ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року

м. Харків

Справа № 640/17922/17

Провадження № 22-ц/818/574/18

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.,

при секретарі - Дашковської Н.К.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1, представники позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідач: ОСОБА_4, представник відповідача: ОСОБА_5,

третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу № 640/17922/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в особі його представника ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 липня 2018 року, ухвалене суддею Сенаторовим В.М., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав.

В обгрунтування позову зазначає, що з 22 березня 2002 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2006 року шлю б між ними розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилась донька ОСОБА_6, яка після розірвання шлюбу проживає разом з нею та повністю знаходиться на її утриманні і вихованні. Відповідач, проживає в одному дворі з дитиною, однак будь-якої уваги, піклування та турботи щодо неї не проявляє, з дитиною не бачиться, не спілкується та не цікавиться життям дитини. Батько жодного разу не відвідав батьківські збори, не цікавиться успішністю дитини, не виходить на зв'язок з класним керівником.

Просить позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися.

Представник Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, направив висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та заяву, у якій просив розглядати справу за відсутністю представника.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05 липня 2018 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Позбавлено ОСОБА_4 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640грн.

Рішення мотивовано тим, що відповідач не приділяє дитині уваги тривалий час, не цікавиться нею взагалі.

На засіданні комісії дитина була опитана щодо предмету спору за відсутності батьків; дитина підтримує позицію матері; комісія вважає доцільним позбавити ОСОБА_4 відносно малолітньої дочки батьківських прав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 в особі свого представника ОСОБА_5 просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно відмовив у прийнятті його зустрічного позову; їх спільний розгляд є доцільним; 23 березня 2018 року від подав позов з тим самим змістом у загальному порідку; його доводи у зустрічному позові фактично є запереченням на первісний позов.

Іінформація надана КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка «23» не є доказом винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов'язками, які б свідчили б про ухилення його від виховання дитини.

Показання дитини не можуть бути належним доказом, оскільки позивачка протягом останнього часу ізолювала її від нього, відзивається про нього при дитині дуже вороже і недоброзичливо.

Показання свідка ОСОБА_8 не можуть прийматися, оскільки остання є подругою позивачки.

Він має не систематичний заробіток, працює на кількох об'єктах будівництва, здійснює ремонт приміщень; справно сплачує аліменти на дитину; на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, алкогольними напоями не зловживає, до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів не притягувався.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Згідно вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (ч.2 ст.164 СК України).

Відповідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 3, ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР №789- ХІІ від 27 лютого 1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.п.15 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що з 22 березня 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, який зареєстрований міським відділом РАЦС Харківської області, актовий запис №388.

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась дочка ОСОБА_6

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2006 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано.

Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з матір'ю, що підтверджується ксерокопією довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 14 листопада 2017 року ОСББ «Чайка» та не оспорюється відповідачем.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що відповідач ухиляється від виконання ним батьківських обов'язків по відношенню до доньки, що полягає у тому, що він не проявляє до дитини уваги, турботи та піклування, не зустрічається та не спілкується з донькою, не цікавиться навчанням та розвитком дитини, зокрема, не відвідує навчальний заклад, не утримує дитину, створює перешкоди у можливостях для виїзду дитини за кордон.

Відповідно до положень ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків позивачкою надано характеристику з Харківської спеціалізованої школи № 29, де навчається дитина, в якій зазначено, що вихованням дівчинки займається виключно мати. Батько жодного разу не відвідував батьківські збори, не цікавився успішністю дитини, не виходив на зв'язок із класним керівником. Дитина виховується у гарних умовах, створених матір'ю для її спішного розвитку.

Згідно довідки КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 23» та довідки лікаря-ортодонта

забезпеченням належного догляду за дитиною займається мати.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

30 січня 2018 року Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно доньки, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в абз.2 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який може застосовуватися у виняткових випадках, а саме при доведеності винної поведінки, в даному випадку, батька дитини.

Колегія суддів критично ставиться до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради стосовно доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, оскільки такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов'язковим для суду (частини 5, 6 ст.19 СК України).

Висновок фактично ґрунтується на доводах позивача і дитини та представлених документах, які не можуть бути беззаперечними доказами для підтвердженням факту умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків. Комісією не з'ясовано умови проживання відповідача, його місце роботи.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Невідвідування відповідачем дитячої поліклініки та навчального закладу, не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав.

Що стосується посилань позивачки на ненадання дозволу відповідачем на виїзд дитини за кордон, то будь-яких доказів з цього приводу не надано.

Також відповідач зазначає, що він офіційно не працевлаштований, підробляє на кількох об'єктах, однак аліменти вчасно сплачує.

Будь-які докази щодо наявності у ОСОБА_4 заборгованості по сплаті аліментів в матеріалах справи відсутні.

Матеріали справи не містять негативних характеристик, доказів винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх обов'язків по вихованню дочки; на обліку у лікаря психіатра та нарколога він не перебуває.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Факт оскарження відповідачем рішення про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Тому висновок суду першої інстанції про доведеність факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, що є підставою для позбавлення його батьківських права не відповідає фактичним обставинам справи.

Згідно п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Згідно ч.1, п.2 ч.2, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі його представника ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 липня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_2) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 960грн. (дев'ятсот шістдесят гривень 00 коп.).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 05 листопада 2018 року.

Головуючий Овсяннікова А.І.

Судді Коваленко І.П.

Сащенко І.С.