Провадження № 22-ц/772/769/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 рокуСправа № 127/27233/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Берегового О.Ю., Сопруна В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 7 лютого 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

Рішення ухвалила суддя Ан О.В.

Рішення ухвалено в м. Вінниці, в порядку спрощеного провадження

Повний текст рішення складено 7 лютого 2018 року,

Встановив:

15 грудня 2017 року ОСОБА_5 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на період навчання, мотивуючи свої вимоги тим, що від шлюбу із відповідачем вони мають двох дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, які після розірвання шлюбу залишились проживати разом з нею.

З 1 вересня 2017 року доньки навчаються в Донецькому національному університеті ім. Василя Стуса в м. Вінниці на денній формі навчання, в зв'язку з чим потребують матеріальної допомоги.

Відповідач може надавати дітям матеріальну допомогу, оскільки працює водієм на ПАТ «Концерн Хлібпром» та має постійний дохід.

В зв'язку з цим відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання двох дочок, які продовжують навчання, в розмірі 33% від його заробітку, але не менше неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до закінчення дітьми навчання, але не більше ніж до досягнення ними 23 років.

29 грудня 2017 року позивач ОСОБА_5 подала до суду заяву, якою уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох дітей в розмірі 2 000 грн. щомісячно.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 7 лютого 2018 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в розпорядження ОСОБА_5 на утримання дочок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн., починаючи з 15 грудня 2017 року і на період навчання дітей у Донецькому національному університеті імені Василя Стуса до 30 червня 2021 року, але не більше ніж до досягнення ними 23 років.

Стягнуто з ОСОБА_3 704,80 грн. судового збору в дохід держави.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5

Зазначив, що з рішенням суду він не погоджується повністю, оскільки вважає його свідомо несправедливим, упередженим, необґрунтованим, необ'єктивним та таким, що суперечить нормам Конституції України та чинному законодавству, зокрема, ст. 2, 3, 10, 263 ЦПК України. Висновки суду вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та матеріалам справи. Також зазначив, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітнім донькам, які продовжують навчання, оскільки його єдиним джерелом фінансового забезпечення є заробітна плата, середній розмір якої становить 5406 грн., і він має на утриманні малолітню дитину та дружину, яка на даний час не працює.

Відповідно до пункту 3 абзацу 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно з підпунктом 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Отже справа розглядається Апеляційним судом Вінницької області, який діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити: рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішенням про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач у судове засідання не з'явилася і не надала письмового відзиву на апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що до 21 червня 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 21 червня 2005 року (а. с. 3).

Позивач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 від 16 квітня 1999 року (а. с. 2).

Згідно довідки Донецького національного університету ім. Василя Стуса № 859/6.6.0-44 від 4 вересня 2017 року ОСОБА_6 є студенткою першого курсу денної форми навчання на бюджетній основі за спеціальністю «Філологія (українська мова і література)»; період навчання з 01 вересня 2017 року до 30 червня 2021 року (а. с. 6).

Згідно довідки Донецького національного університету ім. Василя Стуса № 844/640-20 від 4 вересня 2017 року ОСОБА_7 є студенткою першого курсу денної форми навчання за спеціальністю «Біологія»; період навчання з 01 вересня 2017 року до 30 червня 2021 року (а. с. 7).

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно з ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 20 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, яка платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

По справі встановлено, що повнолітні доньки сторін у зв'язку із навчанням потребують матеріальної допомоги як з боку позивача, так і з боку відповідача. При цьому відповідач не надає дітям матеріальної допомоги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є також батьком неповнолітньої ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, матір'ю якої є ОСОБА_10, про що свідчать копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 19 листопада 2013 року (а. с. 27).

Згідно довідки ПрАТ «Концерн Хлібпром» від 19 січня 2018 року №VNN000000012 ОСОБА_3 працює в товаристві з 5 липня 2011 року, на даний час - на посаді водія автотранспортних засобів; його дохід за період з 1 січня 2017 року до 31 грудня 2017 року склав 40 814,45 грн. (а. с. 26).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач ОСОБА_3 не надав суду доказів, які б свідчили про те, що за станом здоров'я чи за інших обставин він не може заробляти достатньо коштів, щоб сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, які продовжують навчання в розмірі 2000 грн. щомісячно. Він є молодою особою (41 рік), має нормальний стан здоров'я (доказів іншого відповідачем суду не надано), має можливість працювати та заробити таку суму, щоб сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, які продовжують навчання.

Відповідач є морально зрілою особою, а тому повинен розуміти реалії життя, що стосуються його обов'язку матеріально забезпечувати своїх дітей, які продовжують навчання, в зв'язку з чим потребують матеріальної допомоги (на проїзд, харчування, літературу, канцелярське приладдя тощо).

Також відповідач не надав суду доказів того, що його неповнолітня дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, знаходиться на його утриманні, зокрема, довідки про склад сім'ї, яка б підтвердила, що дитина проживає разом з відповідачем та знаходиться на його утриманні; або доказів того, що він сплачує аліменти на утримання цієї дитини, чи надає добровільну матеріальну допомогу на її утримання тощо. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та не підтверджені належними доводами.

Доводи апеляційної скарги в тому, що на утриманні відповідача також знаходиться дружина, яка на даний час не працює, не заслуговують на увагу з огляду на те, що відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом має бути враховано, зокрема, наявність у платника аліментів непрацездатних чоловіка (дружини). Відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про склад його сім'ї, а також доказів того, що на його утриманні перебуває непрацездатна дружина.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги в тому, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував обставини, зазначені ним у відзиві на позовну заяву та не взяв до уваги докази того, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітніх доньок.

Як свідчать матеріали справи ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 4 січня 2018 року відкрито провадження у цій справі; ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому копії ухвали та роз'яснено йому, що у випадку неподання відзиву справу буде розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (№ 740) копію ухвали відповідач ОСОБА_3 отримав 15 січня 2018 року (а. с. 21).

Відзив на позовну заяву відповідач надіслав до суду поштою лише 5 лютого 2018 року, про що свідчить відбиток календарного штемпеля відділення поштового зв'язку на конверті (а. с. 35), тобто з пропуском строку, встановленого судом для подання відзиву на позовну заяву. До суду першої інстанції відзив на позовну заяву надійшов 8 лютого 2018 року, про що свідчить вхідний штамп суду (а. с. 24).

Отже суд першої інстанції відповідно до вимог процесуального закону (ч. 2 ст. 191 ЦПК України) 7 лютого 2018 року вирішив спір за наявними матеріалами справи.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції відповідно до вищенаведених вимог закону, з урахуванням встановлених обставин, прийшов до правильного висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача на утримання двох доньок, які продовжують навчання, в розмірі 2000 грн. щомісячно.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів,

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 7 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:М.В. Матківська
Судді:О.Ю. Береговий
В.В. Сопрун

Повне судове рішення складено 11 квітня 2018 року.

Згідно з оригіналом

Суддя М.В. Матківська