Провадження № 2/344/4015/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_2 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Відповідач, який є її сином, зареєстрований за вказаною адресою, однак більше 15 років у ній не проживає. Жодних особистих речей відповідача в квартирі немає, витрати на утримання квартири не несе. Реєстрація ОСОБА_2 у вищевказаній квартирі тягне за собою понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1

Представник позивачки вимоги заявленого позову підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив позов задоволити в повному обсязі (а.с.32).

Відповідач вимоги заявленого позову визнав в повному обсязі, просив задоволити, справу розглянути без його участі (а.с. 27).

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого ОСОБА_1 позивається про його відновлення, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Як вбачається з Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.09.2002 року, виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_1, ОСОБА_3 - чоловіку, ОСОБА_2 - сину, ОСОБА_4 - сину в рівних долях (а.с.31).

Згідно копії довідки №02-02/00754 про склад сім'ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги від 17.08.2018 року, виданої КП "МІУК", копії будинкової книги для реєстрації громадян від 18.09.2002 року, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - син (а.с.3-7).

Як вбачається з заяви №02-02/05929 від 07.12.2018 року свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є сусідами ОСОБА_1, стверджують, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 фактично не проживає (а.с. 30).

Позивач ОСОБА_1 вказує, що реєстрація гр. ОСОБА_2 у її квартирі, який насправді там не проживає, перешкоджає здійсненню нею права на вільне користування і розпоряджання майном. Крім цього, нарахування сум по оплаті житлово-комунальних послуг проводиться виходячи із кількості зареєстрованих в квартирі осіб.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК Україн на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що реєстрація ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, створює перешкоди у здійсненні нею права власності вільного користування і розпорядження вказаною квартирою, а тому його слід поновити.

Оскільки, відповідач не проживає у вищевказаній квартирі, понад строки встановлені законодавством, не несе витрати по її утриманню, враховуючи те, що відповідач визнав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою №33 по вул. Галицькій №124 А в м. Івано-Франківську.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 150 ЖК України, ст.ст. 317, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 77-80 ЦПК України, ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", керуючись ст.ст. 259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1- задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 22.12.2018 року.

Суддя Пастернак І.А.