У Х В А Л А

Іменем України

03 квітня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої: Готра Т.Ю.,

суддів - Собослоя Г.Г., Бисаги Т.Ю.,

з участю секретаря - Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 грудня 2017 року в справі (головуючий суддя Фазикош О.В.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-ї особи Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області про визнання права спільної сумісної власності та зняття арешту з майна,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-ї особи Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області про визнання права спільної сумісної власності та зняття арешту з майна. До позовної заяви додав заяву про забезпечення позову, в якій просив зупинити продаж арештованого в межах виконавчого провадження №52469886 майна - квартири АДРЕСА_2. Заборонити Ужгородському міському відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області та іншим уповноваженим органам вчиняти будь-які дії щодо реалізації майна - квартири АДРЕСА_2, арештованого постановою МВ ДВС Ужгородського МРУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.10.2015 року у межах виконавчого провадження № 49068262 та постановою Ужгородського міського відділу Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про опис та арешт майна боржника від 11.10.2016 року у межах виконавчого провадження №52469886.

Заяву мотивував тим, що вказане нерухоме майно було набуте у власність відповідачем ОСОБА_4 за час перебування у шлюбі з позивачем ОСОБА_1, а тому в силу закону належить на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_1. Проте, в порушення ч.4 ст.41 Конституції України, органами ДВС було проведено опис та накладено арешт на належне їм нерухоме майно в межах виконавчих проваджень № 49068262 та №52469886, відкритих відносно боржника ОСОБА_2, яка в дійсності власником зазначеного нерухомого майна не являється. Посилаючись на те, що боржник ОСОБА_2 у першу чергу запропонувала звернути стягнення на вище вказану квартиру і державними виконавцями Ужгородського МВ ДВС вживаються активні заходи спрямовані на звернення стягнення на спірне нерухоме майно, а саме 20.01.2017 року державним виконавцем було винесено постанову про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання ПП «Бізнес-Експерт» для визначення вартості зазначеної квартири, з метою її реалізації на виконання боргових зобов'язань ОСОБА_2, що на думку заявника свідчить про існування обґрунтованих підстав вважати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки у разі реалізації спірного майна захист порушеного права позивача на вільне володіння, користування та розпорядження такою квартирою буде неможливим, а тому просив заяву задовольнити.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 04 грудня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по даній справі - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначену ухвалу, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою його заяву про забезпечення позову задовольнити. Вказує на те, що державним виконавцем вживаються активні заходи з метою реалізації належної подружжю ОСОБА_1 квартири в межах виконавчих проваджень, боржником в яких є ОСОБА_2, зокрема 21 листопада 2017 року державним виконавцем повторно винесено постанову про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання ПП «Бізнес Експерт», якого зобов'язано визначити вартість вказаної квартири з метою реалізації цього нерухомого майна.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_5, який апеляційну скаргу підтримав, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6, який апеляційну скаргу не визнав, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не наведено ґрунтовних підстав для застосування заходів забезпечення позову, не надано доказів, які мають підтвердити необхідність вжиття негайних заходів забезпечення позову, що позбавляє суд можливості дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Посилання заявника на те, що у майбутньому можливо матиме реалізація нерухомого майна не може бути підставою для застосування заходів забезпечення позову. Сама по собі обставина - пред'явлення позову, не є підставою для вжиття заходів його забезпечення.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, оскільки такого суд дійшов з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 151 ЦПК України (2004 року в редакції чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України (2004 року) позов може бути забезпечений шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з»ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-ї особи Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, в якому просив визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2, та зняти з зазначеного нерухомого майна арешт, накладений постановою МВ ДВС Ужгородського МРУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.10.2015 р. у межах виконавчого провадження № 49068262 та постановою Ужгородського міського відділу Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про опис та арешт майна боржника від 11.10.2016 року у межах виконавчого провадження №52469886.

Позовну заяву обґрунтовував тим, що вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_4, яке не є боржником у вказаних виконавчих провадженнях, право власності на яку не визнається ОСОБА_2, ОСОБА_3 та державними виконавцями, ця квартира рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 09 квітня 2015 року, що набрало законної сили, витребувана з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 Однак, зазначене судове рішення не виконано, ОСОБА_2 вказана квартира ОСОБА_4 не повернута, навпаки вживаються активні заходи з її реалізації, а тому просив позов задовольнити.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просив зупинити продаж арештованого в межах виконавчого провадження №52469886 майна - квартири АДРЕСА_2. Заборонити Ужгородському міському відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області та іншим уповноваженим органам вчиняти будь-які дії щодо реалізації майна - квартири АДРЕСА_2, арештованого постановою МВ ДВС Ужгородського МРУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.10.2015 року у межах виконавчого провадження № 49068262 та постановою Ужгородського міського відділу Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про опис та арешт майна боржника від 11.10.2016 року у межах виконавчого провадження №52469886.

Заяву мотивував тим, що вказане нерухоме майно було набуте у власність відповідачем ОСОБА_4 за час перебування у шлюбі з позивачем ОСОБА_1, а тому в силу закону належить на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_1. Проте, в порушення ч.4 ст.41 Конституції України, органами ДВС було проведено опис та накладено арешт на належне їм нерухоме майно в межах виконавчих проваджень № 49068262 та №52469886, відкритих відносно боржника ОСОБА_2, яка в дійсності власником зазначеного нерухомого майна не являється. Посилаючись на те, що боржник ОСОБА_2 у першу чергу запропонувала звернути стягнення на вище вказану квартиру і державними виконавцями Ужгородського МВ ДВС вживаються активні заходи спрямовані на звернення стягнення на спірне нерухоме майно, а саме 20.01.2017 року державним виконавцем було винесено постанову про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання ПП «Бізнес-Експерт» для визначення вартості зазначеної квартири, з метою її реалізації на виконання боргових зобов'язань ОСОБА_2, що на думку заявника свідчить про існування обґрунтованих підстав вважати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки у разі реалізації спірного майна захист порушеного права позивача на вільне володіння, користування та розпорядження такою квартирою буде неможливим, а тому просив заяву задовольнити.

На підтвердження обставин, наведених у заяві про забезпечення позову, позивач ОСОБА_1 до заяви додав копію свідоцтва про укладення шлюбу з ОСОБА_4 07.08.1982 року, копію договору купівлі-продажу квартири від 15.12.2006 року, згідно якого ОСОБА_4 купила квартиру АДРЕСА_2, Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.01.2007 року, згідно якого зазначена квартира зареєстрована за ОСОБА_4, судові рішення, що набрали законної сили, на підтвердження обставини про те, що вказана квартира вибула з володіння ОСОБА_4 поза її волею, яка рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 квітня 2015 року, що набрало законної сили, витребувана з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, яке на даний час не виконане, тобто зазначена квартира ОСОБА_4 не повернута, і ОСОБА_2 будучи боржником у виконавчих провадженнях № 49068262 та №52469886, стягувачем у яких є ОСОБА_3, у першу чергу просила звернути стягнення на спірну квартиру. А також додав постанови державного виконавця від 26.10.2015 року та від 11.10.2016 року у зазначених виконавчих провадженнях, якими накладено арешт на спірну квартиру, та постанову у виконавчому провадженні 52469886 від 20.01.2017 року, якою державним виконавцем призначено суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання ПП «Бізнес-Експерт» для визначення вартості вище зазначеної квартири з метою подальшої її реалізації.

Таким чином, висновок суду про те, що позивачем не наведено ґрунтовних підстав для застосування заходів забезпечення позову, не надано доказів, які мають підтвердити необхідність вжиття негайних заходів забезпечення позову, є помилковим і спростовується вище наведеними обставинами.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно пунктів 1, 2 частини першої, частини другої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Встановивши, що згідно судових рішень, що набрали законної сили, а саме рішення апеляційного суду Закарпатської області від 13.04.2011 року, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.11.2012 року, рішення апеляційного суду Закарпатської області від 21.03.2014 року, договору купівлі-продажу квартири від 15 грудня 2006 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, який є чинним, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого комунальним підприємством «Ужгородське міське бюро технічної інвентаризації» від 19.01.2007 року, власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_4, яка з її володіння вибула поза її волею, внаслідок чого рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 квітня 2015 року, що набрало законної сили, витребувана з чужого незаконного володіння від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, ця квартира й надалі перебуває у незаконному володінні ОСОБА_2, яка є боржником у виконавчих провадженнях № 49068262 та №52469886, стягувачем у яких є ОСОБА_3, по яких державними виконавцями здійснюються заходи з метою реалізації спірного майна, що стверджується постановами державного виконавця від 20.01.2017 року та від 21.11.2017 року про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання ПП «Бізнес-Експерт» для визначення вартості зазначеного нерухомого майна, тому колегія суддів вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача ОСОБА_1, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції у відповідності до ст.374 ЦПК України підлягає скасуванню, з постановленням з цього питання нової ухвали, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову слід задовольнити і зупинити продаж арештованого в межах виконавчого провадження №52469886 майна - квартири АДРЕСА_2. Заборонити Ужгородському міському відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області та іншим уповноваженим органам вчиняти будь-які дії щодо реалізації та відчуження майна, а саме квартири АДРЕСА_2, арештованого постановою МВ ДВС Ужгородського МРУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.10.2015 року у межах виконавчого провадження № 49068262 та постановою Ужгородського міського відділу Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про опис та арешт майна боржника від 11.10.2016 року у межах виконавчого провадження №52469886 - до набрання судовим рішенням по даній справі законної сили.

Керуючись ст.ст.374, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 грудня 2017 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Зупинити продаж арештованого в межах виконавчого провадження №52469886 майна - квартири АДРЕСА_2.

Заборонити Ужгородському міському відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області та іншим уповноваженим органам вчиняти будь-які дії щодо реалізації та відчуження майна, а саме квартири АДРЕСА_2, арештованого постановою МВ ДВС Ужгородського МРУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.10.2015 року у межах виконавчого провадження № 49068262 та постановою Ужгородського міського відділу Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про опис та арешт майна боржника від 11.10.2016 року у межах виконавчого провадження №52469886 - до набрання судовим рішенням по даній справі законної сили.

Зазначена ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Копію ухвали для виконання слід надіслати Ужгородському міському відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області за адресою м.Ужгород, вул.Заньковецької,10.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 квітня 2018 року.

Головуюча : Судді :