№ 207/1024/16-ц
№ 2/207/889/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді -Тюлюнової В.Г.

при секретарі - Куцевол Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам'янське справу за позовом адміністрації Південного району Кам'янської міської ради до ОСОБА_1, третя особа: ТОВ»Абонент - ХХІ», про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

ВСТАНОВИВ:

18.04.2016 року адміністрація Південного району Дніпродзержинської міської ради звернулася до суду з позовною заявою ОСОБА_1, третя особа: ТОВ»Абонент - ХХІ», в якій просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, кімнатою АДРЕСА_1, жилою площею 16,2 кв.м, що є підставою для зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою та виключення з особового рахунку на житлове приміщення. На думку позивача, за результатами обстеження та вході співбесіди з мешканцями будинку було встановлено, що ОСОБА_1 без поважних причин не проживає у кімнаті АДРЕСА_1 з 2012 року, що підтверджується актом обстеження жилого приміщенням, складеним техніком - наглядачем дільниці №1 КЖЕП «Оріон» 16.03.2016року. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Скала А.С. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_1 понад шість місяців без поважних причин не проживав у кімнаті АДРЕСА_1, тому втратив право на житло.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали, пояснили, що відповідачу 58 років, іншого житла у нього не було і немає. Кімната була надана йому підприємством у зв'язку з трудовими відносинами. Дружина мешкає у квартирі своїх батьків, яку успадкувала після смерті батьків. Відповідач сплачує за комунальні послуги, ключі від квартири є тільки у нього. Ніхто без його дозволу до його житла не втручався.

Представник ТОВ «Абонент - ХХІ» в судове засідання не з'явився. Директор підприємства Д.І. Туробойський письмово повідомив, що просить розглядати справу без участі представника підприємства.

Суд, вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кімната АДРЕСА_1 була надана ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з трудовими відносинами з Придніпровським хімічним заводом 21.03.2006 року. Згідно з особовим рахунком НОМЕР_1 загальна площа кімнати 20,4 кв.м, жила площа 16,2кв.м. Офіційно відповідач зареєстрований за вказаною адресою.

Житловим Кодексом Української РСР - статтею 71 визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Статтею 72 цього Кодексу визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги адміністрація Південного району Кам'янської міської ради посилається на те, що ОСОБА_1 відсутній у квартирі з 2012 року, що підтверджується актом обстеження жилого приміщення , складеним техніком - наглядачем дільниці №1 КЖНП «Оріон» від 16.03.2016 року.

Відповідно до ст..НОМЕР_4 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд критично оцінює доказ, наданий позивачем, - акт про не проживання від 16.03.2016р., складений комісією у складі техніка дільниці №1 КЖНП «Оріон» ОСОБА_5., громадян ОСОБА_6, ОСОБА_7, та комендант гуртожитку ОСОБА_8 про обстеження квартири АДРЕСА_1 на предмет не проживання в ній відповідача, з змісту якого вбачається, що в результаті огляду та опитування сусідів встановлено, що відповідач не проживає за данною адресою з 2012 року, що підтверджують сусіди: кв. НОМЕР_2 ОСОБА_9, кв.НОМЕР_3 ОСОБА_10 Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона проживає в АДРЕСА_2 на протязі семи років, відповідача знає, як мешканцяі гуртожитка, який там проживає, проживав на момент її вселення і продовжує проживати на теперішній час, акт вона дійсно підписувала, але не читала його змісту, тому що була з нічної зміни, до неї підійшла комендант та попросила підписати, про що акт їй не пояснили, ніяких членів комісії вона не бачила, а була лише комендант, ні вона, ні комендант до кімнати НОМЕР_4 не заходили, інша сусідка, що підписала акт є старенькою бабусею, якій більше ніж вісімдесят років.

Крім того, в судовому засіданні відповідач пояснив, що він постійно проживав та проживає на теперішній час в спірній кімнаті, він ніколи не був відсутній в ній тривалі періоди, бували випадки, що, за характером роботи, він міг рано залишати своє місце проживання та пізно до нього повертатися, але ніколи не мав намір змінити його на інше, так як воно в нього єдине житло, він зацікавлений і в подальшому проживати в кімнаті у зв'язку з чим сплачував раніше та сплачує на теперішній час квартирну плату, на підтвердження чого надав банківські квитанції про сплату ним квартирної плати за 22.03.2016 р., 19.04.2016 р., 08.07.2016 р., 09.09.2016 р.. 04.07.2017 р., 19.09.2017 р, 17.10.2017 р., 04.01.2018 р., 07.02.2018 р., які були судом досліджені.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона є дружиною відповідача, але разом вони не проживають вже достатньо великий проміжок часу, тому що відповідач проживає у кімнаті НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_2, а вона разом з сином проживає та зареєстрована в квартирі АДРЕСА_3, яку вона успадкувала після своїх батьків, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, у зв'язку з чим дана квартира не є спільною сумісною власністю, будь-яких прав на цю квартиру, в тому числі і права користування, у її' чоловіка не має, так як він в належну їй квартиру не вселявся.

Допитана в якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що відповідача не знає, вона є комендантом гуртожитка, її робоче місце знаходиться в іншому гуртожитку, вона дійсно підписувала акт від 16.03.2016 р., сусідка відповідача ОСОБА_9 зверталася до неї у зв'язку з тим, що у ОСОБА_1 проживали сторонні особи, ключів від кімнати НОМЕР_4 у неї на момент огляду не було.

Аналізуючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що відомості, викладені в акті про не проживання від 16.03.2016 р., не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду і спростовані належними та допустимими доказами - показаннями свідків, з місту яких вбачається, що відповідач постійно проживає у кімнаті НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_2. Фактичного обстеження кімнати на факт непроживання в ній не було, так як спірна кімната не оглядалася; відповідач не втрачав інтересу до кімнати, оскільки у нього іншого житла не має; та письмовими доказами - квитанціями про оплату квартирної плати, та свідоцтвом про право на спадщину.

Надані відповідачем докази не спростовані позивачем, у зв'язку з чим у суду не має підстав не враховувати їх при прийнятті рішення.

Відмовляючи в позові суд, також враховує те, що не зважаючи на посилання відповідача на те, що позов фактично був пред'явлений не до нього - мешканця кімнати АДРЕСА_1, так як його прізвище відповідно до паспорта громадянина України - «ОСОБА_1», при цьому позов заявлений до «ОСОБА_1», - позивач не вчинив жодних дій для уточнення позову в частині прізвища відповідача.

Відповідно до вимог ст..141 ЦПК України, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд вважає судові витрати у вигляді судового збору 1378 грн. покласти на позивача .

Керуючись ст..ст.71,72 Житлового Кодексу УРСР, ст..ст.11,12,13,81,89,141,256-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити Адміністрації Південного району Кам'янської міської ради в задоволенні вимог про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, кімнатою АДРЕСА_1.

Витрати, пов'язані з розглядом справи у вигляді судового збору у розмірі 1378(одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 00 коп., покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо апеляційному суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя В.Г.Тюлюнова