Справа № 201/2096/18
Провадження № 2/201/1315/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Ткаченко Н.В.

при секретарі Карнаух І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

27.02.2018р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом (а.с.№ 3-6).

Після усунення 07.03.2018р. і 12.03.2018р. недоліків, зазначених в ухвалі судді Ткаченко Н.В. від 02.03.2018р. (а.с.№11), ухвалою від 12.03.2018р. провадження у справі було відкрито (а.с.№ 41).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 12.03.2018р. були вжиті заходи забезпечення позову (а.с. № 50), а ухвалою від 22.05.2018р. витребувані докази спадкова справа (а.с.№ 60).

02.07.2018р. відповідно до положень ст. 197, п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України по справі проведено підготовче засідання та призначено судовий розгляд (а.с. № 87).

В обґрунтування позовних вимог, позивачка посилалася на те, що її матері ОСОБА_3, бабусі ОСОБА_4 та прадіду ОСОБА_5 на праві власності належала АДРЕСА_1. Крім того, на підставі договору купівлі- продажу в 2009році бабуся позивачки ОСОБА_4 придбала нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 (до перейменування вул. Дзержинського) в м. Дніпрі. 05.04.2006р. в ДТП померли прадід та мати позивачки, після смерті яких бабуся позивачки фактично вступила в управління спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцями та із заявою про відмову від спадщини не зверталася. 30.03.2015р. бабуся позивачки - ОСОБА_4 померла. Позивачка звернулася із заявою до нотаріальної контори, проте постановою від 26.12.2017р. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею не подані документи, що підтверджують право власності на спадкове майно. Просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_3, а також на квартиру АДРЕСА_4.

17.07.2018р. до суду поштою надійшла заява ОСОБА_1, в якій вона позов підтримала, просила задовольнити і розглянути справу за її відсутності та за відсутності її представника (а.с.№92).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 17.07.2018р. не зявився, про дату та час слухання справи був повідомлений, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с.№90, 91), про причини неявки суд не сповістив.

23.05.2018р. поштою до суду надійшла заява відповідача, в якій він просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що тривалий час доглядав за ОСОБА_4, допомагав їй по господарству, сплачував комунальні послуги. У нього та померлої ОСОБА_4 склалися фактичні шлюбні стосунки. За життя ОСОБА_4 обіцяла залишити заповіт на його імя, проте не встигла цього зробити. Після смерті ОСОБА_4 відповідач забрав правовстановлюючі документи та ключі від квартири, оскільки це була остання воля спадкодавця. Також в своїй заяві відповідач зазначив, що приїжджати в судові засідання він не може (а.с.№ 66).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України ухвалити по справі рішення на загальних підставах в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами.

Підстав для винесення по справі заочного рішення суду відповідно до положень ст. 280 ЦПК України не вбачається, оскільки відповідач надіслав суду свої письмові заперечення проти позову, отже думка сторони відповідача суду відома та їй буде дана належна оцінка поряд з іншими доказами по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Оскільки всі три спадкодавці померли після 01.01.2004р., то до правовідносин по спадкуванню застосовуються положення ЦК України, в редакції від 16.01.2003р.

Відповідно до положень ст.ст. 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.01.1998р., яке видане Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, власниками АДРЕСА_5 були ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_4 (а.с.№ 21).

Крім того, ОСОБА_4 на праві власності належить АДРЕСА_6, про що зазначає позивачка в позовній заяві (а.с.№ 4).

ОСОБА_3 і ОСОБА_5 померли 05.04.2006р., що підтверджується свідоцтвами про смерть, які видані Дзержинським районним у м. Харкові відділом ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області, актовий запис № 683 від 06.04.2006р. та № 681 від 06.04.2006р. (а.с.№ 97, 99).

ОСОБА_4 померла 30.03.2015р., про що Жовтневим районним у м. Дніпропетровську відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області видане свідоцтво про смерть, актовий запис № 798 від 02.04.2015р. (а.с.№ 95).

Позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3, онукою ОСОБА_4 і правнучкою ОСОБА_5, що підтверджується наступними доказами. Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1, 08.02.1992р.народження, яке видане Ізюмським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області, актовий запис № 895 від 10.02.1992р., її матірю вказана ОСОБА_3 (а.с.№ 94).

В свою чергу, ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке видане Московським районним у м. Харкові відділом ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області, актовий запис № 895 від 06.05.1976р. ОСОБА_4, 02.04.1957р. народження є донькою ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане Дзержинським районним у м. Харкові відділом ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області, актовий запис № 495 від 16.04.1957р. (а.с.№ 94, 96,98).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Позивачкою надана довідка КП «ЖИЛКОМСЕРВІС» від 25.12.2017р. № 417/12 з місця проживання про склад сімї та прописку, з якої вбачається, що станом на 05.04.2006р. у АДРЕСА_7 були зареєстровані ОСОБА_5 (основний квартиронаймач), ОСОБА_4 (донька), ОСОБА_3 (онука) (а.с.№ 27).

02.07.2018р. до суду надійшов лист державного нотаріуса Восьмої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 № 2198-06/2018 від 05.06.2018р., з якого вбачається, що після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які померли 05.04.2006р. ніхто із спадкоємців із заявами про прийняття спадщини не звертався до нотаріальної контори і спадкова справа не заводилась (а.с. № 73).

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 від спадщини не відмовилась, прийняла її, оскільки на момент відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцями, є спадкоємицею першої черги після смерті батька та доньки, а також приймаючи до уваги, що позивачка ОСОБА_1 на момент смерті матері ОСОБА_3 була малолітньою та мала обовязкову частку у спадщині, то суд вважає доведеним факт прийняття ОСОБА_4 спадщини після смерті її доньки та батька і факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті своєї матері.

Відповідно до розяснень, що містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до розяснень, що містяться в п. 24 даної постанови, при розгляді справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 786/2017, яка заведена 26.12.2017р. після смерті ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини після її смерті звернулася лише ОСОБА_1, якій постановою державного нотаріуса Восьмої Харківської ДНК ОСОБА_6 від 26.12.2017р. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею не подані правовстановлюючі документи на квартиру (а.с.№74-83, 93).

Як вбачається з письмових пояснень відповідача, то він забрав правовстановлюючі документи та ключі від квартири (а.с.№66зв.ст.), оскільки померла ОСОБА_4І обіцяла йому подарувати квартиру, що свідчить про вчинення перешкод з боку відповідача у отриманні позивачкою свідоцтва про право на спадщину.

З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги, що позивачка на сьогоднішній день є єдиною спадкоємицею за законом після смерті своєї бабусі ОСОБА_4 і матері ОСОБА_3, звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і не може її отримати через те, що відповідач чинить їй перешкоди в цьому, суд вважає доведеними вимоги позивачки про визнання права власності на нерухоме майно, що розташоване м. Харкові.

Разом з тим, позивачкою не надано жодних доказів того, що квартира АДРЕСА_8 належала на праві власності ОСОБА_4, не надано постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на цю квартиру, а тому, суд вважає за можливе в задоволенні частини позовних вимог щодо визнання права власності на нерухоме майно, що знаходиться в м. Дніпрі відмовити, у звязку з недоведеністю цих вимог.

Заперечення відповідача, викладені у заяві, що надійшла до суду 23.05.2018р. суд оцінює критично, виходячи з того, що із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори він не звертався, у шлюбі з ОСОБА_4 не перебував і заповіту на його імя не було складено.

Підводячи підсумок викладеному, суд вважає за можливе позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити частково і визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті її бабусі ОСОБА_4, яка померла 30.03.2015р. на квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 45,9кв.м., житловою площею 27,6кв.м. В задоволенні іншої частини позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи що позовні вимоги позивачки задоволено частково, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки пропорційно до задоволених вимог, а саме в розмірі 900грн. 82коп. ( відповідно до вартості майна, на яке визнане право власності, вказаної у висновку експерта від 27.02.2018р.). В іншій частині у стягненні судового збору слід відмовити, виходячи з того, що в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Крім того, на підставі ч. 9 ст. 158 ЦПК України у звязку з відмовою в задоволенні частини позовних вимог, а саме щодо визнання права власності на квартиру АДРЕСА_9, то заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 12.03.2018р. в частині цього майна підлягають скасуванню. В іншій частині ухвала про вжиття заходів забезпечення позову діє у строки визначені ч. 7 ст. 158 ЦПК України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 1218, 1220, 1268 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 76-81, 89, 128-131, 141, ч.ч.7, 9 ст.158, ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті її бабусі ОСОБА_4, яка померла 30.03.2015р., на квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 45,9 кв.м., житловою площею 27,6кв.м.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 В,ячеслава Васильовича на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору по 900грн. 82коп.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді Ткаченко Н.В. 12.03.2018р. відносно нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_10 скасувати.

Заходи забезпечення позову в іншій частині, вжиті ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 12.03.2018р., продовжують діяти у строки визначені ч. 7 ст. 158 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Суддя Н.В. Ткаченко