06 листопада 2018 року м. Мукачево Справа №303/6015/18
Номер рядка стат.звіту -26
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючого судді Кость В.В.
секретар судового засідання Немеш Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Мукачево цивільну справу
за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»
до відповідача ОСОБА_1
про стягнення заборгованості,
Як на підставу для задоволення вищевказаних позовних вимог, банківська установа посилається на те, що в процесі цивільно-правової реалізації укладеного між позивачем та відповідачем договору кредиту, а також після ухвалення судом рішення про стягнення з відповідача заборгованості у 2011 році, зобовязання позичальника перед банківською установою зі сплати кредиту та інших нарахувань (процентів, пені, комісії та штрафів) залишилися невиконаними, тому виникла необхідність у судовому захисті прав позивача шляхом задоволення вимоги за предметом позову.
Представник позивача у судове засідання не зявився, оскільки заявив клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 5), не заперечивши при цьому стосовно можливості ухвалення судом заочного рішення по справі.
Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи (в порядку, регламентованому частиною одинадцятою ст. 128 та частиною десятою ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України), відповідач в судове засідання також не зявився, відзив на позовну заяву не подав, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Дослідивши подані по справі доказові матеріали, а також матеріали цивільної справи №2-4128/11, суд констатує наступне.
Судом встановлено, що за умовами укладеного кредитного договору від 18.06.2008 № б/н оформленого на підставі Заяви від 18.06.2008 року, Умов та Правил надання банківських послуг (надалі Договір, а.с. 10, 11-16) АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) надав ОСОБА_1 (далі - Позичальник) кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1400,00 доларів США, зі сплатою 20,40 відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Посилаючись на обставини щодо неналежного виконання Позичальником своїх зобовязань за кредитним договором позивач зазначив що за весь період існування між ними кредитних правовідносин (з 26.08.2008 по 31.07.2018) утворилася заборгованість у загальному розмірі 3942,00 дол. США, яка включає в себе:
- суму 856,32 дол. США загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту);
- суму 2055,68 доларів США заборгованість за відсотками;
- суму 1030,00 доларів США заборгованість за пенею та комісією;
У межах судового розгляду даної справи банківська установа просить стягнути з відповідача різницю між вищевказаною сумою заборгованості та сумою стягнутою на підставі заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.12.2011, а також додатково стягнути суми штрафів (18,69 доларів США штраф (фіксована частина), 107,06 доларів США штраф (процентна складова).
Приймаючи такі доводи позивача на предмет їх відповідності нормам законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України гарантовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
За частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Поряд з цим, за змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
На підставі заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 грудня 2011 року по справі №2-4128/11 (а.с. 6, а.с. 2-4128/11 30-32) присуджено до стягнення з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк заборгованість за кредитним договором б./н. від 18 червня 2008 року у розмірі 1800, 89 дол. США.
За таких обставин справи слід констатувати, що банківська установа звернувшись 31 жовтня 2011 року (Справа 2-4128/11, а.с. 2) до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором б/н від 18 червня 2008 року, використала право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних їй на підставі статті 1048 Цивільного кодексу України, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку та змінила порядок, умови і строк дії даного кредитного договору. На час звернення з таким позовом (31.10.2011) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Заочним рішенням суду від 12 грудня 2011 року було засвідчено такі зміни.
У вищевказаному судовому рішенні заборгованість за кредитним договором №б/н від 18 червня 2008 року була визначена у повному обсязі, тому кредитор має право на отримання гарантій внаслідок належного виконання зобов'язання, у порядку визначеному частиною другою статті 625 ЦК України, а не шляхом стягнення заборгованості у вигляді процентів та неустойки за цим же кредитним договором.
При вирішенні справи суд приймає до уваги приписичастини четвертої 263 Цивільного процесуального кодексу України, в якій зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків і пені є безпідставним.
Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.
Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився.
У межах судового розгляду даної справи встановлено, що у жовтні 2011 року банк скористався своїм правом на пред'явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, а також отримав судовий захист своїх прав.
Таким чином, враховуючи, що заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 грудня 2011 року по справі №2-4128/11 достроково стягнуто із позичальника заборгованість за кредитним договором, тобто змінено строк виконання зобов'язання, тому нарахування заборгованості по сплаті відсотків за кредитом, тіло якого достроково стягнуто за раніше винесеним рішенням суду, а також пені та штрафів, нормами цивільного законодавством не передбачено. У такому випадку кредитор має право на стягнення з позичальника коштів, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, однак позивач таких вимог не заявляв.
Тобто, з ухваленням рішення про задоволення вимог кредитора, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 Цивільного кодексу України.
Також, фактичний аналіз наявного у матеріалах справи розрахунку кредитної заборгованості позивача (а.с. 7-8) свідчить про те, що з часу ухвалення судом заочного рішення від 12 грудня 2011 року по справі №2-4128/11 банківської установою не було надано додаткових коштів відповідачу у кредит (ніж тих, які були стягнуті з нього за судовим рішенням у 2011 році.)
Таким чином, після ухвалення вищевказаного судового рішення позивачем було проведено лише донарахування процентів за користування кредитними коштами, які було стягнуто перед цим, а також пені та штрафів.
Оскільки вимог про стягнення коштів на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України банк не заявляв, а суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом (частина перша ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України), тому у задоволенні даного позову слід відмовити.
Судові витрати по справі у сумі 1762 грн. (а.с. 1) підлягають віднесенню на позивача відповідно до частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 279, 263-265, 281-282, 288-289, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
2. Судові витрати по справі у сумі 1762 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні) покласти на позивача.
3. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом (апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення).
4. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя В.В. Кость