УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2018 р.

Київський районний суд м. Харкова у складі :

Головуючого - судді Невядомського Д.В

При секретарі Хомінській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду заяву відповідача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29 березня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про визнання права спільної сумісної власності на майно та визнання договору недійсним, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з заявою про скасування вжитих ухвалою Київського районного суду від 29 березня 2018 року заходів забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу ОСОБА_4 відчужувати квартиру №26 у будинку №5/7/9 по вулиці Чайковського у місті Харкові.

В обґрунтування своє заяви ОСОБА_1 вказав, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 відсутній спір, оскільки до нього не заявлено позовних вимог, а спір між тими ж сторонами по тому ж самому предмету і з тих самих підстав вже вирішено в іншій цивільній справі. Крім того, позивачем не доведено та не надано доказів того, що існує реальна загроза утруднення чи невиконання рішення суду.

Представник позивача проти задоволення даного клопотання заперечувала з тих підстав, що ОСОБА_4 є офіційним власником спірної квартири, хоча не мешкає в ній. Під час слухання справи спірна квартира неодноразово відчужувалася, що призводить до залучення нових осіб до участі в справі і, відповідно, тяганини.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 р. №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконанняможливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи спір виник стосовно квартири №26 у будинку №5/7/9 по вулиці Чайковського у місті Харкові. В даній квартирі фактично мешкає позивачка, а належить на даний час відповідачу ОСОБА_4, який залучений позивачем до участі в справі у якості одного з відповідачів і має право та процесуальні можливості захисту свого порушеного або оспорюваного права. Судом встановлено, що спірна квартира двічі відчужувалася під час судового розгляду. Отже, заборона відчуження спірної квартири відповідає меті забезпечення позову, щодо виключення можливості утруднити виконання рішення суду. Щодо наявності рішення суду у справі між тими ж сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав, то доказів наведеного заявником надано суду не було, клопотання про закриття провадження у справі з таких підстав не заявлено.

В звязку з цим, суд приходить до висновку, що дане клопотання не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.158,258-260 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29 березня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про визнання права спільної сумісної власності на майно та визнання договору недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя Д.В Нев»ядомський