Справа № 362/2617/17 Головуючий у І інстанції Корнієнко С. В.
Провадження № 22-ц/780/123/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 33 10.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.

за участю секретаря Марченко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та просив суд стягнути з останнього на його користь матеріальні збитки завдані йому внаслідок ДТП у розмірі 106293, 21 грн., моральну шкоду у розмірі - 24 706,79 грн., витрати на автоекспертизу у розмірі - 2 400 грн. та судові витрати у розмірі - 1334 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що 20 вересня 2016 року о 20 год. 20 хв. в м. Києві по вул. А. Глушкова, поблизу буд. 40, ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «OPEL» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, порушив п. 10.4 та 10.1 Правил дорожнього руху України, скоїв зіткнення з автомобілем марки «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Внаслідок цієї дорожньої-транспортної пригоди автомобіль марки «Mercedes-Benz», що належить йому на праві власності отримав значні механічні пошкодження, чим йому завдано майнову шкоду розмір якої відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля від 23 вересня 2016 року № 528 становить 106293,21 грн.

Оскільки, ним не отримано ніякого відшкодування матеріальної шкоди зі сторони відповідача та його страхової компанії, тому просив вказаний спір вирішити у судовому порядку та задовольнити поданий ним позов.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на відшкодування спричиненої матеріальної шкоди 106293,21 грн., 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, судовий збір в сумі 1334 грн. та судові витрати повязані з оплатою послуг експерта спеціаліста в розмірі 2400 грн.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування та неправильність встановлення судом обставин, порушення застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилися.

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_6 заперечив щодо доводів апеляційної скарги, просив її відхилити як не мотивовану та безпідставну, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що 20 вересня 2016 року о 20 год. 20 хв. в м. Києві по вул. А. Глушкова, поблизу буд. 40, ОСОБА_2, керуючи автомобілем «OPEL» державний реєстраційний помер АІ 3143 ВС, порушив п. 10.4 та 10.1 Правил дорожнього руху України, скоїв зіткнення з автомобілем марки «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням якого знаходився ОСОБА_4

Внаслідок цієї дорожньої - транспортної пригоди автомобіль марки «Mercedes-Benz», що належить ОСОБА_7 на праві власності отримав значні механічні пошкодження.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 09 грудня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобами на 1 рік (а.с. 13-15).

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 03 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 09 грудня 2016 року залишено без змін (а.с. 16-17).

Згідно висновку №528 експертного дослідження від 23 вересня 2016 року розмір матеріального збитку, завданого автобусу «Mercedes Benz Sprinter 308 CDI» днз АВ 3999 ВС становить 106 293,21 грн. (а.с. 23-40).

Вартість проведеного експертного дослідження оплачена позивачем у розмірі 2 400 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 23 вересня 2016 року №125 (а.с. 41).

Задовольняючи частково даний позов, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що автомобіль, який належить позивачу на праві власності було пошкоджено внаслідок ДТП, яке сталося з вини відповідача. Вина ОСОБА_2 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, а розмір матеріальної шкоди висновком експертного дослідження, тому визнав позовні вимоги доведеними.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Апеляційний суд, вважає вказаний висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим виходячи з наступних обставин.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 09 грудня 2016 року, яка переглядалась у апеляційному порядку та набрала законної сили.

Позивачем за власний рахунок оплачено проведення автотоварознавчого дослідження. Згідно висновку № 528 експертного дослідження матеріальний збиток, завданого автобусу «Mercedes Benz Sprinter 308 CDI» днз АВ 3999 ВС становить 106293,21 грн.

Розмір матеріального збитку, встановлений на підставі вказаного експертного дослідження, ОСОБА_2 не спростовано.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12 грудня 2017 року, з метою забезпечення принципу змагальності сторін при розгляді справи, відповідно до ст. 143 ЦПК України (в редакції на час постановлення ухвали) задоволено клопотання ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5 щодо призначення у вказаній справі автотоварознавчої експертизи.

На виконання вказаної ухвали, 14 грудня 2017 року за №362/2617/17/37145/17 справу направлено до Київський науково-дослідний інститут судових експертиз для проведення автотоварознавчої експертизи (а.с.138).

Київський науково-дослідний інститут судових експертиз 28 грудня 2017 року № 25418/17-54 направив ОСОБА_2 рахунок на попередню оплату за проведення експертизи, відповідно до ухвали Апеляційного суду Київської області від 12 грудня 2017 року (а.с. 140).

Крім того, Апеляційним судом Київської області, ОСОБА_2 повідомлено в телефонному режимі про необхідність оплати призначеної експертизи (а.с. 139).

Разом з тим, 19 березня 2018 року Київський науково-дослідний інститут судових експертиз повернув Апеляційному суду Київської області матеріали цивільної справи без виконання ухвали апеляційного суду від 12 грудня 2017 року, у звязку з тим, що ОСОБА_2 не виконав попередньої оплати за проведення експертизи (а.с.145).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до змісту ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За ч. 2, ч. 5 вказаної статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право особи на відшкодування заподіяної шкоди за рахунок особи з вини якої її завдано є безумовним й може бути обмежено лише у випадках прямо передбачених законом.

Відповідно до преамбули Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України в п. 2 від 27 березня 1992 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

За п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2014 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Статтею 81 ч.1 ЦПК України к ожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 82 ч.6 Цивільного процесуального кодексу України в ирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, який на підтвердження своїх позовних вимог надав суду достатні та допустимі докази на підтвердження обставин спричинення йому шкоди, розміру заподіяних збитків, винності відповідача у спричиненні цієї шкоди, натомість відповідач не спростував у встановлений законом спосіб поданих позивачем доказів у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та таким, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 367,374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

ОСОБА_8