Справа № 368/1386/17 Головуючий у І інстанції Іванюта Т. Є.
Провадження № 22-ц/780/1534/18 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 26 10.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегій суддів судової палати в цивільних справах: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кагарлицького районного суду Київської області, ухвалене в м. Кагарлик 17 січня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В жовтні 2017 року позивач ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив стягнути із ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 87751 грн. та судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що відповідно до договору від 24 грудня 2013 року б/н ОСОБА_4 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, однак у порушення умов договору свої зобов'язання не виконала, внаслідок чого станом на 24 вересня 2017 року має заборгованість в розмірі 87751 грн.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 17 січня 2018 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 17 січня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що ОСОБА_4 у відзиві на позов не заперечувала, що підписувала заяву від 24 грудня 2013 року та не посилалася на фальшивість поданої банком до позову копії цієї заяви.

Вказував, що оскільки виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій, на спростування факту відкриття рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк» та здійснення по ньому видаткових операцій на суму 4964,82 грн. обов'язком відповідача є надання суду відповідної довідки банку про зворотне.

Крім того, у відзиві ОСОБА_4 просила суд застосувати позовну давність, що є взаємовиключним її запереченням про невизнання факту укладення договору та заборгованості по ньому.

Таким чином, відзив ОСОБА_4 є необґрунтованим, а лист суду першої інстанції про надання оригіналів документів, які є банківською таємницею, порушує визначений законом порядок розкриття банківської таємниці, свідчить про перекладення судом на банк обов'язків, належних відповідачу, та свідчить про вихід судом за межі заявлених відповідачем заперечень.

Від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого позовна заява дійсно подана позивачем після закінчення строку позовної давності, доказів поважності причин пропуску якого позивачем не наведено. Також позивачем не надано жодного доказу того, що відповідач дійсно отримала кредит та зняла з картки кошти. Крім того, за даними виписки по рахунку заборгованість по кредитному договору становить 87751,82 грн., однак позивачем не надано доказів, що вказана заборгованість виникла саме по кредитному договору б/н від 24 грудня 2013 року. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 17 січня 2018 року без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що в матеріалах справи на а. с. 6 міститься анкета-заява ОСОБА_4 від 24 грудня 2013 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Своїм підписом в анкеті-заяви ОСОБА_4 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

На зворотному боці анкети-заяви клієнту запропоновано оформити на своє ім'я: карта «Універсальна», зарплатний пакет, карта Gold, послуга накопичення «Копилка», пенсійна картка, ідентифікація з паспортом.

Однак жодного із варіантів ОСОБА_4 не обрано та поле бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою не заповнено.

Також відсутня спеціальна відмітка про отримання пам'ятки клієнта, яка містить тарифи і основні умови обслуговування та кредитування, та ознайомлення з її змістом під підпис.

Згідно п. 1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник у разі невиконання зобов'язань за договором зобов'язаний на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, у тому числі простроченого кредиту та овердрафту, оплати винагороди банку.

Згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Пунктом 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє впродовж 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із його недоведеності, одночасно застосувавши строки позовної давності.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 судам роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, підставами для відмови в позові у зв'язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності.

Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Таким чином, одночасна відмова рішенням суду в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності і в зв'язку із його недоведеністю є помилковою, рішення суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо підставності позову ПАТ КБ «ПриватБанк», колегія суддів виходить із наступного.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «Приватбанк» вказує на те, що позичальник не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та апеляційну скаргу, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

Однак, такі доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт досягнення сторонами згоди про предмет договору та інші умови.

Дійсно, ОСОБА_4 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, чого останньою не заперечувалося у відзиві до позову.

Разом із тим, банківські послуги не обмежуються наданням кредитів, а тому із наданої позивачем анкети-заяви не можна дійти беззаперечного висновку, що ОСОБА_4 мала намір укласти саме кредитний договір, враховуючи відсутність обраного виду картки та розміру кредитного ліміту.

Також відповідачем, виходячи із відсутності відповідної відмітки в анкеті-заяві, не отримано і не ознайомлено її під підпис з Памяткою клієнта, яка містить Тарифи і основні умови обслуговування і кредитування.

Дана Памятка клієнта і Тарифи є складовою договору про надання банківських послуг, а отже на підставі наявних в матеріалах справи доказів не можна встановити, що сторони дійшли згоди із усіх істотних умов договору.

Зазначення в анкеті-заяві про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Не можна погодитися із доводами апеляційної скарги, що подання відповідачем заяви про застосування наслідків спливу позовної давності ототожнюється із визнанням факту укладення договору та заборгованості по ньому, оскільки ст. 267 ЦК України не пов'язує подання такої заяви із визнанням позову.

Крім того, відповідно до ст. ст. 1048, 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а отже банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Розрахунок заборгованості, на думку апеляційного суду, сам по собі не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, оскільки нічим не підтверджується і його правильність неможливо перевірити.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

На дані положення посилався і позивач в апеляційній скарзі, разом із тим, усвідомлюючи, що саме виписка з рахунку є доказом руху валютних цінностей на ньому, виписки до апеляційної скарги не надав.

В матеріалах справи міститься лише розрахунок заборгованості, якій не визнається відповідачем.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Також в матеріалах справи відсутні докази видачі ОСОБА_4 кредитної картки.

Доводи апеляційної скарги про недоведення відповідачем, що вона не отримувала картку із встановленим кредитним лімітом та не знімала з її рахунку грошові кошти, не надала відповідної довідки банку про невідкриття банком на її ім'я банківського рахунку та/або виписки з рахунку, а також про те, що суд ухилився від з'ясування обставин по справі, не ґрунтуються на проголошеному ст. 12 ЦПК України принципі змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, та відхиляються колегією суддів.

Не ґрунтуються на вимогах закону доводи апеляційної скарги, що надання виписки з рахунку на запит суду можливе на підставі попередньо ухваленого рішення суду про розкриття банківської таємниці, від чого суд ухилився, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду.

Крім цього, надання суду виписки з банківського рахунку у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором за позовом самого банку не може вважатися розкриттям банківської таємниці в розумінні п. 11 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», оскільки ці відомості не розкриваються третім особам, а використовуються саме при розгляді цієї справи.

Отже, позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо самого виду договору (кредитний або будь-який інший), а також щодо інших умов, викладених в Умовах та Правилах надання банківських послуг, не доведено факту надання кредиту, а отже вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором є безпідставними і задоволені бути не можуть.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 17 січня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити Публічному акціонерному товариству банк Комерційний банк «ПриватБанк» в позові до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :

______________ ______________ ______________