Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 144/523/16-ц

провадження № 61-7386св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю.В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (після зміни назви акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») на рішення Теплицького районного суду Вінницької області, у складі судді Панченка Д. І., від 30 червня 2016 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області, у складі колегії суддів: Сало Т. Б., Марчук В. С., Оніщука В. В., від 18 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 05 травня 2011 року між банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 було надано кредит у розмірі 15 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, зі сплатою відсотків за користування строковим кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_3 підписала анкету-заяву від 05 травня 2011 року. Банк виконав свої зобов'язання за договором, надавши кредитні кошти позичальнику, а відповідач порушила взяті на себе зобов'язання, кредит у визначені договором строки не повернула і станом на 29 лютого 2016 року мала заборгованість перед банком, яка складалась з наступного: 14 710, 80 грн заборгованість за кредитом, 10 651, 55 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, 684, 89 грн заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи - 500 грн (фіксована складова) та 1 302, 36 грн 36 коп. (процентна складова).

Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 30 червня 2016 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що АТ КБ «Приватбанк» не надав належних доказів того, що відповідач передала картку іншим особам, чи відкрила їм ПІН код, позивачем своєчасно не вчинено дій на підставі заяви відповідача про блокування картки, про вчинення шахрайських дій та про повернення коштів, які викрадені з карткового рахунку, а тому нарахування відповідачу заборгованості є безпідставним, оскільки АТ КБ «Приватбанк» не виконало своїх обов'язків, передбачених пунктом 2.1.1.3 умов та правил надання банківських, та в порушення підпункту 2.1.1.3.6 даних умов не забезпечило призупинення розрахунків з використанням банківської картки. Банк без згоди відповідача збільшив кредитний ліміт.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області, у складі колегії суддів Жданкіна В. В., Денишенко Т. О., Шемети Т. М., від 22 серпня 2016 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 30 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредиту у розмірі 27 849, 60 грн, з яких: 14 710, 80 грн - заборгованість за кредитом, 10 651, 55 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 684, 89 грн - заборгованість за пенею та комісією, штрафи: 500 грн - фіксована складова та 1 302, 36 грн - процентна складова.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 22 серпня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 18 жовтня 2017 року апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 30 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовлено з інших правових підстав.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що при вирішенні даного спору, не можна стверджувати про факт отримання відповідачем кредитних коштів в банку, і як наслідок виникнення зобов'язання по їх поверненню банку з відсотками за користування та сплату штрафних санкцій за порушення умов договору, а тому відсутні підстави стягувати кошти з відповідача на підставі умов кредитного договору. У даному випадку відсутня обов'язкова складова договору позики - передача у власність позичальникові грошових коштів, оскільки кошти з картки відповідача були передані банком невідомій особі, а не стороні договору кредиту. Сам факт незаконного переказу коштів з кредитної картки відповідача на рахунок невідомої особи, який був відкритий в банку «РайффайзенБанкАваль», підтверджується встановленими обставинами та діями, які вчинила відповідач одразу після виявлення незаконного переказу коштів.

У листопаді 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 30 червня 2016 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 18 жовтня 2017 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не було спростовано, що 16 червня 2015 року відповідач отримала телефонний дзвінок від невідомої особи, яка представилась оператором банку, на прохання оператора ОСОБА_3 повідомила номер картки, строк її дії, CVV-код та передала динамічний пароль із смс-повідомлення на підтвердження переказу коштів, внаслідок чого з її картки було здійснено списання 14 750 грн за рахунок кредитних коштів встановленого кредитного ліміту. Відповідач своїми запереченнями на позов банку безумовно засвідчила факт розголошення нею усієї інформації третій особі, що призвело до списання з її рахунку грошових коштів.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що 05 травня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до даної анкети-заяви ОСОБА_3 отримала платіжну картку кредитка «Універсальна» з визначеним кредитним лімітом за вказаною платіжною карткою у розмірі 500 грн.

В довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки кредитні ліміти по картці змінювались: 12 грудня 2012 року, 13 січня 2013 року, 31 липня 2013 року та 11 жовтня 2013 року.

Остання зміна кредитного ліміту була 11 жовтня 2013 року і становила 15 000 грн (а. с. 8). Збільшення кредитного ліміту відбулось в односторонньому порядку за ініціативою банку, без згоди і повідомлення позичальника.

Судами також встановлено та не заперечувалось сторонами, що 16 червня 2015 року ОСОБА_3 отримала телефонний дзвінок від невідомої особи, яка представилась працівником банку, і, довірившись цій особі, ОСОБА_3 повідомила термін дії своєї банківської картки, CVV-код та назвала текст повідомлення, яке їй було надіслано АТ КБ «Приватбанк».

Після зазначеного телефонного дзвінка від невідомої особи ОСОБА_3 отримала на телефон смс-повідомлення про зняття з її кредитної картки 14 750 грн, після чого вона невідкладно зателефонувала на гарячу лінію АТ КБ «Приватбанк» та залишила заявку про блокування картки, про шахрайські дії та про повернення коштів.

Цього ж дня, ОСОБА_3 звернулась із відповідною заявою до правоохоронних органів, і по факту вчинення шахрайських дій, вчинених відносно неї 16 червня 2015 року, було відкрито кримінальне провадження № 0005847.

Кошти з картки відповідача у розмірі 14 145 грн були перераховані на інший картковий рахунок, власник якого невідомий, через систему «Portmone.com» (а. с. 51).

Частинами першою та третьою статті 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до частини першої статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Частиною другою вказаної статті встановлено, що грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Судами встановлено, що грошові кошти, як надані у кредит, було списано із рахунку ОСОБА_3 після того, як остання отримала телефонний дзвінок від невстановленої особи, яка представилась працівником банку, і з метою звірити дані кредитної картки ОСОБА_3 повідомила інформацію, яка надала змогу невстановленій особі ініціювати платіжну операцію в електронній системі платежів.

Статтею 1073 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема суму, на яку кредит може бути виданий, орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Пунктом 14.10 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено право банку вносити зміни до правил користування електронним платіжним засобом або тарифів на обслуговування електронного платіжного засобу, повідомивши про відповідні зміни користувача у спосіб, передбачений договором. Банк зобов'язаний надіслати користувачу не пізніше ніж за 30 календарних днів до дати, з якої застосовуватимуться зміни правил користування електронним платіжним засобом або тарифів на обслуговування електронного платіжного засобу, повідомлення про такі зміни. Банк у повідомленні зобов'язаний зазначити, що користувач має право до дати, з якої застосовуватимуться зміни, розірвати договір без сплати додаткової комісійної винагороди за його розірвання. Зміни до правил використання електронного платіжного засобу або тарифів є погодженими користувачем, якщо до дати, з якої вони застосовуватимуться, користувач не повідомить банк про розірвання договору.

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 7, 8 розділу VIПоложення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем електронної ідентифікації самого електронного засобу і його користувача, окрім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (пункт 9 розділу VI Положення).

У статті 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»визначено, що суб'єкти переказу зобов'язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Правила платіжних систем мають передбачати відповідальність за порушення цих вимог з урахуванням вимог законодавства України. При проведенні переказу його суб'єкти мають здійснювати в межах своїх повноважень захист відповідної інформації, зокрема від несанкціонованого доступу до інформації - доступу до інформації щодо переказу, що є банківською таємницею або є іншою інформацією з обмеженим доступом, осіб, які не мають на це право або повноважень, визначених законодавством України, а також якщо це не встановлено договором.

Згідно пункту 33.3 статті 33 Закону платник зобов'язаний відшкодувати шкоду, заподіяну банку або іншій установі - учаснику платіжної системи, що його обслуговують, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і проведенням незаконних операцій з компонентами платіжних систем (платіжні інструменти, обладнання, програмне забезпечення тощо). При цьому банк або інша установа - учасник платіжної системи, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за проведення переказу.

Скасовуючи рішення Апеляційного суду Вінницької області від 22 серпня 2016 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 26 квітня 2017 року наголошував на тому, що при вирішенні спору апеляційним судом не встановлено обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяла незаконному зняттю коштів з рахунку.

Згідно положень статті 212 ЦПК України, у редакції яка була чинною на момент розгляду справи,жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За правилами частини першої статті 57 ЦПК України, у редакції яка була чинною на момент розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з інших правових підстав, апеляційний суд виходив із відсутностіобов'язкової складової договору позики - передачі у власність позичальникові грошових коштів, оскільки кошти з картки відповідача були передані невідомій особі, а не стороні договору кредиту.

Встановлені судами обставини щодо погодження відповідачем кредитного ліміту по картці у розмірі 500 грн, збільшення у 2013 році кредитного ліміту банком в односторонньому порядку без згоди та повідомлення позичальника до 15 тис. грн свідчать про те, що ОСОБА_3 не мала наміру отримувати 16 червня 2015 року від банку у кредит грошові кошти в сумі 14 750 грн. Вона не вчиняла дій, спрямованих на добровільне ініціювання платіжної операції. Після отримання на телефон смс-повідомлення про зняття з її кредитної картки 14 750 грн вона невідкладно 16 червня 2015 рокузателефонувала на гарячу лінію АТ КБ «Приватбанк» та залишила заявку про блокування картки, про шахрайські дії та про повернення коштів. Також вона повідомила правоохоронні органи про вчинення щодо неї шахрайський дій.

АТ КБ «Приватбанк» не довело неможливості негайного зупинення здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу після надходження повідомлення про платіжну операцію, яка не виконувалась користувачем.

З урахуванням вищенаведеного, рішення апеляційного суду є таким, що прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд розглянув справу з урахуванням ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року.

Підстави для скасування оскарженого судового рішення відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення Апеляційного суду Вінницької області - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді Б. І. Гулько
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
Ю. В. Черняк