ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 641/4239/18

провадження № 22-ц/818/1700/18

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Акціонерна компанія «Харківобленерго»

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерної компанії «Харківобленерго» про звільнення від сплати заборгованості за надані послуги за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2018 року, постановлене під головуванням судді Боговського Д.Є. в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерної компанії «Харківобленерго» про звільнення від сплати заборгованості за надані послуги у розмірі 1 291 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, звільнити її від сплати заборгованості АТ «Харківоленерго» в сумі 1122,12 грн. та віднести цю заборгованість на рахунок держави.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права; вказує, що вона не має фінансової можливості сплачувати кошти за надані комунальні послуги, а субсидія на неї не розповсюджується. Вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки держава має компенсувати заборгованість за комунальні послуги при недосконалості та неврегульованості таких відносин законодавством.

Представником АТ «Харківобленерго» - адвокатом Парахіною В.В. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивачка, не відносяться до підстав, за якими вона має право не сплачувати комунальні послуги, а відповідно до вимог ст. 625 ЦК України неможливість виконання позивачкою грошового зобов'язання не звільняє її від відповідальності.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг, які надає Акціонерна компанія «Харківобленерго» за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі договору про користування електричною енергією від 03 листопада 2003 року на ім'я позивачки відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с.57-58).

Станом на 31 липня 2018 року ОСОБА_1 має заборгованість за надані послуги з постачання електроенергії. Відповідно до довідки абоненту за показаннями приладу обліку 005018 поточний борг становить 1727,38 грн. (а.с.51). До 30 березня 2017 року на особовий рахунок позивачки надійшла субсидія в сумі 1916,16 грн. (а.с.55).

З червня 2017 року по травень 2018 року заборгованість ОСОБА_1 за надані послуги з постачання електроенергії становить 1291 грн. (а.с.55).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилається на те, що вона не має фінансової можливості сплачувати комунальні послуги, оскільки її доходи не відповідають фактичному прожитковому мінімуму для певної категорії громадян, до якої її родина віднесена. Вважає, що держава не надає їй відповідні соціальні гарантії. Їй було зупинено нарахування субсидії через непогашення заборгованості за послуги з постання електроенергії. Зазначає, що заборгованість утворилась з об'єктивних та поважних причин, а саме з її неплатоспроможністю та соціальною незахищеністю. Вважає, що наявні підстави для звільнення її від сплати суми заборгованості за надані послуги з постання електроенергії.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Статтею 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», а також п. 42 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року за № 312, встановлений обов'язок споживача сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Пунктом 16 Договору про користування електричною енергією, укладеного між сторонами 03.11.2003 року, передбачено, що розрахунки за спожиту електричну енергію здійснюються здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань. По факту отримання платіжного документа, виписаного Енергопостачальником, оплата здійснюється у термін, обумовлений у платіжному документі. У разі неотримання платіжного документа, виписаного Енергопостачальником, плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця.

Споживач несе відповідальність за прострочення внесення платежів за електричну енергію.

Згідно з п. 22 ПРРЕЕ оплата спожитої електричної енергії може здійснюватись за платіжним документом, які виписуються енергопостачальником. Платіжний документ, який виписується енергопостачальником, формується ним за обсяг електричної енергії, спожитої протягом календарного місяця (п. 21 Правил).

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вичерпний перелік підстав, за яких споживачі мають право не сплачувати комунальні послуги, наведений у Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Зокрема п.6 ч.1 ст. 20 Закону встановлено, що споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що обставини, на які посилається позивачка не відносяться до підстав, за якими вона має право не сплачувати комунальні послуги. А неможливість виконання нею грошового зобов'язання не звільняє її від відповідальності.

Вищевказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 березня 2013 року при розгляді справи № 6-6ц13. Зазначено, що законодавство не передбачає звільнення споживача від сплати коштів за отримані послуги. Списання боргів за спожиті житлово-комунальні послуги чинним законодавством також не передбачено.

Разом з тим згідно змін у законодавстві, які були внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 300 до Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг , придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 р. № 848, районні комісії можуть приймати рішення щодо призначення субсидій у випадках, не передбачених цим Положенням.

Фінансування таких субсидій здійснюється за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Встановлено, що ОСОБА_1 зверталася до Міністерства соціальної політики щодо врегулювання питання субсидії, яке листом від 06 жовтня 2017 року повідомлено позивача про те, що розпорядниками коштів місцевих бюджетів є органи місцевого самоврядування, порядок призначення та фінансування відповідних програм затверджується органами місцевого самоврядування (а.с.4).

03 жовтня 2017 року Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради було розглянуто звернення ОСОБА_1 щодо призначення субсидії. Роз'яснено позивачці, що субсидія призначається відповідно до Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 зі змінами та доповненнями. Згідно змін в законодавстві, які були внесені постановою Кабінету міністрів України від 26.04.2017 року № 300 до Положення, районні комісії можуть приймати рішення щодо призначення субсидії у випадках, не передбачених цим Положенням. Фінансування таких субсидій здійснюється за рахунок коштів місцевих бюджетів. Оскільки при формуванні місцевого бюджету на 2017 рік вищезазначені зміни до Положення ще не були внесенні, кошти на фінансування субсидії у виняткових випадках у 2017 році не передбачені. Таким чином, комісія не має підстав для розгляду заяви ОСОБА_1 щодо призначення субсидії за рахунок коштів місцевого бюджету, а питання формування місцевого бюджету не відноситься до компетенції Управління (а.с. 5).

Департамент праці та соціальної політики Харківської міської ради розглянув звернення ОСОБА_1 та повідомив, що у бюджеті м. Харкова не передбачені видатки на фінансування житлових субсидій (а.с. 7).

Проте матеріали справи не містять відомостей про звернення позивачки до компетентних органів для вирішення питання проблеми погашення заборгованості за спожиту електроенергію. В тому числі відсутні докази звернення позивачки до районної комісії щодо призначення субсидій за рахунок коштів місцевого бюджету у 2018 році.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України, але в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 10 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук