Провадження № 2/369/2651/18
РІШЕННЯ

Іменем України

04.10.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі Раситюк М.П.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Київі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект- Капітал» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року позивач ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтував тим, що 04.12.2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №VG1020. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами договору.

В порушення вимог ст.ст. 509, 526, 1954 ЦК України відповідач не виконав свої зобовязання, припинивши вносити платежі, передбачені умовами кредитного договору як повернення отриманих коштів та сплату процентів за користування кредитом. У звязку із припиненням здійснення платежів на виконання кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором станом на 14.11.2016 року в сумі 52 756,44 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту 52 756,44 грн, заборгованості по відсоткам 0 грн, штрафні санкції 0 грн, заборгованість по комісії 0 грн.

14.11.2016 року ПАТ «Універсал Банк» та ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» уклали Договір про відступлення права вимоги №UB-ОР/16-132. Згідно вказаного договору та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ПАТ «Універсал Банк», включно і до ОСОБА_3

Тому просив суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № VG1020 від 04.12.2007 року в розмірі 52 756,44 грн на користь ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», а також судові витрати у розмірі 1 600 грн.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.05.2018 року відкрито загальне позовне провадження у даній справи та призначено підготовче засідання.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

27 червня 2018 року до суду надійшла заява ОСОБА_3 та відзив на позовну заяву. У заяві ОСОБА_3 зазначає, що при зверненні до суду позивачем пропущено строк позовної давності і не надано доказів поважності причин пропуску такого строку, тому в задоволенні позовних вимог просив відмовити. Окрім того, у відзиві на позовну заяву зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він набув статусу нового кредитора. Позивачем не здійснювались заходи досудового врегулювання спору. Окрім того, його не було письмово повідомлено про заміну кредитора у зобовязаннях, в матеріалах справи відсутні підтверджуючі документи . Повідомив, що він не скористався можливістю отримати картку (картки) за договором про відкриття карткового рахунку, предметом якого є послуги відкриття карткового рахунку, а не надання грошових коштів за кредитним договором, як зазначено в позовній заяві. Заперечував факт отримання кредиту та факт погашення кредиту, оскільки його не отримував. Також, до позовної заяви не додано доказів, які б підтверджували які картки ним отримувались, підтверджували сам факт отримання. Встановлення кредитного ліміту. Тому вважає позовні вимоги необгрунтованиими та просив суд відмовити у задоволенні позову.

09 липня 2018 року до суду надійшли заперечення представника позивача на відзив на позовну заяву, які обґрунтовані тим, що викладені відповідачем твердження у відзиві спростовуються обставинами, викладеними у позовній заяві та матеріалами справи. Окрім того, зазначив, що враховуючи імперативні норми ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ч. 2 ст.15 ЗУ «Про захист прав споживачів», інформація про продукцію може бути розміщена у місцях , де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитись до нього за допомогою засобів дистанційного звязку. Укладення кредитного договору відбулось з чітким дотриманням норм чинного законодавства діючого на момент їх укладення, на даний час жоден з договорів не був визнаний недійним або оскаржений, а отже зобовязання за цими договорами чинні та повинні виконуватись належним чином.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.07.2018року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання представник позивача не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач заперечував проти позову у повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

При розгляді справи судом встановлено, що 04.12.2007 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладено договір про видачу та використання кредитних карток VISA CLASSIC/ELECTRON/GOLD ВАТ «Універсал Банк» № VG1020, згідно якого відповідачу відкритий картковий рахунок у гривнях.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вказані вимоги процесуального закону стороною позивача не виконані.

Зокрема, за умовами кредитного договору кредит видається відповідачу у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, тоді як позивачем заявлено до стягнення заборгованість за тілом кредиту в розмірі 52 756,44 грн. і при цьому, не долучено жодного доказу про обставини встановлення кредитного ліміту.

Також матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем ОСОБА_3 кредитної карти та отримання коштів в кредит по ній.

Крім того, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Позивач натомість в обґрунтування ціни позову долучив лише довідку про наявну заборгованість ОСОБА_3, в якій відсутні відомості щодо здійснення господарських операцій, та яка жодним чином не підтверджує факт виконання операцій на загальну суму, обраховану до стягнення. Розрахунок заборгованості складено самим позивачем та не являється первинним документом, що фіксує факт списання коштів з карткового рахунку відповідача

За наведених обставин, суд вважає, що в ході судового розгляду не доведено факти отримання відповідачем кредиту та існування у відповідача обов'язку повернення кредитних коштів за договором про видачу та використання кредитних карток №VG1020 від 04.12.2007 року.

Крім цього відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч.1 ст. 517 ЦК України).

Згідно з умовами договору про відступлення права вимоги №UB-OP/16-132 від 14 листопада 2016 року, ПАТ «Універсал Банк» (Цедент) передав (відступив) належне йому право вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких (кредитних договорів та боржників) міститься у Реєстрі боргових зобов'язань, а ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (Цесіонарій) приймає право вимоги та зобов'язується сплатити Цеденту купівельну ціну в розмірах, порядку та строки, вказані в договорі. Перелік боржників міститься у Реєстрі боргових зобов'язань та наведений у Додатку №1 до цього договору та є невід'ємною частиною цього договору.

Проте позивачем не надано суду, документального підтвердження, що до нього, як до нового кредитора перейшло право вимоги до боржника за договором про видачу та використання кредитних карток №VG1020 від 04 грудня 2007 року укладеного між ВАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_3

Окрім того, позивачем всупереч вимог ст. 80 ЦПК України долучено до матеріалів справи лише окремі статті договору про відступлення права вимоги №UB-OP/16-132 від 14 листопада 2016 року (п. 1 Предмет Договору, п.2 Тлумачення термінів у Договорі та п. 11 Заключні положення).

Інших доказів переходу права вимоги до нового кредитора за цим договором позивачем не надано, і такі відсутні у матеріалах цивільної справи.

З врахуванням наведеного, оскільки позивачем не доведено факту отримання відповідачем коштів, наявності кредитної заборгованості та переходу права вимоги від банку до позивача за умовами спірного договору, в задоволенні позову слід відмовити.

Одночасно суд не приймає до уваги заперечення відповідача про застосування судом строку позовної давності, оскільки з аналізу ст. 267 ЦК України, вбачається, що наслідки спливу строку позовної давності мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно ніким не порушене, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв'язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, в зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судовий збір, сплачений позивачем також не підлягає стягненню з відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,79,81,82,141,223,263-265,268,280-282ЦПК України, ст.ст. 3, 8, 11, 15, 16, 207, 509, 526, 534, 607, 610, 625, 629, 634, 638, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд,-

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект- Капітал» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 09 жовтня 2018 року.

Суддя Т.В.Дубас