10.04.2018 Єдиний унікальний номер 205/8328/17
Справа № 2о/205/32/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Шавули В.С.

при секретарі Джурко Ю.І.

за участю представника заявника - адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2 зацікавлені особи Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про встановлення факту сумісного проживання однією сім'єю, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник 13 грудня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даною заявою (а.с.2-4).

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що являється онуком ОСОБА_4, якій на праві приватної власності належало домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.05.2005року, виданого Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-1697. Дане свідоцтво зареєстроване у КП Дніпропетровське МБТІ 04.07.2005року за реєстраційним № НОМЕР_1.

Починаючи з 2008 року його бабуся стала часто хворіти, мала похилий вік. Тому родина заявника: він, батьки та тітка ОСОБА_3 допомагали їй, надавали необхідний догляд та матеріальні кошти. В березні 2010 року позивач переселився проживати до бабусі, бо її стан здоров'я потребував стороннього догляду та опіки.

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все, що належатиме спадкодавиці на день смерті, і на що за законом вона матиме право, вона заповіла заявнику та ОСОБА_3 в рівних частках кожному.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 померла. Заявник поховав свою бабусю і продовжував мешкати у спадковому домоволодінні.

У встановлений законом шестимісячний термін заявник не звернувся у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі. Однак проживав та сплачував за спадкове домоволодіння комунальні платежі, проводив благоустрій території та лагодив будинок. Причиною тому, що він не звернувся вчасно до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, явилася та обставина, що після смерті бабусі він був у пригніченому стані, бо втратив рідну людину, з якою виріс і більшу частину життя з нею провів. До того ж, він звертався до юриста за консультацією з приводу вступу у спадщину, де йому повідомили про те, що у зв'язку з тим, що він проживав у спадковому домоволодінні разом зі спадкодавцем, то маю право звернутися у нотаріальну контору у будь-який час, тобто після спливу шести місяців. При наданні такої консультації юрист не звернув уваги на той факт, що він був зареєстрований за іншою адресою, а у спадковому домоволодінні лише проживає, але там не зареєстрований. Не піддавши сумніву дану консультацію, тому і не звертався вчасно з заявою про прийняття спадщини, до нотаріальної контори у встановлений законом строк, бо був впевнений, що зможе отримати спадщину і після спливу шести місяців після смерті спадкодавця.

ОСОБА_3 на користь якої також складений даний заповіт, взагалі зазначила, що звертатися з заявою про прийняття спадщини не буде по причині того, що він проживав та доглядав бабусю, тому спадщина повинна належати йому. Проте, остання також не зверталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини.

В грудні 2017 року заявник звернувся до нотаріальної контори з метою отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті бабусі, але йому вказали на те, що ним пропущено встановлений законом шестимісячний термін звертання в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини і порекомендували звернутися до суду з позовом, щоб визначити додатковий строк для звернення з заявою про прийняття спадщини або встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем.

Враховуючи викладене та посилаючись на обґрунтування своєї заяви, заявник просить суд встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2 разом із ОСОБА_4, померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 року, за адресою: АДРЕСА_1, починаючи з березня 2010 року по час смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Заявник в судове засідання не з'явився. Його представник за договором адвокат ОСОБА_1, в судовому засіданні вимоги заяви підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Заінтересована особа - Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора в особі свого представника в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Про причини неявки свого представника не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без участі представника не направляла.

Заінтересована особа - ОСОБА_3, в судове засідання не з'явилась. До суду надала письмову заяву, в якій вимоги заяви підтримала та просила задовольнити у повному обсязі (а.с.27).

У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились.

За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно роз'яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», із змінами та доповненнями, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Кодексу про шлюб і сім'ю України, Сімейного кодексу України в редакції 2003 року, практику Верховного Суду України.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, вважає, що заявлені вимоги належать задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.16).

Заявник є онуком ОСОБА_4. На праві приватної власності останній належало домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.11).

ОСОБА_4 тривалий час хворіла та потребувала постійної сторонньої допомоги, яку надавав їй ОСОБА_2 переїхавши в березні 2010 року проживати до неї за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_4 (а.с.7,8).

За життя померла склала заповіт, яким усе своє майно заповіла ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.5).

Як видно із матеріалів справи, державним нотаріусом Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у зв'язку із тим, що він не вчинив дій, що свідчать про прийняття спадщини передбачені ст..ст.1268-1269 ЦК України (а.с.19).

Із акту від 12 грудня 2017 року видно, що онук - ОСОБА_2 проживав з березня 2010 року спільно із бабусею ОСОБА_4, за адресою: АДРЕСА_1. Ремонтував будинок, вів із нею спільне господарство, піклувався та доглядав за бабусею. Поховав бабусю після її смерті, та продовжує постійно проживати за вказаною адресою (а.с.18).

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суду пояснили наступне.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що є сусідом заявника, проживає за адресою: АДРЕСА_3 приблизно 11 років, садиба АДРЕСА_1 розташована напроти. В будинку мешкала бабуся ОСОБА_7, разом із нею жив онук ОСОБА_7 приблизно з 2010 року. Померла тітка ОСОБА_7 приблизно два роки потому.

Свідок ОСОБА_7 зазначив, що померла ОСОБА_4 була його тещею. Мешкала за адресою: АДРЕСА_1 до самої смерті. ОСОБА_3 є дочкою померлої, а ОСОБА_2 - онук. Останні сім років, приблизно із весни 2010 року, ОСОБА_4 жила із онуком ОСОБА_2. Так вирішила родина, що із бабусею повинен хтось проживати та доглядати її.

Вирішуючи питання про встановлення даного факту суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», - суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном.

Як вбачається із роз'яснень викладених в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкодавець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Ст. 3 СК України передбачає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Коло осіб, які знаходяться між собою у сімейних стосунках, перераховується у ст. 2 СК України (подружжя, батьки, діти, усиновлювачі та усиновлені, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, рідні брати та сестри, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок).

Крім того, згідно до положень ст. 315 ЦПК України юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, встановлюють у судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч.1. ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що встановлені судом обставини підтверджують юридичний факт проживання ОСОБА_2 разом із бабусею ОСОБА_4, померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 року, за адресою: АДРЕСА_1, починаючи із березня 2010 року по час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у зв'язку з чим, вимоги заявника є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд враховуючи положення ч.7 ст.294 ЦПК України, приходить висновку, що сплачений заявницею судовий збір відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись постановою пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, ст.ст. 1-2, 4-5, 10-11, 13, 76-81, 90, 263-265, 293-294, 315, 319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_2 зацікавлені особи Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про встановлення факту сумісного проживання однією сім'єю, - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_2 разом із бабусею ОСОБА_4, померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 року, за адресою : АДРЕСА_1, починаючи із березня 2010 року по час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.. Особи, що приймали участь у справі, але не були присутні під час його проголошення, мають право на оскарження рішення суду протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Повний текст рішення складений 16 квітня 2018 року.

Суддя В.С.Шавула