ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2018 року м. Київ

справа № 372/1273/17

провадження № 22-ц/824/1808/18

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В. (суддя-доповідач)

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Шуляку Д.О.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 квітня 2018 року у складі судді Потабенко Л.В., повний текст складений 20.04.2018 року,

встановив:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернуся до суду з позовом про визнання майна спільною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя, мотивуючи тим, що він був одружений з відповідачкою, ОСОБА_2 з листопада 1999 року по листопад 2015 року. За час перебування у шлюбі ними було придбано будинок по АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу оформленого на відповідачку. НА неї ж була оформлена приватизація земельної ділянки площею 0.250 га для будівництва та обслуговування придбаного будинку. Дім побудовано на два входи. На день подачі позову позивач користувався частиною приміщень у будинку загальною площею 55,1 кв. м. з них житлова площа 46,6 кв. м. Крім того, у різні роки подружнього життя ними було придбано автомобіль БМВ-730 та автомобіль ВАЗ 21063, які зареєстровані на відповідачку. Також у 2001 році Копачівською сільрадою відповідачці виділили земельну ділянку площею 4,989 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Тому остаточно просив визнати вказане майно спільною власністю подружжя, а саме будинок, дві земельні ділянки та автомобілі, визнати право власності на ? частину будинку і прибудинкових споруд та виділити її в натурі, а саме частину будинку згідно поєтажного плану БТІ загальною площею 55,1 кв.м, житлової площі 46,6 кв. м., літню кухню біля будинку, автомобіль БМВ-730 та ? земельної ділянки 0,25 га за ОСОБА_1 все інше майно залишити за відповідачкою.

Рішенням Обухівського районного суду від 12 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано спільною власністю подружжя житловий будинок та прибудинкові споруди по АДРЕСА_2 земельну ділянку площею 0,250 га для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_2 кадастровий № НОМЕР_1, автомобіль БМВ, та автомобіль ВАЗ. Визнано за позивачем та відповідачкою по ? частині право власності житлового будинку та прибудинкових споруд по АДРЕСА_2 земельної ділянки площею 0,250 га для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, автомобілів БМВ та ВАЗ та вирішено питання судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду відповідачка, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права при вирішенні вказаного позову. Так відповідачка не погоджується з рішенням в частині визнання спільним майном подружжя та визнання права власності на земельну ділянку та автомобіль, вважає в цій частині рішення необґрунтованим, оскільки суд встановив лише факт набуття майна під час шлюбу а не встановив джерело його набуття. Зазначає, що у шлюбі було придбано лише будинок зі спорудами та автомобілі. Вважає що визнання спільною власністю земельну ділянку площею 0,25 га є протиправним, оскільки остання була отримана на підставі рішення сільради за її заявою. Автомобіль ВАЗ знаходиться невідомо де, про що у поліції міститься заява, яку суд також не прийняв до уваги. Тому просить скасувати рішення в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя земельну ділянку площею 0,25 га на якій розташовано будинок з прибудинковими спорудами, та автомобіль ВАЗ, визнання за позивачем право власності на ? частину земельної ділянки 0,25 га та автомобіль ВАЗ, ухвалити нове рішення яким в цій частині відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначив, що хоч і не зовсім задоволений рішенням суду але вважає його справедливим оскільки спільно набуте майно поділено між подружжям у рівних частинах, тому просив рішення суду залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення.

Вислухавши доповідь судді, пояснення позивача та представника відповідача, обговоривши доводи скарги та обставини справи, вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення у справі суд встановив, що сторони з 23.11.1999 року по 20.11.2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.71).

За час перебування у шлюбі, 16.05.2002 року сторони придбали житловий будинок в селі Копачів по АДРЕСА_1 житловою площею 63,7 кв.м., право власності на який згідно договору купівлі-продажу було оформлено на ОСОБА_2 (а.с. 15)

Також, після придбання житлового будинку ОСОБА_2 на підставі рішення Копачівської сільської ради №19 від 24.06.2003 року, отримала земельну ділянку під вказаним будинком, площею 0,250 га по АДРЕСА_1 для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 виданого на ім'я відповідачки.

12.02.2003 року сторони придбали автомобіль марки ВАЗ 21063 з реєстраційним номером НОМЕР_2, який зареєстрований за відповідачкою ОСОБА_2 (а.с.26)

Крім того, 07.06.2007 року сторони придбали автомобіль марки БМВ модель 730 з реєстраційним номером НОМЕР_3 який зареєстрований за ОСОБА_2 (а.с.25).

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що майно, яке є предметом поділу, набуте подружжям за час шлюбу, а отже належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності в рівних частках, підстав для відступу від рівності часток судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно із ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до вимог ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.

Відповідно до абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року &qu п;Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя&q?оз;, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що домовленості між сторонами щодо поділу спільного сумісного майна не встановлено, проте наявність такого майна сторонами не заперечується, окрім автомобіля ВАЗ та земельної ділянки, яка на думку відповідачки належить їй.

Встановивши вищевказані фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши відповідні норми права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов цілком законного та обґрунтованого висновку про виділ сторонам ідеальних часток у спільному майні з урахуванням принципу рівності часток і визнав за сторонами право власності на 1/2 частину цього майна.

Вищезазначене спростовує доводи апелянта про порушення судом норм матеріально і процесуального права при вирішенні питання про поділ майна подружжя.

Стосовно посилання відповідачки в апеляційній скарзі на те, що земельна ділянка під будинком не є спільною сумісною власністю подружжя і не може бути предметом поділу, то суд першої інстанції, з яким погоджується й колегія суддів апеляційної інстанції, обґрунтовано відхилив дані твердження відповідачки, оскільки на земельній ділянці знаходиться будинок, що є спільною сумісною власністю подружжя, тому у разі поділу цього будинку між подружжям до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК України.

Доводи відповідачки у скарзі про те, що судом не враховано, що автомобіль ВАЗ зник, не підтверджується належними доказами, оскільки відповідно пояснень позивача, автомобіль знаходиться в користуванні останнього.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення в справі не встановлено, відтак апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах -

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: