Справа № 357/4904/16-ц Головуючий у І інстанції Дубановська І. Д.
Провадження № 22-ц/780/1567/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 6 05.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії судів судової палати у цивільних справах: судді - доповідача Верланова С.М., суддів Іванової І.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_2 про скасування судового наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, в якій просив видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави в особі квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква заборгованість за користування житловою площею та комунальними послугами з урахуванням індексу інфляції за час прострочення та 3% річних у розмірі 16 141 грн. 91 коп.

18 травня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області видав судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква заборгованість за користування житловою площею та комунальними послугами у розмірі 16 141 грн. 91 коп. та судовий збір у розмірі 689 грн.

26 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із заявою про скасування судового наказу, в якій просив поновити строк на оскарження судового наказу, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 18 травня 2016 року, скасувати судовий наказ, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 18 травня 2016 року та вирішити питання про поворот виконання цього судового наказу у порядку, встановленому ст.444 ЦПК України у розмірі 339 грн. 71 коп. Також ОСОБА_2 заявив клопотання про звільнення його від сплати судового збору на підставі ч.4 ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» та п.2 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2018 року заяву ОСОБА_2 про скасування судового наказу повернуто заявнику.

Не погоджуючись з ухвалою судді першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та поновити йому строк на оскарження судового наказу від 18 травня 2016 року Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, скасувати судовий наказ від 18 травня 2016 року Білоцерківського міськрайонного суду Київської області та вирішити питання про поворот виконання цього судового наказу у порядку, встановленому ст.444 ЦПК України у повному обсязі. Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржувана ухвала судді першої інстанції не відповідає вимогам ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква зазначає, що ухвала судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2018 року є законною, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

Згідно із ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п.6 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 травня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області видав судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква заборгованість за користування житловою площею та комунальними послугами у розмірі 16 141 грн. 91 коп. та судовий збір у розмірі 689 грн.

26 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із заявою про скасування судового наказу, в якій просив поновити строк на оскарження судового наказу, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 18 травня 2016 року, скасувати судовий наказ, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 18 травня 2016 року та вирішити питання про поворот виконання цього судового наказу у порядку, встановленому ст.444 ЦПК України у розмірі 339 грн. 71 коп. Також ОСОБА_2 заявив клопотання про звільнення його від сплати судового збору на підставі ч.4 ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» та п.2 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Постановляючи ухвалу про повернення заяви про скасування судового наказу заявнику, суддя першої інстанції виходив із того, що клопотання ОСОБА_2 про звільнення його від сплати судового збору не підлягає задоволенню, заявник повинен був додати до заяви про скасування судового наказу квитанцію про сплату судового збору у розмірі 80 грн. За таких обставин, суддя дійшов висновку, що заява ОСОБА_2 про скасування судового наказу неналежно оформлена, а тому підлягає повернення йому відповідно до ч.6 ст.170 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судді першої інстанції, оскільки вони грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ч.3 ст.170 ЦПК України заява про скасування судового наказу має містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника для фізичних осіб - громадян України; 3) імя (прізвище, імя та по батькові) представника боржника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) наказ, що оспорюється; 5) зазначення про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача.

Згідно з п.1 ч.5 ст.170 ЦПК України до заяви про скасування судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Зі змісту заяви про скасування судового наказу вбачається, що ОСОБА_2 заявив клопотання про звільнення його від сплати судового збору на підставі ч.4 ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» та п.2 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до п.2 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про скасування судового наказу.

Разом з тим, 03 жовтня 2017 року Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII доповнено пп.4-2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», яким встановлено, що за подання до суду заяви про скасування судового наказу сплачується судовий збір у розмірі 0,05 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи те, що за загальним правилом наступний закон з того ж питання скасовує дію попереднього закону, колегія суддів вважає, що суддя першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що за подання ОСОБА_2 до суду заяви про скасування судового наказу необхідно сплатити судовий збір відповідно до пп. 4-2 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 0,05 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Також суддею першої інстанції вірно зазначено, що Закон України «Про прожитковий мінімум» не містить норм, які звільняють заявника від сплати судового збору.

За таких обставин суддя першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про звільнення його від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 ЦПК України у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення без розгляду не пізніше двох днів з дня її надходження до суду.

Установивши, що заява ОСОБА_2 про скасування судового наказу неналежно оформлена, оскільки до заяви про скасування судового наказу не додано документ, що підтверджує сплату судового збору, колегія суддів вважає, що суддя першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для повернення заяви про скасування судового наказу заявнику відповідно до ч.6 ст.170 ЦПК України.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала судді першої інстанції не відповідає вимогам ЦПК України, є необґрунтованими.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала судді першої інстанції є законною і обґрунтованою, суддею першої інстанції додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд Київської області у складі колегії судів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді