КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2978/2018
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), ФінагеєваВ.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва в складі судді Українця В.В., постановлену в м. Київ 21 серпня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії старшого державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві НайденкаВадима Олександровича, заінтересовані особи ОСОБА_6, ОСОБА_7,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця, просила визнати неправомірним та скасувати рішення старшого державного виконавця Найденка В.О. від 02 серпня 2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання; зобов'язати старшого державного виконавця Найденка В.О. відкрити виконавче провадження із виконання виконавчого листа від 20 липня 2018 року щодо стягнення із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2818 грн., тобто по 1409 грн. із кожної.

Заявлену скаргу мотивувала тим, що 10 серпня 2018 року нею було отримано повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 02 серпня 2018 року, відповідно до якого державний виконавець Найденко В.О. прийняв рішення, яким повернув виконавчий лист на її користь без виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (у виконавчому документі відсутня дата народження боржника).

Вважає рішення державного виконавця неправомірним, необґрунтованим, таким, що підлягає обов'язковому скасуванню із зобов'язанням державного виконавця відкрити виконавче провадження. Вказує, що вона як заявник не є особою, якій може бути надана конфіденційна інформація щодо іншої особи, зокрема даних щодо дати народження боржника в силу приписів ч. 2 ст. 32 Конституції України і ч. 1 ст. 302 ЦК України, однак такою особою є державний виконавець Найденко В.О., якого Закон України «Про виконавче провадження» зобов'язує вживати заходи для захисту інтересів стягувача, в тому числі одержувати інформацію для проведення виконавчих дій.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 21 серпня 2018 року скаргу повернуто заявнику на підставі ст. ст. 10, 185, 447 ЦПК України, оскільки з даних автоматизованої системи документообігу Солом'янського районного суду м. Києва вбачається, що заявником подано до суду аналогічну за змістом скаргу до цього самого державного виконавця з тим самим предметом та з однакових підстав, і щодо такої скарги на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення скарги або залишення скарги без розгляду.

Заявник ОСОБА_4, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, незаконність і необґрунтованість ухвали, просила скасувати ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 21 серпня 2018 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що 20 липня 2018 року Солом'янським районним судом м. Києва видані чотири виконавчих листи з примусового виконання рішення від 30 травня 2018 року за її позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа КП «Батиївське» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

10 серпня 2018 року нею було отримано два повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 02 серпня 2018 року, відповідно до якого державний виконавець Найденко В.О. прийняв рішення, якими повернув два виконавчі листи від 20 липня 2018 року без виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (у виконавчому документі відсутня дата народження боржника ОСОБА_6 та у виконавчому документі відсутня дата народження та реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника ОСОБА_7.). Оскільки такі рішення державного виконавця є неправомірними, необґрунтованими, такими, що підлягають обов'язковому скасуванню із зобов'язанням державного виконавця відкрити виконавче провадження, вона звернулася до суду із відповідними скаргами.

Звертає увагу, що її скарги є абсолютно різними, хоча державний виконавець один і той же, дата прийняття незаконного рішення та сама: по першій скаржник оскаржує рішення державного виконавця Найденко В.О. від 02 серпня 2018 року щодо повернення виконавчого листа про стягнення із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2818 грн., боржник ОСОБА_6, а по другій вона оскаржує рішення державного виконавця Найденка В.О. від 02 серпня 2018 року щодо повернення виконавчого листа про стягнення із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2818 грн., боржник ОСОБА_7 Отже, подані нею скарги стосуються різних рішень одного і того ж державного виконавця щодо різних боржників.

Більше того, у справі, на яку посилається суд першої інстанції, суд у тому ж складі постановив ідентичну ухвалу про повернення скарги на підставі, що скаржником подана скарга у даній справі № 760/21102/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, повертаючи скаргу на дії державного виконавця заявнику, суд першої інстанції виходив з того, що останньою подано до суду аналогічну за змістом скаргу до цього самого державного виконавця з тим самим предметом та з однакових підстав.

Однак з такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

Так, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року № 6-79цс15.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач, а в даному випадку - заявник, просить про захист свого права.

Із матеріалівсправи апеляційний суд вбачає, що 20 липня 2018 року Солом'янським районним судом м. Києва видано чотири виконавчих листа на виконання рішення від 30 травня 2018 року у справі № 760/14282/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа КП «Батиївське» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Два виконавчих листи видано про солідарне стягнення із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 майнової шкоди внаслідок залиття квартири в розмірі 26937,39 грн., витрат, пов'язаних із залученням спеціаліста-оцінювача для оцінки розміру матеріального збитку, завданого залиттям квартири у розмірі 2200 грн., завданої моральної шкоди у розмірі 3000 грн., а всього 32137,39 грн. В кожному із цих виконавчих листів зазначено різних боржників - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а. с. 20, 23).

Інші два виконавчих листи видано про стягнення із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 понесених витрат по сплаті судового збору в розмірі 2818 грн., тобто по 1409 грн. з кожного. Боржники в зазначених виконавчих листах є також різними - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а. с. 21 - 22).

Дані обставини залишилися поза увагою Солом'янського районного суду м. Києва, яким не надано належної оцінки, та не з'ясовано, чи дійсно підстави поданих ОСОБА_4 скарг є однаковими, враховуючи, що рішення державного виконавця, прийняття яких оскаржує ОСОБА_4, прийняті з приводу різних виконавчих листів.

Виходячи із вищевикладеного, ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 21 серпня 2018 року не можна вважати законною та обґрунтованою.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена за неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 21 серпня 2018 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: