Житомирський апеляційний суд
Категорія 19 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Талько О.Б., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 295/10624/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного підприємства «Свєткор», третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Слюсар Валентин Володимирович про визнання договорів безпроцентної позики та іпотеки недійсними

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 серпня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Полонця С.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсними договір безпроцентної позики від 14.04.2017 року, укладений між нею та ОСОБА_2 на суму 378 000,00 грн. та договір іпотеки від 14.04.2017 року, зареєстрований за №863 та посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слюсарем В.В., укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Свєткор», за яким ОСОБА_2 Приватним підприємством «Свєткор» було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона не укладала з ОСОБА_2 договору позики та коштів від нього не отримувала. На зворотній стороні договору позики від 14.04.2017 року міститься текст розписки про отримання коштів без її підпису, що свідчить про те, що вона ніяких коштів не отримала як позику, що є підставою для визнання недійсним вказаного правочину. Також посилається на те, що зміст договору іпотеки від 14.04.2017 року суперечить положенням ст.638 ЦК України та ст.3 Закону України «Про іпотеку», а тому вказаний договір підлягає визнанню недійсним, так як його укладення відбулося без позивача.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06 серпня 2018 року позов залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги в сукупності аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві. Додатково скаржник зазначила, що висновок експерта не дав чіткої відповіді про те, що підпис у договорі позики належить їй, а тому вказану обставину трактує на свою користь, що дає підстави вважати позовні обґрунтованими.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з'явилась, просила розглядати справу без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в апеляційному суді проти доводів, наведених в апеляційній скарзі, заперечили, надали пояснення аналогічні викладеним мотивам в рішенні суду першої інстанції.

Перевіряючи оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону, а доводи скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що вона не підписувала договір безпроцентної позики від 14.04.2017 року, розписку про отримання грошей та договір іпотеки, тобто - недодержання стороною (сторонами) в момент вчинення вказаних правочинів вимог частин 3, 5 статті 203 ЦК України.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду, вважає їх обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 14.04.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено договір безпроцентної позики в простій письмовій формі. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 позичила у ОСОБА_2 гроші в сумі 378000,00 грн., що станом на 14.04.2017 року за курсом продажу Нацбанку України становить 14000 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 30 травня 2017 року. Всю суму грошей ОСОБА_1 отримала на момент підписання цього договору, що підтверджується розпискою.

14.04.2017 року ОСОБА_2 (іпотекодержатель), ОСОБА_1 (боржник) та Приватне підприємство «Свєткор» (майновий поручитель) уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слюсарем В.В. та зареєстрований в реєстрі за №863.

Відповідно до умов вказаного договору іпотеки цей договір забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, які виникають з Договору безпроцентної позики від 14.04.2017 року, укладеного між іпотекодержателем та боржником.

Предметом іпотеки є нерухоме майно - квартира АДРЕСА_2.

Дійсний договір є невід'ємною частиною договору безпроцентної позики від 14.04.2017 року і набуває чинності з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Дія договору іпотеки припиняється після повного виконання зобов'язань за договором безпроцентної позики від 14.04.2017 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що у відповідача будь-яких коштів у позику не брала, договір позики не підписувала, як і не підписувала договір іпотеки.

Колегія суддів критично ставиться до таких доводів, з огляду на те, що судом першої інстанції було досліджено надану приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слюсарем В.В. справу, у якій міститься оригінал спірного договору безпроцентної позики з підписом ОСОБА_1 на розписці про отримання грошей на зворотній його стороні.

Крім цього було встановлено, що у справі нотаріуса міститься заява ОСОБА_1 від 14.04.2017 року про те, що на момент отримання позики в розмірі 378000,00 грн. вона в зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах не перебуває.

Із наданої нотаріусом справи вбачається і те, що договір іпотеки від 14.04.2017 року, укладався за участю позивача, підписаний нею та нотаріально посвідчений. Іпотекою забезпечене виконання дійсного зобов'язання і сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору іпотеки.

Наведені обставини дають підстави беззаперечно стверджувати про існування боргових зобов'язань позивачки перед відповідачем ОСОБА_2, забезпечених договором іпотеки.

Із наведених мотивів відхиляються доводи ОСОБА_1 щодо недійсності укладених договорів, оскільки підстав для визнання їх недійсними в контексті положень статті 215 ЦК України не встановлено як в суді першої інстанції, так і під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Посилання в апеляційній скарзі на висновок експерта від 27.06.2018 року №151, що міститься в матеріалах справи, який скаржник трактує на свою користь та вважає одним із доказів обґрунтованості своїх вимог, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки експертом не надано чіткої та категоричної відповіді про те, що підпис у договорі позики від 14.04.2017 року виконано не ОСОБА_1

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та залишає апеляційну скаргу без задоволення.

При цьому зазначає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги ретельно перевірені судом апеляційної інстанції і не містять в собі підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07.12.2018.

Головуючий Судді