Справа № 359/4441/18
Провадження № 2/359/1973/2018
РІШЕННЯ

Іменем України

27листопада 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі :

головуючої судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Івченко В.І.,

за участі представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» про стягнення майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

встановив:

08 червня 2018 року представник позивача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши яки1 просить стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 97445,81 грн. невідшкодованої вартості матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля у ДТП та 2300,00 грн. оплаченої позивачем вартості проведення автотоварознавчого дослідження пошкодженого автомобіля; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 5812,00 грн.; судові витрати покласти на відповідача та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 997,46 грн. сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11 листопада 2017 року в м. Бориспіль на вул. Київський Шлях ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, що рухався в зустрічному напрямку, і який належить ОСОБА_3. Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2017 року у справі про адміністративні правопорушення винним у вчиненні правопорушення за ст. 124 КУпАП визнано ОСОБА_4. В результаті ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок ДТП складає 159125,75 грн. ПАТ «СК «Країна» було виплачено страхове відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 61 679,94 грн. Проте, вказаної суми недостатньо для повного відшкодування завданої пошкодженням автомобіля майнової шкоди, а саме суми в розмірі 97445,81 грн., а також 2300,00 грн. сплаченої вартості проведення авто товарознавчого дослідження пошкодженого автомобіля. Крім того, позивачу спричинена моральна шкода, яку він розцінює в розмірі 5812,00 грн., яка з врахуванням принципів розумності та справедливості повинна йому бути відшкодована. У зв'язку з цим, позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом.

В судове засідання належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи позивач та відповідач не з'явились, про причини неявки не повідомили, заяв чи клопотань до суду не направили. Натомість уповноважили представляти власні інтереси в суді представників.

Суд на підставі ст. 223 ЦПК України розгляд справи провів у відсутність позивача та відповідача.

Представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Також пояснила, що до страхової компанії позивач звертався з вимогою про сплату страхового відшкодування в розмірі 71004,73 грн.. Однак, з відповідача на користь позивача слід стягнути різницю між фактичного сплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 61679,94 грн. та вартості відновлювального ремонту без врахування коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу, який становить 159125,75 грн.

Представник відповідач позов не визнав на просив відмовити в його задоволенні з підстав наведених у відзиві. Крім того зазначив, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом не в повній мірі сплачено судовий збір, а визначення вартості матеріального збитку автомобілю позивача здійснено не страховою компанією та у відсутність відповідача.

Суд, заслухавши надані сторонами пояснення в обґрунтування вимог чи заперечень, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1, 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що 11 листопада 2017 року о 10 год. 15 хв. в м. Бориспіль по вул.. Київський шлях водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем «Toyota», державний номе5рний знак НОМЕР_3 виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку. Від ДТП вказані автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Наведене підтверджується постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2017 року (а.с. 7), визнається та не заперечується сторонами у справі, у зв'язку з чим на підставі ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню в суді.

Власником автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_4 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 є ОСОБА_3 (а.с. 22).

09 січня 2018 року позивач звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Країна» за № 465/18 та 467/18, якими просив здійснити страхове відшкодування по страховій справі № 47405 за фактом пошкодження ТЗ «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_4 згідно звіту № 1160 від 28 грудня 2017 року в розмірі 71004,73 грн. (а.с. 8 і на звороті).

Згідно Звіту № 1160 від 28 грудня 2017 року та ремонтної калькуляції до нього вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mitsubishi Lancer, державний номерний знак НОМЕР_4, внаслідок пошкодження при ДТП складає 71004,73 грн. (а.с. 9-19).

За виконання даного звіту сертифікованим оцінювачем ОСОБА_6 позивачем сплачено 2300,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера за № 12/12 від 12 грудня 2017 року (а.с. 20).

28 квітня 2018 року позивач отримав від ПАТ «Страхова компанія «Країна» страхове відшкодування в розмірі 61679,94 грн., що підтверджується заявкою на виплату переказу оформленого в Швидко копійка (а.с. 21).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно правового висновку наведеного в постанові Верховного Суду у справі № 753/7281/15 від 23.01.2018 року відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відповідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Джерелом підвищеної небезпеки, згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебез-печних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз'яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Частиною 2 ст. 22 ЦК України вказано, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страховик, згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України, здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Статтею 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Статтею 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, зокрема, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідаль-ності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспорт-ного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно ч. 36.1, 36.2 ст. 36 Закону України «Прообов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламент-ної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Порядок розрахунку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуван-ням зносу визначено Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою спільним наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, згідно якої сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ визначається за формулою: С = С (вартість ремонтно-відновлювальних робіт) + С (вартість необхідним матеріалів) + С (вартість нових складників, що підлягають заміні) х (1-Е(коефіціент зносу)). Саме зазначені складові впливають на розмір відшкодування.

Фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складових. Фізичний знос ураховується як утрата вартості транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації.

Зважаючи на вказане уточнені вимоги позивача про стягнення з відповідача різниці між вартістю відновлювального ремонту без врахування фізичного зносу транспортного засобу (159125,75 грн.) та фактично виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 61679,94 грн. є безпідставними, оскільки суперечать вимогам вказаного вище законодавства.

Крім того, відповідно ч. 1 т. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Проте, суду не надано доказів звернення позивача до страхової компанії з вимогою щодо виплати страхового відшкодування виходячи саме з розміру матеріальної шкоди 159125,75 грн., у зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що права ОСОБА_3 в цій частині невизнані, оспорені чи порушені відповідачем чи страховою компанією.

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки згідно звіту № 1160 від 28 грудня 2017 року вартість матеріального збитку заподіяної внаслідок ДТП майну позивача визначено в розмірі 71004,73 грн., а ПАТ «Страховою компанією «Країна» виплачено лише 61679,94 грн., з відповідача на користь позивача слід стягнути на підставі ст. 1194 ЦК України різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а саме суму у розмірі 9324,79 грн..

При цьому суд наголошує, що визначена позивачем в самостійному порядку щляхом звернення до оцінювача матеріальна шкода визнана, не оспорена та прийнята для здійснення страхового відшкодування в ПАТ «Страхова компанія «Країна».

Відповідно п. 5.2 Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24 листопада 2003року у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо).

З наведеного вбачається, що виклик заінтересованих осіб, в даному випадку відповідача ОСОБА_4, це право - у разі наявності потреби, а не обов'язок замовника автотоварознавчого дослідження - ОСОБА_3

На позивача даною Методикою лише покладено обов'язок щодо забезпечення належних безпечних умов огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо).

Відтак, відсутність ОСОБА_4 на огляді ТЗ та його не запрошення ОСОБА_3 на ці дії, не може слугувати підставою для визнання звіту оцінювача недійсним.

Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З роз'яснень наданих в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема суд повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Відповідно п.9 вказаної Постанови при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Безумовно, у зв'язку з пошкодженням автомобіля позивач зазнав душевні переживання. Ця обставина свідчить про те, що йому була заподіяна моральна шкода.Водночас,виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить висновку, що розмір моральної шкоди в сумі 1000 грн. 00 коп. буде достатнім для відновлення немайнових втрат ОСОБА_3.

Відтак позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, підлягають лише частковому задоволенню в розмірі, наведеному вище.

Відповідно ч.1, ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; а також пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч.1, ч.2 ст.141 цього ж Кодексу судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що ОСОБА_3 витратив грошові кошти в розмірі 2300,00 грн. на оплату вартості проведеного автотоварознавчого дослідження. Наведене підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 12/12 від 12 грудня 2017 року (а.с. 20).

Дані витрати на підставі ст. 133, 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача та в цій частині позов задовольнити.

При подачі позову до суду ОСОБА_3 також сплачено судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією № 0.0. від 05 червня 2018 року та на суму 292,66 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 28 серпня 2018 року, а всього на загальну суму 997,46 грн. (а.с. 1, 49).

Також встановлено, що позивачем при зверненні з даним позовом не доплачено судовий збір за вимогу немайнового характеру. У зв'язку з наведеним суд вважає, що дана обставина не впливає на розгляд спору по суті та не може бути підставою для відмови в розгляді справи та постановленні судового рішення.

Позовні вимоги задоволено на 11,42 % (12624,79 / (110557,81/100)), у зв'язку з чим з відповідача на користь ОСОБА_3 слід стягнути судові витрати у розмірі 113 грн. 91 коп. ((997,46 / 100) х 11,42%).

Вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складають-ся з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно ст. 59 Конституції України кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно, кожен є вільним у виборі захисника своїх справ. В офіційному тлумаченні положення ч. 1 ст. 59 Конституції України у Рішенні Конституційного Суду України № 23-рп/2009 від 30 вересня 2009 року зазначено, що вищевказані положення Конституції України треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, юридичними і фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує.

Частинами 1-3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно розділу 1 договору про надання юридичних послуг № 24/02/18-ЮП/IL від 14 лютого 2018 року укладеного між позивачем та страховим юристом адвокатом ОСОБА_7, замовник замовляє, а страховий юрист бере на себе зобов'язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором.

В розділі 4 Договору вказано, що за послуги надані страховим юристом замовник сплачує кошти в розмірі, який зазначено в Додатку № 1 до цього договору.

В Додатку № 1 до договору про надання юридичних послуг № 24/02/18-ЮП/IL від 14 лютого 2018 року вказано, що вартість робіт становить 5000,00 грн. Кошти сплачуються наступним чином : 2500, 00 грн. авансом, 2500,00 грн. після отримання відшкодування від винуватця ДТП.

Разом з тим, позивачем не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як і не надано жодних доказів понесення ОСОБА_3 затрат на оплату таких послуг адвоката. Крім того, грошові кошти у розмірі 2500,00 грн. мають бути сплачені замовником - ОСОБА_3 після отримання відшкодування від винуватця ДТП, тобто не є фактичними затратами позивача, а є витратами, які він понесе в майбутньому.

У зв'язку з чим вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу є безпідставними, жодним чином не обгрунтованити та задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 3-5, 12, 76-82, 133, 141, 223, 258-259, 263-265, 353-354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» про стягнення майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, паспортні дані та РНОКПП не встановлено) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 РНОКПП - НОМЕР_5) майнову шкоду в розмірі 9324 (дев'ять тисяч триста двадцять чотири) гривні 79 (сімдесят дев'ять) копійок, 2300 (дві тисячі триста) гривень 00 (нуль) копійок витрат на оплату автотоварознавчого дослідження пошкодженого автомобіля, моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) 00 (нуль) копійок, а також судовий збір у розмірі 113 (сто тринадцять) гривень 91 (дев'яносто одна) копійка.

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно пункту 15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 06 грудня 2018 року.

Суддя Л.В.Яковлєва