Справа № 357/9692/17 Головуючий у І інстанції Кошель Б. І.
Провадження № 22-ц/780/1514/18 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 30 03.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2018 року м. Київ

справа № 357/9692/17

провадження № 22ц/780/1514/18

Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Іванової І.В., Сліпченка О.І., Гуля В.В.

при секретарі - Дрозд Р.І.

сторони :

позивач - ОСОБА_4

відповідач - Комунальний заклад Київської обласної ради «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2018 року у складі судді Кошель Б.І., про призначення у справі судово-медичної експертизи,

встановила:

У серпні 2017 року позивачка ОСОБА_4 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Комунального закладу Київської обласної ради «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер», треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

У підготовчому судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_8 заявила клопотання про призначення у справі судово-медичної експертизи, обґрунтовуючи клопотання тим, що в діях лікарів ОСОБА_6, ОСОБА_7 відсутній склад злочину та відповідно вина у завданні матеріальної та моральної шкоди позивачці, оскільки вони діяли професійно, відповідно до діючих вимог медичних протоколів і їхні дії не перебувають у причинно-наслідковому зв'язку із настанням 12.08.2014 року смерті пацієнта ОСОБА_9

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2018 року клопотання задоволено.

Призначено по справі судово-медичну експертизу та на вирішення експертам поставити питання:

1. Чи показана була хворому ОСОБА_9 поліхіміотерапія та чи вірно вона була призначена?

2. Чи показано було переведення хворого ОСОБА_9 на штучну вентиляцію легень о 21.00 год. (чи в інший час) 12.08.2014 року?

3. Чи була реальна можливість врятувати життя ОСОБА_10 в стані, в якому він перебував на день смерті 12.08.2014 року?

Провадження по справі на час проведення експертизи зупинено.

Не погоджуючись з такою ухвалою, позивачка ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність, просила скасувати ухвалу про призначення експертизи, справу направити для поновлення розгляду.

Апелянт у скарзі зазначила, що питання, які поставлені на вирішення перед експертами вже встановлювалися у судово-медичній експертизі у межах кримінального провадження за результатами якого ухвалами суду було звільнено лікарів третіх осіб, обвинувачених у даній справі від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, тому обставини встановлені у вказаних ухвалах не потребують повторного доказування, оскільки порушення службових, трудових обов'язків встановлені двома судово-медичними експертизами та ухвалами суду у кримінальному провадженні.

Крім того, позивачка зазначила, що в даній справі підставою подання позову є стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином працівниками відповідача копального закладу під час виконання ними своїх трудових обов'язків, тому питання поставлені експертам не відносяться до підстав та предмета позову.

У відзиві на скаргу, звертає увагу суду на те, що аналіз доказів вини лікарів не проводився, суд лише встановив, чи є підстави для звільнення від кримінальної відповідальності, тому в ухвалах вказується лише позиція органів досудового розслідування щодо інкримінованих злочинів і відсутнє посилання на встановлення чи погодження суду з пред'явленою підозрою чи обвинуваченням та їх доведеністю.

У відповіді на відзив, ОСОБА_4 не погоджується з міркуваннями відповідача, посилаючись що в межах кримінального провадження, неодноразово експертними дослідженнями було встановлено невідповідність дій медичних працівників ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які перебували в трудових відносинах з відповідачем станом на 12.08.2014 року. При цьому експерти, які проводили дослідження були попереджені про кримінальну відповідальність, тому вважає що відповідач поставивши під сумнів компетенцію експертів, намагається уникнути відповідальності за дії своїх працівників та «затягнути» розумний строк розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи на підтвердження своїх доводів, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання представника відповідача та призначаючи по справі судово-медичну експертизу, виходив з того, що ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов'язковими для суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, експертизи ж, проведені на стадії досудового слідства у справах за обвинуваченням третіх осіб, лікарів відповідача ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, на думку суду не надали остаточної відповіді на питання щодо наявності чи відсутності вини останніх і відповідно існування причинно-наслідкового зв'язку між їхніми діями і настанням 12.08.2014 року смерті пацієнта.

З такими висновками суду погодитись не можна, з наступних підстав.

Так, позивачка підставою звернення до суду з даним позовом зазначила завдання їй матеріальної та моральної шкоди працівниками відповідача під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків, тобто предметом позову є відшкодування шкоди, з підстав передбачених ст.1172 ЦК України.

З наявних матеріалів справи вбачається, що треті особи лікар хірург - онколог ОСОБА_6 та лікар - анестезіолог ОСОБА_7 знаходяться у трудових відносинах з відповідачем Комунальним закладом Київської обласної ради «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер».

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.01.2017 року, у кримінальному провадженні, ОСОБА_7 підозрюваного у неналежному виконанні ним, як медичним працівником своїх професійних обов'язків унаслідок недбалого до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого, тобто у вчинені злочину, передбаченого ст.140 ч.1 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із його примиренням з потерпілою ОСОБА_4 (а.с.40).

Крім того, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.08.2017 року, у кримінальному провадженні, ОСОБА_6 обвинуваченого у неналежному виконанні ним, як медичним працівником своїх професійних обов'язків унаслідок недбалого до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого, тобто у вчинені злочину, передбаченого ст.140 ч.1 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності (а.с.38).

Зазначені ухвали суду не оскаржувалися та вступили в законну силу. При цьому, судом у кримінальному провадженні як ОСОБА_6, так і ОСОБА_7 було роз'яснено правову суть підстав звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, проте останні фактично погодились з такими підставами і не наполягали на проведенні судового провадження в повному обсязі для доведенні своєї невинуватості у вчиненні злочину, передбаченого ст.140 ч.1 КК України.

Згідно з рішенням Конституційного Суду у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень частини третьої статті 80 Конституції України (справа про депутатську недоторканість) від 27 жовтня 1999 року № 9-рп/99:

1.1. Кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду.

1.2. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування починається з моменту пред'явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

При цьому, при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд, під час судового розгляду справи, повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, оскільки тільки після цього можна ухвалити відповідне судове рішення.

Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За таких обставин, питання, чи мало місце неналежне виконання лікарями , ОСОБА_6 та ОСОБА_7, як медичним працівником своїх професійних обов'язків унаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого ОСОБА_9, яке встановлено ухвалами Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.01.2017 року та від 14.08.2017 року не підлягає доказуванню при розгляді даної справи про правові наслідки таких дій.

Отже, на думку судової колегії, суд першої інстанції, вирішуючи питання про призначення експертизи, не врахував вказаних вимог закону, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 389 ЦПК України, Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах, -

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2018 року про призначення у справі судово-медичної експертизи, скасувати, прийняти нову постанову про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_8 про призначення у справі судово-медичної експертизи. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий : І.В.Іванова

Судді :

О.І.Сліпченко

В.В.Гуль