Справа № 297/2477/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Фейір О. О., з участю ОСОБА_1, з участю позивача ОСОБА_2, перекладача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення з відповідачів солідарно боргу за договором позики в розмірі 27000 гривень, процентів за користування позикою в розмірі 17597,28 гривень, 3% річних від простроченої суми за порушення грошового зобовязання в розмірі 2700,73 гривень та судового збору.

Позов мотивовано тим, що 23 жовтня 2013 року між позивачем і відповідачами в усній формі було укладено договір позики, згідно з яким позивач передав останнім у власність грошові кошти в сумі 27000 гривень, які відповідачі зобовязалися повернути до 23 червня 2014 року. На підтвердження укладення договору позики та отримання коштів відповідачі того ж дня склали відповідну розписку. Оскільки запозичені кошти відповідачі в обумовлений строк не повернули, позивач звернулася до суду про солідарне стягнення з них 27000 гривень. Також просила стягнути з відповідачів проценти за користування позикою в розмірі 17597,28 гривень, три проценти річних від простроченої суми за порушення грошового зобовязання в розмірі 2700,73 гривень відповідно до ст. 625 ЦК України та сплачений позивачем судовий збір.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позові.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не зявився, будучи належним чином, за місцем реєстрації, повідомленими про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без його участі від нього не надходило (а. с. 22, 32).

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що позичені від ОСОБА_2 грошові кошти вона повернула. Однак надати докази такого відповідач не змогла.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_2 дійсно позичала грошові кошти в сумі 27000 гривень відповідачам. Свідок була присутня при передачі коштів.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

З позовної заяви вбачається, що договір позики між сторонами було укладено в усній формі.

Відповідно до копії розписки, даної 23 жовтня 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5, останні позичили в ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 27000 гривень та зобовязались повернути вказану суму коштів в рівних частинах кожен до 23 червня 2014 року (а. с. 9).

Так, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові № 6-63цс13 від 18.09.2013 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що строк виконання відповідачами зобовязання перед позивачем, відповідно до вищевказаної розписки, закінчився 23 червня 2014 року о 24:00 годин, однак відповідачі свої зобовязання у вказаний строк не виконали.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п. 9 Положення про основи процентної політики Національного банку України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 21.04.2016 року № 277, Національний банк оприлюднює розмір облікової ставки на сторінці офіційного інтернет-представництва Національного банку.

Враховуючи постанови Національного банку України від 09.08.2013 року № 315, від 14.04.2014 року № 212, від 15.07.2014 року № 417, від 12.11.2014 року № 719, від 04.02.2015 року № 81, від 02.03.2015 року № 154, від 27.08.2015 року № 557, від 24.09.2015 року № 627, від 29.10.2015 року № 750, від 17.12.2015 року № 894, від 28.01.2016 року № 40, від 03.03.2016 року № 135, від 21.04.2016 року № 278, та рішення Правління Національного банку України від 26.05.2016 року № 25-рш, від 23.06.2016 року № 88-рш, від 28.07.2016 року № 172-рш, від 15.09.2016 року № 277-рш, від 27.10.2016 року № 372-рш, від 02.03.2017 року № 110-рш, від 13.04.2017 року № 232-рш, від 25.05.2017 року № 318-рш, якими встановлені облікові ставки НБУ, що діяли в період з 13 серпня 2013 року по 24 жовтня 2017 року, суд погоджується з розрахунком позивача процентів за користування позикою, які становлять 17597,28 гривень (а. с. 10).

Разом з тим, статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зобовязались повернути грошові кошти, взяті в ОСОБА_2 в позику, до 23 червня 2014 року, однак відповідачі порушили свої зобовязання та не повернула позивачу грошові кошти у вказаний строк.

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, частиною 1 якої передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, ОСОБА_2 просить стягнути солідарно з відповідачів саме три проценти річних від простроченої суми за порушення грошового зобовязання.

Оскільки в розписці, даної відповідачами про отримання в позику грошових коштів, відсутні зазначення розміру процентів, цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов'язання настає на підставі вимог закону, а саме статті 625 ЦК України, тобто за порушення зобовязання відповідачі зобовязані сплатити три проценти річних від простроченої суми.

Враховуючи, що період прострочення погашення боргу становить з 24 червня 2014 року, тобто з наступного дня за днем після закінчення строку повернення позики, по 02 листопада 2017 року, тобто по день подання позову до суду, отже всього період прострочення містить 1217 днів, то розрахунок 3% річних буде наступним: 27000:100х3:365х1217 = 2700,73 гривень.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає стягнути з відповідачів в користь позивача 640 гривень судового збору, що був сплачений позивачем при зверненні до суду (а. с. 1).

При цьому, відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Враховуючи наведене, суд вважає стягнути з відповідачів в користь позивача 640 гривень судового збору в рівних частинах по 320 гривень з кожного відповідача.

Керуючись ст. ст. 526, 610-612, 625, 1046-1050 ЦК України, ст. ст. 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України,

рішив:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, місце проживання якого зареєстровано за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, та ОСОБА_5, місце проживання якої зареєстровано за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, в користь ОСОБА_2, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, заборгованість в розмірі 27000 (двадцять сім тисяч) гривень.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, місце проживання якого зареєстровано за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, та ОСОБА_5, місце проживання якої зареєстровано за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, в користь ОСОБА_2, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, проценти за користування позикою в розмірі 17597 (сімнадцять тисяч пятсот девяносто сім) гривень 28 копійок.

Стягнути солідарно з Стягнути солідарно з ОСОБА_4, місце проживання якого зареєстровано за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, та ОСОБА_5, місце проживання якої зареєстровано за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, в користь ОСОБА_2, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, три проценти річних від простроченої суми за порушення грошового зобовязання в розмірі 2700 (дві тисячі сімсот) гривень 73 копійки.

Стягнути з ОСОБА_4, місце проживання якого зареєстровано за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, та ОСОБА_5, місце проживання якої зареєстровано за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, в користь ОСОБА_2, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, судовий збір в розмірі по 320 (триста двадцять) гривень з кожного.

З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитись 05 лютого 2018 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя ОСОБА_7.