Провадження №2/522/773/18
Справа №522/434/18
10 квітня 2018 року м. Одеса
Приморський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді Домусчі Л.В.
за участі секретаря Шевчик В.І.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача компенсацію за інфляційні збитки та 3% річних у розмірі 54 067,35 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що 16.05.2014 року ОСОБА_2 видав ОСОБА_1 розписку № 1, відповідно до якої ОСОБА_2 отримав від позивача в якості завдатку в рахунок майбутньої оплати вартості купівлі автомобіля Skoda 2009 року випуску, 7000 доларів США. За умовами розписки ОСОБА_2 повинен був передати автомобіль 03.06.2014 року. У випадку невиконання даного обов'язку вищевказана грошова сума підлягала поверненню. Крім цього, 19.05.2014 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 500 доларів США, підтвердженням чого є розписка № 2. Вимога про повернення грошей залишилася невиконаною. 19.10.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду, в результаті чого Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.12.2015 року встановлено, що з вини ОСОБА_2 сталося порушення зобов'язання та вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 149 100 грн., що було еквівалентно 7000 доларів США та 10 650 грн., що було еквівалентно 500 доларів США. Крім того, суд при прийнятті рішення застосував до правовідносин положення ч. 2 ст. 625 ЦК України та зобов'язав ОСОБА_2 сплати на користь позивача 3% річних від прострочених сум, у розмірі 6 029,36 грн. за розпискою № 1 та 430,67 грн. за розпискою № 2. Рішення суду від 21.12.2015 року набрало чинності 31.12.2015 року, проте до сих пір не було виконане. Позивач вважає, що у зв'язку з тим, що рішення суду не виконано до сих пір, тож у нього виникло право вимоги до відповідача на підставі ст. 625 ЦК України, щодо стягнення з ОСОБА_2 3 % річних та інфляційних збитків в загальному розмірі 54 067,35 грн.
Ухвалою суду від 18.01.2018 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без розгляду. Позивачу було надано 10-денний термін для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 02.02.2018 року було відкрите провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
З 22.03.2018 року по 05.04.2018 року суддя перебувала у відпустці та відрядженнях.
Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого авансу відповідно до розписки від 16.05.2014 р. у розмірі 149100,00 грн. (сто сорок дев'ять тисяч сто гривень 00 копійок), що за курсом НБУ станом на день подачі позову (19.10.2015 р.) є еквівалентом 7000,00 дол. США.
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми неповернутого авансу, отриманого відповідно до розписки від 16.05.2014 р., а саме суму у розмірі 6029,36 грн. (шість тисяч двадцять дев'ять гривень 36 копійок).
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних від неповернутої суми позики, отриманої за розпискою від 19.05.2014 р., а саме суму у розмірі 430,67 грн. (чотириста тридцять гривень 67 копійок).
Позивач звертався до Державної виконавчої служби Роздільнянського міжрайонного управління юстицію для примусового виконання рішення суду від 21.12.2015 року, в результаті чого була винесена Постанова про відкриття виконавчого провадження від 22.02.2016 року (ВП № 50275095).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання ч. 1 ст. 625 ЦК України.
Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Коли в договорі не зазначено розміру процентів, цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов'язання настає на підставі вимог закону, а саме ст. 625 ЦК.
Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Жодних доказів того, що ОСОБА_2 борг повернуто повністю чи частково, відповідачем суду не подано.
Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, тому позов слід задовольнити.
За подачу даної позовної заяви позивачем не було сплачено судовий збір, оскільки ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи з дитинства, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1, видане Пенсійним фондом України (серія ААІ № 612196).
За подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Тож, враховуючи ціну позову, а саме 54 067,35 грн., сума судового збору становить 704,80 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, у зв'язку з задоволенням позовних вимог, сума судового збору підлягає стягнення з ОСОБА_2 на користь держави.
Керуючись ст.ст. 16, 20, 549, 526, 625, 1046, 1049 Цивільного кодексу України, ст.ст. ст. ст. 89, 141, 263-265, 268, 273, 280-282, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_2) інфляційні збитки у розмірі 43 971 (сорок три тисячі дев'ятсот сімдесят однієї) гривні 35 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_2) 3% річних у розмірі 10 096 (десять тисяч дев'яносто шість) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2, АДРЕСА_1) на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 10.04.2018 року.
Суддя Л.В. Домусчі