, рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги за своїм змістом фактично зводяться до спору між сторонами щодо спільного майна подружжя, проте такі доводи до даного предмета судового розгляду відношення не мають, тому не мають правового значення для вирішення справи.

Посилання апелянта на порушення судом п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» стосовно того, що сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила ЦК про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються є необґрунтованими, оскільки взяті із контексту, що за своїм змістом унеможливлює представником особи реєстрацію від його імені в державному органі РАЦС розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду.

Справа розглянута за участі представників, які мали необхідний обсяг повноважень на вчинення процесуальних дій відповідно до вимог ЦПК України.

Посилання на порушення судом норм процесуального права в частині відмови у прийнятті зустрічного позову про поділ майна подружжя не є підставою для скасування рішення суду.

За таких обставин апеляційна скарга як необґрунтована підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді