Номер провадження: 22-ц/785/7187/18
Номер справи місцевого суду: 500/6893/17
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30 липня 2018 року у цивільній справі позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання матері,

встановив:

08.12.2017 року позивач ОСОБА_5 звернулась до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання, яку уточнила 22.03.2018 року.

Свої вимоги мотивувала тим що, свідоцтвом серії НОМЕР_2, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області на підставі актового запису за № 230 від 18 травня 1999 року відповідачі вказані її батьками. Також пояснила, що вона є студентом Київського університету імені Бориса Грінченка з періодом навчання з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2021 року та навчається за договором, який передбачає загальну оплату за весь період 74000 грн. з місячною оплатою до 10 числа поточного місяця по 1800 грн. Просить стягувати з відповідачів на її утримання щомісяця по 2000 грн. з кожного до 30 червня 2021 року.

Відповідач ОСОБА_3 проти позовних вимог заперечувала, пояснила, що вона не працює через стан здоров?я та не має можливості утримувати повнолітню доньку. Разом із тим 24.04.2018 року звернулась до ОСОБА_5 із зустрічним позовом та просила стягувати з позивача на її утримання щомісяця по 1000 грн. для лікування на час реабілітації - до 31 серпня 2019 року, період якої медичною документацією не встановлений.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з?явився, належним чином повідомлений про судове засідання, надав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності.

Первісний позивач проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечувала, посилаючись на відсутність у неї належних коштів для утримання матері, стан свого здоров?я та необхідності навчання. Крім того, посилалась на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 жовтня 2013 року, за яким її місце проживання було визначене з батьком ОСОБА_6

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30 липня 2018 року первісні позовні вимоги ОСОБА_5 були задоволені частково.

Було стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аліменти в розмірі 2000 грн. (дві тисячі грн.) щомісяця, на період навчання з 08 грудня 2017 року по 30 червня 2021 року.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення аліментів з ОСОБА_3 було відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання матері було також відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 14.08.2018 року ОСОБА_5 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити, в частині стягнення з ОСОБА_3 аліментів на її утримання у зв'язку з продовженням навчання, в розмірі 2000 грн. на місяць до закінчення навчання, а саме до 30.06.2021 року, починаючи з початку навчання - 01.09.2017 року. При цьому посилалась на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, рішення суду оскаржується лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення аліментів з матері - ОСОБА_3 на період свого навчання, у сумі 2000 грн. щомісячно.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення аліментів з ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив і того, що ОСОБА_5 не надала суду доказів того, що ОСОБА_3 має можливість її утримувати на період навчання.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до Свідоцтва серії НОМЕР_2, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області на підставі актового запису за № 230 від 18 травня 1999 року, відповідачі вказані батьками первісного позивача ОСОБА_5

Відповідно до вимог ст.ст. 198, 199 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів визначене ч. 3 ст. 199 СК України.

У відповідності до довідки № 263 від 30 серпня 2017 року та договору №162/17-ФП1419 від 01 вересня 2017 року позивач є студентом Київського університету імені Бориса Грінченка з періодом навчання з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2021 року та навчається за договором, який передбачає загальну оплату за весь період 74000 грн. з місячною оплатою до 10 числа поточного місяця по 1800 грн. (а.с.6, 7).

Згідно ст. 200 СК України розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів слід визначати з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Що стосується відповідача ОСОБА_6, то він безумовно визнав позовні вимоги в частині розміру аліментів, у зв'язку з чим суд стягнув з нього аліменти на утримання доньки на період її навчання щомісяця в розмірі 2000 грн.

Разом з тим, суд виходив із того, що відповідач ОСОБА_3 не має можливості утримувати ОСОБА_5 на період її навчання, оскільки у відповідності до медичної документації ОСОБА_3 остання страждає гіпертонічною хворобою 1 ступеня, що у свою чергу є підставою для обмеження у працевлаштуванні.

Крім того, долученою довідкою Пенсійного фонду України на підставі облікової картки НОМЕР_1 визначено, що відповідач ОСОБА_3 не працює та за період з 2013 року відсутні дані про сплату страхових внесків.

Інших доказів, які б підтверджували доходи відповідача ОСОБА_3, та які б давали їй можливість утримувати повнолітню доньку на період навчання, про що вказано в апеляційній скарзі, матеріали справи не містять.

Вказані обставини в своїй сукупності є такими, що зумовлюють відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 щодо стягнення аліментів на її користь з матері - відповідача ОСОБА_3 на період свого навчання.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30 липня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10.12.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра