У х в а л а

05 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 759/10886/16-ц

провадження № 61-12817ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С. П., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду м. Києва від 06 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просив визнати за ним право приватної власності та зобов'язати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повернути йому наступне майно: посудомийну машину «SIMENS», вартістю 2 500 грн; пральну машину «Бош Макс», вартістю 3 тис. грн; покриття підлоги ламінат з м'якою підложкою 26 кв. м (11 упаковок), вартістю 2 349 грн 98 коп.; раковину умивальника з тумбочкою, вартістю 1 550 грн; холодильник «Gorenje RK 65 SYW», вартістю 7 215 грн; духовку електричну «SIMENS HB 23 AB 520», вартістю 2 616 грн; поверхню газової плити «SIMENS HB 23 AB 520», вартістю 2 775 грн; витяжку вбудовану «CATA TF 2003», вартістю 623 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вказане майно придбане ним упродовж 2006-2013 років за власні та кредитні кошти, належить йому та було передано на зберігання відповідачам за адресою їх спільного проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 після одруження ОСОБА_3 з його дочкою ОСОБА_4 В подальшому, 22 червня 2016 року шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 розірвано, однак ОСОБА_3 відмовляється повертати позивачу вищезазначене, передане на зберігання, майно.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою апеляційного суду м. Києва від 06 лютого 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій 07 березня 2018 року, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до положень частини дев'ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб із 01 січня 2018 року становить 1 762 грн.

За таких обставин, з урахуванням змісту пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначною є справа, у якій ціна позову не перевищує 176 200 грн.

У спірних правовідносинах ціна позову (22 628 грн 98 коп.) не перевищує 176 200 грн, тобто зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду м. Києва від 06 лютого 2018 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик