КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/3957/18 Головуючий у суді І інстанції Яценко Н.О.
Провадження № 22-ц/824/3452/2018 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ігнатченко Н.В., Олійника В.І., Кулішенка Ю.М., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів та додаткових витрат,

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_5 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням змінених позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_6 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з 1 січня 2017 року до повноліття дитини, а також додаткові витрати на утримання дочки в розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з 1 січня 2017 року до повноліття дитини.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з 27 жовтня 2007 року вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. З грудня 2016 року сторони не проживають однією сім'єю, а у провадженні суду перебуває справа щодо розірвання шлюбу. Дитина проживає разом з позивачем та перебуває повністю на її утриманні, у свою чергу відповідач ухиляється від обов'язку добровільного утримання спільної дитини.

Позивач вказала, що відповідач є здоровою працездатною особою, інших утриманців не має, отримує мінливий дохід і має у власності рухоме та нерухоме майно, а тому в змозі сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі в заявленому розмірі. Окрім того, консультативним висновком МДЦ «МедЕрбіс» від 7 лютого 2018 року дитині встановлено діагноз - епісиндром та призначено лікування у вигляді ЛФК, масаж, плавання - басейн, медикаментозна терапія. Консультативним висновком клініки «Світ зору» дитині встановлено діагноз - міопія обох очей та рекомендовано курс апаратного лікування обох очей. Дотримуючись рекомендацій лікарів, позивач оплачує всі перелічені заходи, що необхідні для реабілітації дитини. Також позивач приймає активну участь у шкільному житті дитини, оплачує всі необхідні заходи.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 24 березня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач, через представника - адвоката ОСОБА_8, подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача зазначила, що відповідно до положень частини 3 статті 181 СК України та частини 1 статті 184 СК України право вибору, яким чином буде відбуватися стягнення аліментів належить виключно позивачу, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення аліментів від частини доходу (заробітку) відповідача. ОСОБА_6. є працевлаштованим та отримує чорнобильську пенсію, а також має у власності дві змелених ділянки, 1/3 частини квартири, автомобіль, однак не бажає на належному рівні піклуватися про єдину дочку.

У матеріалах справи містяться копії медичних консультаційних висновків від 22 травня 2017 року та 7 лютого 2017 року разом з висновками електротомографії головного мозку, якими встановлено діагноз дитині - епісиндром (початкова стадія епілепсії). Зазначений діагноз потребує як медикаментозного так і підтримуючу терапію. Дане захворювання є довготривалим та потребує лікування. Профільними лікарями було рекомендовано дитині медикаментозне довготривале лікування, а також підтримуюча терапія: басейн, масаж, ЛФК. На зазначені заходи позивач витрачає значні кошти, підтвердженням чого є чеки на оплату медичних послуг, ліків, відвідування басейну. Отже, зазначені заходи по лікуванню та реабілітації дитини, є особливими обставинами, які суд зобов'язаний був врахувати при ухваленні рішення, проте належної оцінки зазначеним доказам не надав.

Крім того, в суді першої інстанції були опитані свідки, які підтвердили факт не проживання ОСОБА_6 разом з ОСОБА_5, а також той факт, що він не приймає участі у вихованні дитини, а також не надає матеріальної допомоги по утриманні дитини. Позивач самотужки утримує дитину, піклується про її стан здоров'я, сама займається її вихованням. Опитані свідки підтвердили той факт, що ОСОБА_6., з того часу як змінив своє місце проживання, ніяким чином не допомагає матеріально утримувати дитину. Також свідки підтвердили той факт, що ОСОБА_5 неодноразово зверталася до ОСОБА_6 щодо участі у вихованні та матеріальному утриманні їх спільної дитини, що свідчить про те, що аліменти мають бути присуджено з початку 2016 року, а не з моменту подання позовної заяви, що є порушенням частини 2 статті 191 СК України.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Як визначено у частині 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 6 статті 279 ЦПК України встановлено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Після призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, а саме 29 листопада 2018 року, до апеляційного суду надійшло клопотання представника позивача - ОСОБА_8, в якому порушено питання про проведення розгляду справи з викликом сторін.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційну скаргу, зазначену в частині 1 цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (частина 3 статті 369 ЦПК України).

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки представником позивача не наведено поважних підстав, пов'язаних з необхідністю розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, зважаючи на те, що позивач просила стягнути з відповідача аліменти та додаткові витрати на утримання дитини, сукупний розмір яких за шість місяців не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням учасників справи, клопотання підлягає відхиленню.

Також слід врахувати, що за змістом положень статті 369 ЦПК України апеляційний суд має право, а не зобов'язаний розглядати апеляційну скаргу у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. У той же час таке клопотання при поданні апеляційної скарги не заявлялося, а відзив відповідача на апеляційну скаргу не надходив (частина 7 статті 279 ЦПК України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що після завершення розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судове рішення буде надіслано сторонам у паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина 11 статті 272 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що з 27 жовтня 2007 року ОСОБА_6. та ОСОБА_5 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З грудня 2016 року сторони припинили проживати однією сім'єю, а дитина залишилась поживати разом з матір'ю за адресою її реєстрації: АДРЕСА_1.

За довідкою № 28 від 22 лютого 2018 року, ОСОБА_7 навчається в 3-в класі спеціалізованої школи № 194 «Перспектива» Оболонського району м. Києва.

З матеріалів справи вбачається, що малолітня дитини перебуває на утриманні позивача, вона забезпечує її харчуванням, одягом, ліками, тощо, піклується про її фізичний, розумовий та духовний розвиток.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що дитина сторін проживає з позивачем, тому вона має передбачене законом право на її утримання до досягнення повноліття, а відповідач спроможний надавати таке утримання у вигляді 1/4 частини від свого доходу (заробітку) з урахуванням розміру його сукупного щомісячного доходу та тієї обставини, що відповідач має стабільний дохід і забезпечує житлом позивача та їх спільну дитину.

Однак із таким висновком повністю погодитися не можна.

Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Приписами статті 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

За змістом статті 51 Конституції України тастатті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (частини 1 - 3 статті 181 СК України).

Згідно із роз'ясненнями, викладеними в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до частини 1 статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).

Отже, системний аналіз норм статей 180, 181, 184 СК України з врахуванням роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», дає підстави дійти висновку про те, що право на стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини має той з батьків, з ким проживає дитина, і право вибору способу виконання обов'язку щодо утримування дитини належить виключно останньому.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просила здійснювати стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. щомісячно, проте суд першої інстанції, визначаючи розмір частки від заробітку (доходу) відповідача, вийшов за межі позовних вимог, безпідставно змінивши спосіб стягнення аліментів.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» було внесено ряд змін до Сімейного кодексу України, зокрема надано право позивачу у справах про стягнення аліментів самостійно обирати спосіб їх стягнення у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Вказаний Закон набрав чинності 8 липня 2017 року, тобто діяв станом на час ухвалення оскаржуваного рішення, що не було враховано судом першої інстанції, внаслідок чого було неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.

Відповідно до положень статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України. Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

Установлено, щоОСОБА_6 на праві власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1, загальною площею 59,4 кв. м, в якій проживає ОСОБА_5 з дитиною. Як зазначав представник відповідача та не заперечувалося представником позивача, інші 2/3 частини зазначеної квартири перебувають на даний час на стадії оформлення права власності на спадкове майно після померлих батьків відповідача.

Відповідачу також на праві власності належить земельна ділянка № 121 площею 0,06 га для індивідуального садівництва, що знаходиться у СТ «Олімп» смт. Чорноморське Чорноморського району АР Крим.

У відповідності до державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4 від 26 червня 2008 року, відповідач володіє земельною ділянкою площею 0,1415 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Старі Петрівці Вишгородського району Київської області.

Згідно із листом Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України, станом на 24 травня 2018 року за відповідачем зареєстровано автомобіль «Mercedes-Benz С 250TD», 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

За довідками від 2 травня 2018 року, ОСОБА_6. працює на посаді майстра з прирізки скла на основному місці роботи у ФОП ОСОБА_10 з 7 липня 2017 року та з цього часу по 30 квітня 2018 року його дохід склав 34 080,95 грн. без урахування утриманих податків, тобто 3 408,09 грн. в місяць.

Окрім заробітної плати відповідач також отримує щомісячно пенсію по інвалідності ІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 3 702,60 грн., що підтверджується довідкою № 214 від 9 липня 2018 року.

Позивач, згідно довідок ТОВ «Порцелян - Естетікс» від 20 лютого 2018 року, працює на посаді майстра манікюру з 1 лютого 2013 року та за період з серпня 2017 року по січень 2018 року включно отримувала середньомісячний дохід без урахування утриманих податків в розмірі 3 617,44 грн.

Консультативним висновком МДЦ «МедЕрбіс» від 7 лютого 2018 року дитині ОСОБА_7 встановлено діагноз - епісиндром. Призначено лікування у вигляді: ЛФК, масаж, плавання - басейн, медикаментозна терапія.

Консультативним висновком клініки «Світ зору» від 24 лютого 2018 року дитині встановлено діагноз: міопія слабкого ступеня обох очей. Рекомендовано курс апаратного лікування обох очей.

З матеріалів справи також вбачається, що малолітня ОСОБА_7 відвідує заняття в басейні, масажу та приймає актину участь у житті класу, в якому навчається.

Визначаючи розмір аліментів. колегія суддів враховує, що малолітня дитина, стан здоров'я якої потребує поліпшення, проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні, тоді як, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків. Відповідач є особою працездатного віку без розумових та фізичних вад, інших осіб на утриманні не має, отримує регулярний дохід і спроможний надати матеріальну допомогу на належному рівні.

Отже, на переконання колегії суддів розмір аліментів у твердій грошовій сумі 2 000 грн., на якому наполягала позивача, не є завищений та відповідатиме інтересам сторін та їхньої дитини, він не поставить відповідача в скрутне становище з огляду на його матеріальний стан, а також відповідатиме принципу рівності батьків в участі по утриманню дитини та сприятиме нормальному розвитку дитини.

Згідно із статтею 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Виходячи з аналізу статі 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною 4 статті 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду, на підтвердження доводів щодо вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, позивач надала консультативні висновки, довідки, план лікування зубів дитини, однак позивачем не надано до суду медичних підтверджень розрахунку необхідних витрат на лікування дитини, у зв'язку з чим вказані витрати не можуть вважатися додатковими. Окрім того, вказані обставини щодо здоров'я дитини були такими, що вже ураховані при визначенні розміру аліментів.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що витрати позивача на оплату одягу для дитини, харчування, відвідування гуртків та інші витрати пов'язані зі звичайним способом життя також не є додатковими витратами на дитину в розумінні положень статті 185 СК України, оскільки за своєю характеристикою їх придбання не було зумовлено особливими обставинами, а з відповідача стягуються аліменти на задоволення потреб дитини.

Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

В матеріалах справи відсутні докази, які б вказували, що ОСОБА_5 до звернення до суду вживала заходів щодо одержання аліментів з ОСОБА_6, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, а рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях окремих свідків.

Натомість суд першої інстанції установив, що позивач разом з дитиною проживають у належній відповідачу квартирі (1/3 частина), останній купував дочці планшет та велосипед, що у свою чергу дає підстави вважати, що відповідач в деякій мірі приймав участь в матеріальному забезпеченні спільної дитини.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина 4 статті 376 ЦПК України).

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню в частині зміни способу стягнення аліментів, а в іншій частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, оскільки позиція представника позивача про те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильного застосував норми статтей 185, 191 СК України є безпідставною.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року в частині визначення способу стягнення аліментів змінити, виклавши другий абзац його резолютивної частини в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, зареєстрованого по АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3, зареєстрованої по АДРЕСА_1, аліменти на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. (дві тисячі гривень) щомісячно, починаючи з 24 березня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Олійник

Ю.М.Кулішенко