Справа № 191/2407/15
Провадження № 2/204/945/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Старостенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі клопотання відповідача ОСОБА_1 про зустрічне забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про розірвання договору, стягнення коштів та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського районного суду знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про розірвання договору, стягнення коштів та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, на розгляді якого раніше перебувала вказана цивільна справа, від 21 березня 2016 року було забезпечено позов Кокіна Євгена Володимировича до Бардаха Олександра Юхимовича шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності відповідачу Бардаху Олександру Юхимовичу, а саме: квартиру № 69, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, пр. Пушкіна, буд. 67; будинок № 254, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгороднє, вул. Залізнична, буд. 254; земельна ділянка площею 0,0810 га (кадастровий номер::02:001:0123), яка розташована за адресою: вул. Залізнична, буд. 254, м. Підгороднє, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область; 1/2 частина нежитлових приміщень в нежитловій будівлі літ.А-3, на першому поверсі приміщення 28, 29, І, площею 43,6 кв.м., на третьому поверсі приміщення 41-57,ІІ, площею 827,9 кв.м., всього загальною площею 871,5 кв.м., які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, будинок 24 м, а також заборонено реєстрацію виникнення, переходу, припинення речових прав на вищевказане нерухоме майно, яке належить на праві власності відповідачу Бардах Олександру Юхимовичу (т. 1, а.с. 184-187).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2016 року ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року про забезпечення позову було залишено без змін (матеріали апеляційної скарги № 191/2407/15-ц; провадження № 22-ц/4117/16, (а.с. 98).

17 липня 2018 року до суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_1 про зустрічне забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про розірвання договору, стягнення коштів та стягнення моральної шкоди, в якому просив вжити заходів зустрічного забезпечення та зобовязати ОСОБА_2 внести на депозитний рахунок суду грошові кошти в сумі 1 513 124,00 грн. в десятиденний строк від дати постановлення судом ухвали про вжиття заходів зустрічного забезпечення. В обґрунтування клопотання зазначено, що позивач по справі ОСОБА_2 є громадянином ФРН та має зареєстроване місце проживання не на території України, а в м. Дюссельдорф, Німеччина. З моменту вжиття заходів забезпечення позову пройшло більше ніж два роки, а станом на дату звернення із цим клопотанням справу навіть не розпочато розгляд по суті, що свідчить про істотне та довготривале обмеження права мирного, законного володіння та розпорядження нерухомим майном відповідача ОСОБА_1, що призводить до виникнення у останнього реальних збитків - це упущена вигода, тобто втрата відповідачем тих доходів, які б ОСОБА_1 мав отримати у тому разі, коли б мав необмежене право розпорядження своїм нерухомим майном; це витрати на утримання майна, в тому числі об'єкту спільного з позивачем інвестування, які несе відповідач через неможливість його реалізації, а також витрати, які пов'язані із неможливістю виконання інших зобов'язань відповідача перед третіми особами через обмеження права власності на майно. Враховуючи викладене вважає, що існують законні підстави для вжиття заходів зустрічного забезпечення позову. Через арешт, накладений судом за клопотанням позивача, та спір, що виник із позивачем по справі, з березня 2016 року по даний час ОСОБА_1 не може виконати зобов'язання по реалізації об'єкта нерухомого майна будинку № 254 по вул. Залізничній в м. Підгороднє Дніпропетровської області. Тому ОСОБА_1 вимушений весь цей час для підтримання належного стану будинку, який є об'єктом спільних інвестицій, утримувати за власний рахунок, що відповідно до умов укладених угод до компенсації не передбачено. Так, щомісячно ОСОБА_1 несе витрати на утримання будинку для підтримання в придатному стані, такі як охорона, прибирання, догляд за подвір'ям, комунальні платежі тощо. Догляд за будинком у період з березня 2016 року (накладання арешту) по червень 2018 року складає - 65 324,00 грн., що є збитком відповідача, оскільки зараз через арешт майна реалізація його неможлива, отже відповідач несе тягар утримання за власні кошти. Згідно угоди, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, саме ОСОБА_1 зобов'язаний виставити об'єкт інвестування - будинок із земельною ділянкою №254 по вул. Залізничній у м. Підгороднє на продаж. На виконання цих домовленостей 18 березня 2016 року ОСОБА_1 було укладено попередній договір купівлі продажу вказаного будинку та земельної ділянки з ОСОБА_4 Оскільки через накладений арешт будинку ОСОБА_1 в обумовлені строки так і не зміг зареєструвати право власності - він змушений був повернути ОСОБА_4 суму завдатку в подвійному розмірі - 6000 дол. СІЛА, що за курсом на лютий 2017 року орієнтовно складало 157 800,00 грн. ОСОБА_4 в рамках забезпечення позову по даній справі також було накладено на належне відповідачу нежитлове нерухоме майно комерційного призначення, яке ОСОБА_1 планував здавати в оренду та отримувати додатковий дохід. Так, 10 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено попередній договір оренди 1/2 частини нежитлового приміщення за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, 24м. Через те, що арешт нерухомого майна у даній справі накладався судом повторно, ОСОБА_1 не зміг надати орендарю підтвердження відсутності арештів та заборон на предмет оренди, тому відповідач змушений був виплатити на користь ОСОБА_5 суму штрафу в розмірі 120 000,00 грн. Окрім цього, виходячи з умов попереднього договору оренди, ОСОБА_1 мав би отримати дохід, якщо б основний договір був би укладений, так за період з квітня 2016 року по червень 2018 року дохід мав складати 1 170 000,00 грн., проте через накладений ухвалою суду арешт на нежитлові приміщення, ОСОБА_1 був позбавлений цього прибутку, що є утраченою вигодою. Сукупно за період з березня 2016 року по червень 2018 року сума збитків відповідача, які несе останній у звязку із арештом майна, щонайменше становить 1 513 124,00 грн. У звязку з викладеним ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним клопотанням.

Дослідивши матеріали клопотання та матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Частиною 3-ю вказаної статті визначено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для зясування питань, повязаних із зустрічним забезпеченням. З наведеного очевидним є те, що виклик особи, яка заявила клопотання, є правом суду і може бути здійснений у виняткових випадках.

Частиною ж 6-ю статті 154 ЦПК України передбачено, що питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення.

Виходячи з системного налізу зазначених норм права та відсутності у ЦПК України чітко визначної процедури розгляду клопотання відповідача про зустрічне забезпечення позову, суд вважає, що таке клопотання повинно розглядатися за загальними правилами, передбаченими для розгляду заяви про забезпечення позову, тобто без повідомлення учасників справи, у строк визначений ч. 6 ст. 154 ЦПК України, тобто у десятиденний строк з моменту отримання судом такого клопотання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 154 ЦПК України суд зобовязаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов'язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 154 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про зустрічне забезпечення. При цьому відповідно до ст. 154 ЦПК України зустрічне забезпечення допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, тільки у випадку забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричиненні забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Таким чином, невжиття заходів як забезпечення позову так і зустрічного забезпечення, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, суд враховує, що заходи зустрічного забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

З довіреності позивача ОСОБА_2 на імя ОСОБА_6, перекладеної на українську мову, вбачається, що позивач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: 40233, Дюссельдорф, Неандерштрассе, 15 (т. 3, а.с. 42-48).

Викладене свідчить про те, що позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України, а значиться зареєстрованим у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, з листа державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_7 № 6310/25 від 05 липня 2018 року вбачається, що згідно довідки з реєстру речових прав, нерухоме майно та земельні ділянки, зареєстровані за ОСОБА_2 відсутні; згідно відповіді регіонального сервісного центру МВС України транспортні засоби за ОСОБА_2 не зареєстровані.

Викладене свідчить про те, що позивач ОСОБА_2 не має зареєстрованого в установленому законом порядку майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача ОСОБА_1, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Отже, як вбачається з матеріалів клопотання, за позивачем не зареєстровано цінного рухомого чи нерухомого майна, за рахунок якого можливо відшкодувати вірогідні збитки, яки може понести відповідач у випадку відмови у задоволенні позову, а тому за таких обставин, з урахуванням вимог п. 1 ч. 3 ст. 154 ЦПК України, суд зобовязаний в даному випадку забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача ОСОБА_1, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, тобто застосувати зустрічне забезпечення.

Посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що через накладений арешт на нежитлові приміщення, розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, будинок 24 м, він не може здавати вказані приміщення в оренду, що позбавляє його можливості отримання прибутку та є утраченою вигодою, суд до уваги не бере та вважає такі посилання відповідача безпідставними, оскільки ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року судом не було заборонено ОСОБА_1 користуватись вищевказаним нерухомим майном, в тому числі здавати його в оренду, а було заборонено лише реєстрацію виникнення, переходу, припинення речових прав на вищевказане нерухоме майно. Отже, з викладеного вбачається, що ОСОБА_1 на теперішній час не позбавлений можливості здавати вказані нежитлові приміщення в оренду та отримувати за це прибуток.

Суд також критично оцінює посилання відповідача на те, що за період з березня 2016 року по червень 2018 року він недотримав орендну плату у розмірі 45 000,00 грн. на місяць тому що ? частку нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Героїв Сталінграду, 24-м, в порядку забезпечення позову було накладено арешт, оскільки накладення арешту на нерухоме майно є перешкодою лише для його відчуження, тобто для розпорядження ним, і не перешкоджає правомочності власника користуватися таким майном з метою отримання прибутку (здавати в оренду).

Крім того, з матеріалів додатних до клопотання вбачається, що 18 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки та будинку, відповідно до умов якого сторони зобовязались в майбутньому у термін до 13.08.2016 року укласти договори купівлі-продажу земельної ділянки та будинку № 254 за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгороднє, вул. Залізнична.

Додатковою угодою від 25 липня 2016 року до Попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки та будинку від 18 березня 2016 року, сторонами було продовжено строк для укладення основного договору купівлі-продажу земельної ділянки та будинку до 30 грудня 2016 року.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Згідно вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Однак, в порушення вимог п. 4 ч. 1 ст. 635 ЦК України вищевказаний попередній договір про укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки та будинку був укладений сторонами в простій письмовій формі, без його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 1 ст. 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Отже, оскільки попередній договір про укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки та будинку від 18 березня 2016 року був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з порушенням вимог закону щодо його обовязкового нотаріального посвідчення, то вказаний правочин є нікчемним в силу приписів ч. 1 ст. 220 ЦК України, та не створює будь-яких правових наслідків.

За таких обставин, посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що у звязку з накладенням арешту на земельну ділянку та будинок № 254 за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгороднє, вул. Залізнична, він поніс збитки внаслідок неможливості відчужити зазначені обєкти нерухомості, оскільки був змушений повернути ОСОБА_4 суму завдатку за попереднім договором купівлі-продажу земельної ділянки та будинку в подвійному розмірі у сумі 6000,00 доларів США, судом при розгляді клопотання відповідача про зустрічне забезпечення позову до уваги не беруться, оскільки укладені ним з ОСОБА_4 правочини є нікчемними, та не мають юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю. Крім того, будь-яких доказів щодо повернення відповідачем суми завдатку у розмірі 6 000,00 доларів США, суду не надано.

Посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що він був вимушений сплатити штраф за попереднім договором від 10 березня 2016 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, у розмірі 120 000,00 грн. на користь ОСОБА_5, у звязку з неукладенням договору оренди нежитлового приміщення ? частини нежитлових приміщень, що належить ОСОБА_1, за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, будинок 24 м, оцінюються судом критично та до уваги не беруться, оскільки будь-яких доказів сплати штрафу у розмірі 120 000,00 грн. на користь ОСОБА_5 відповідачем ОСОБА_1 суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, твердження відповідача ОСОБА_1 про те, що за період з березня 2016 року по червень 2018 року у звязку з накладенням арешту він поніс збитки у розмірі 1 513 124,00 грн. перед судом є недоведеними та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що у звязку з накладенням за клопотанням позивача арешту на будинок та земельну ділянку площею 0,0810 га (кадастровий номер::02:001:0123), що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгороднє, вул. Залізнична, буд. 254, він не може здійснити продаж вказаного нерухомого майна та вимушений нести витрати на утримання зазначеного будинку та земельної ділянки, підтримувати їх в належному стані, суд вважає також недоведеними та відхиляє їх, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач несе витрати на утримання будинку, та щодо розміру цих витрат суду не надано.

Надана суду розписка від 06.04.2018 року, про те що за період з березня 2015 року по березень 2018 року він сплатив 84 000,00 грн. за догляд за будинком, судом оцінюється критично та відхиляється, оскільки зазначена розписка не може слугувати належними та допустимим доказом на підтвердження обсягу робіт, строків їх надання та розмірів оплати за надані роботи.

За таких обставин суд зазначає, що відповідачем ОСОБА_1 на підтвердження понесених ним збитків та можливості понести такі збитки у майбутньому, не надано суду переконливих, належних та допустимих доказів, а усі твердження відповідача ґрунтуються лише на його особистих припущеннях.

При цьому суд враховує, що під час розгляду даного клопотання були встановлені умови, наявність яких є підставою для обовязкового застосування судом заходів зустрічного забезпечення, а саме встановлено те, що позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та не має майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Враховуючи встановлені обставини суд приходить до переконливого висновку про наявність передбачених законом підстав для застосування зустрічного забезпечення позову.

Вирішуючи питання про вид та розмір зустрічного забезпечення суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 154 ЦПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом.

Частиною 5 статті 154 ЦПК України передбачено, що розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи.

Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у звязку із забезпеченням позову.

Згідно ч. 7-ї цієї ж статті в ухвалі про забезпечення позову або про зустрічне забезпечення зазначаються розмір зустрічного забезпечення або інші дії, що повинен вчинити заявник у порядку зустрічного забезпечення.

Відповідно до ч. 8 ст. 154 ЦПК України строк надання зустрічного забезпечення визначається судом та не може перевищувати десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову або ухвали про зустрічне забезпечення, якщо інше не випливає зі змісту заходів зустрічного забезпечення.

Підсумовуючи все вищенаведене, дослідивши матеріали справи та зазначені відповідачем обставини, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів щодо факту понесення відповідачем збитків та їх розміру, та не доведення розміру можливих (потенційних) збитків, приймаючи до уваги наявність обставин передбачених п. 1 ч. 3 ст. 154 ЦПК України, враховуючи, що розмір зустрічного забезпечення повинен бути співмірним із заходами забезпечення позову та потенційним розміром збитків, яких може понести відповідач у звязку із забезпеченням позову, приймаючи до уваги ціну позову, яка є значною, суд вважає за необхідне клопотання відповідача задовольнити частково та застосувати зустрічне забезпечення, зобовязавши позивача протягом десяти днів з дня постановлення ухвали внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн., що з урахуванням фактичних обставин справи на думку суду буде достатнім, спів мірним та обєктивним розміром зустрічного забезпечення, для можливості у майбутньому відшкодувати потенційні збитки відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Позивачу слід також розяснити положення ч.ч. 9-10 ст. 154 ЦПК України, згідно яких особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову із застосуванням зустрічного забезпечення, протягом визначеного судом строку має надати суду документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення.

Якщо особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову, не виконує вимоги суду щодо зустрічного забезпечення у визначений судом строк, суд скасовує ухвалу про забезпечення позову та про зустрічне забезпечення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 153, 154 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання відповідача ОСОБА_1 про зустрічне забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про розірвання договору, стягнення коштів та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Застосувати зустрічне забезпечення, зобовязавши ОСОБА_2, зареєстрованого за адресою: 40233, Дюссельдорф, Неандерштрассе, 15, протягом десяти днів з дня постановлення даної ухвали внести на депозитний рахунок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська (отримувач - ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, код отримувача (ЄДРПОУ) 26239738, банк отримувача ГУДКСУ в м. Київ, МФО 820172, № рахунку 7442) в порядку зустрічного забезпечення позову грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень, 00 копійок).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Копію ухвали про зустрічне забезпечення направити учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення.

Якщо позивач, за заявою якого застосовані заходи забезпечення позову, не виконає вимоги суду щодо зустрічного забезпечення у визначений судом строк, суд скасовує ухвалу про забезпечення позову та про зустрічне забезпечення.

Суддя Д.Л. Черкез