Справа № 352/342/17
Провадження № 2/352/72/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого - судді Струтинського Р.Р.

з участю секретаря Бардюк-Кавецької Л.В.

представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

Позивачка 22.02.2017 р. звернулася в суд з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у якому просила стягнути у її користь у солідарному порядку з відповідачів на відшкодування моральної шкоди 4 608 000 грн.

Заявлений позов обґрунтовувала тим, що вона визнана потерпілою у кримінальному провадженні за наслідками смерті у ДТП її чоловіка ОСОБА_7 Досудовим слідством встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. близько 23 год. на автодорозі Стрий-Чернівці між населеними пунктами м. Івано-Франківськ та с. Павлівка Тисменицького району Івано-Франківської області відповідач ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки «БМВ-316» н.з. НОМЕР_1, на своїй смузі руху вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_7, який внаслідок наїзду впав на смугу зустрічного руху, де на нього було вчинено наїзд зустрічним автомобілем марки «Кіа Rio» н.з. НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_6; від отриманих тілесних ушкоджень її чоловік помер на місці події. Відповідно до постанови старшого слідчого ОВС відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Івано-Франківській області від 14.11.2012 р. кримінальну справу №0329834 порушену за даним фактом за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України було закрито на підставі п.2 ст. 6 КПК України (у редакції 1960 р.)- за відсутності складу злочину. Однак вона вважає, що водіями ОСОБА_5 та ОСОБА_8 були порушені п.п.2.3, 12.3 ПДР України, внаслідок чого загинув пішохід ОСОБА_7 Позивачка зверталася до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, який надав їй 17000 грн., які вона витратила на поховання чоловіка та встановлення пам»ятника, а ОСОБА_6 не відшкодував нічого. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Втративши чоловіка, вона змушена самостійно виховувати та утримувати дитину, за відсутності підтримки чоловіка зменшився час на відпочинок, суттєво змінилися умови життя. Крім того, вона пережила стрес та душевні страждання внаслідок смерті чоловіка, у неї порушився сон, погіршився стан здоров'я, виникла невпевненість у майбутньому. Тому спричинену моральну шкоду вона оцінює у 4 608 000 грн.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що дійсно ІНФОРМАЦІЯ_1 р. сталася ДТП за участю його довірителя, однак постановою від 14.11.2012 р. кримінальна справа була закрита у зв»язку з відсутністю складу злочину, а саме відсутністю вини; ОСОБА_5 не володів технічною можливістю попередити дану ДТП шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. Натомість даною постановою встановлено, що саме пішохід ОСОБА_7, перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння порушив ПДР України. Однак відповідач ОСОБА_5 на прохання позивачки відшкодував їй 17000 грн., оскільки поставився з розумінням до даної ситуації. Вважає позовні вимоги необґрунтованими та не доведеними, оскільки відповідно до постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» однією з підстав для відмовлення чи зменшення розміру відшкодування шкоди, завданої особі є саме знаходження потерпілого в нетверезому стані та нехтування ним правил безпеки руху. Просив у позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що відповідно до постанови від 06.07.2012 р. помічника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону у порушенні кримінальної справи по факту ДТП, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1 р. відносно ОСОБА_6 було відмовлено за відсутністю в діяннях складу злочину. У даній постанові зазначено, що водій ОСОБА_6 не міг уникнути наїзду на ОСОБА_7 У постанові про закриття кримінальної справи від 27.09.2012 р. встановлено, що ДТП сталася внаслідок необережних дій пішохода ОСОБА_7 Тому той факт, що водій автомобіля «BMW» ОСОБА_5 здійснив наїзд на ОСОБА_7, після чого його тіло впало під колеса автомобіля ОСОБА_6, який рухався по зустрічній смузі, було надзвичайною та невідворотною зовнішньою подією, що позбавила можливості останнього запобігти негативним наслідкам, тобто для водія ОСОБА_6 це була непереборна сила. Просив у позові відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. біля 23 год. 00 хв. на автодорозі Стрий-Чернівці між населеними пунктами м. Івано-Франківськ та с. Павлівка Тисменицького району Івано-Франківської області ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки «БМВ-316» н.з. НОМЕР_1, на своїй смузі руху вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_7; внаслідок наїзду ОСОБА_7 впав на смугу зустрічного руху, де на нього відразу було вчинено наїзд зустрічним автомобілем марки «Кіа Rio» н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6, який роз'їжджався із автомобілем марки «БМВ-316»; від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_7 помер на місці події. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок необережних дій пішохода ОСОБА_7, який у темну пору доби на неосвітленій ділянці дороги, перебуваючи у стані сильного алкогольного сп»яніння та будучи одягненим у темний одяг, як учасник дорожнього руху не виділив себе на дорозі для своєчасного виявлення іншим учасником дорожнього руху, переходив проїзну частину у недозволеному місці, не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників дорожнього руху.

Вказані обставини встановлені у ході досудового слідства по кримінальній справі за фактом даної ДТП. Постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Івано-Франківській області Маланчина Л.Е. від 27.09.2012 р., кримінальна справа № 329834 за фактом ДТП, внаслідок якої загинув ОСОБА_7, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, закрита на підставі п.2 ст.6 КПК України за відсутністю складу злочину. Також постановою помічника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону Логінова В.О. від 06.07.2012 р. у порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_6 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України відмовлено на підставі п.2 ч.1 ст. 6 КПК України за відсутністю в діяннях складу злочину.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статтей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відсутність складу злочину, наприклад у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням).

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, при цьому, вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає і за випадкове її завдання (без вини).

Відповідачами не доведено наявність умислу пішохода або наявність непереборної сили, тому на них як на володільців джерела підвищеної небезпеки покладається обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди незалежно від їх вини. Адже зі змісту постанови про закриття кримінальної справи вбачається, що дана дорожньо - транспотна пригода сталася внаслідок необережних дій пішохода ОСОБА_7

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала у випадку якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За таких обставин, вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є підставними.

Пунктами 9,10 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Відповідно до ч.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що позивачка безсумнівно зазнала моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати чоловіка, однак заявлений розмір моральної шкоди є явно завищеним, тому, враховуючи відсутність вини відповідачів, те, що загиблий знехтував правилами безпеки руху, перебував у нетверезому стані, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що з відповідачів у солідарному порядку слід стягнути на користь позивачки 50 000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 704, 80 грн., а саме по 352,40 грн. з кожного з відповідачів.

На підставі наведеного, відповідно до ст..ст.22, 23, 1166, 1167,1187, 1193 ЦК України, постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», керуючись ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, жителя АДРЕСА_1, ОСОБА_6, жителя АДРЕСА_2 у солідарному порядку на користь ОСОБА_4, жительки АДРЕСА_3, 50000 (п'ятдесят тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 в дохід держави по 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп. судових витрат з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Р.Р.Струтинський