Справа № 570/4155/17
Номер провадження 2/570/333/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_1

представників сторін - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Рівненського районного відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служба у справах дітей Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини-

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проживав однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7. У них народилося троє дітей, серед яких син ОСОБА_8. Однак відповідачка не зазначила батьком дитини позивача, а в порядку ч.1 ст. 135 СК України зазначила батьком дитини ОСОБА_9. Оскільки ОСОБА_7 неналежним чином виконує свої батьківські обовязки, залишила дітей на позивача, не займається їх вихованням, а сама виїхала за межі України на заробітки, то позивач просить суд постановити рішення, яким визнати його батьком дитини; та зобовязати іншого відповідача внести зміни до актового запису про народження дитини, зазначивши батьком дитини позивача.

Позивач позов підтримав та пояснив суду про обставини, що описані вище. Додатково пояснив, що якби взаємовідносини у нього та у відповідачки ОСОБА_7 не погіршилися, то він і не звертався б до суду з даним позовом. Також зазначив, що він піклується про дітей.

Відповідачка ОСОБА_7 позов не визнала. Пояснила суду, що вона не впевнена, що позивач є батьком сина ОСОБА_8. Не заперечує, що вона час від часу виїздить на заробітки за межі України, проте в цей час діти залишаються під наглядом мами відповідачки. Також додала, що у разі задоволення даного позову позивач може її шантажувати, не надавати дозволи на виїзд дитини за межі України. Тому просить суд відмовити у задоволенні позову. В подальшому просить справу розглядати без її участі.

В останнє судове засідання відповідачка не зявилася.

Представник Рівненського районного відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області подала суду заяву, згідно якої просить справу розглядати без їх участі.

Суд вважає, що справу можливо продовжити розглядом, незважаючи на неявку представника Рівненського районного відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області та відповідачки, оскільки остання надала суду пояснення з приводу позову.

Представник Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області (як органу опіки та піклування) покладає вирішення справи на розсуд суду. Додала, що службі у справах дітей відомо про зазначену ситуацію. До них звертався позивач з скаргою на неналежне виконання батьківських обовязків мамою дітей відповідачкою ОСОБА_7

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_10 народився 27.06.2014 року, про що був зроблений актовий запис № 12 від 03.07.2012 року (а.с. 39).

Відомості про матір дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України.

Відомості про батька дитини ОСОБА_9, громадянин України, дата народження не зазначена.

Відомості про батька дитини зазначені в порядку ч.1 ст. 135 СК України (зі слів мами дитини).

Позивач пояснив суду, що він є батьком ОСОБА_8. Проте відповідачка заперечує дану обставину.

На запитання суду, чому позивач більше як три роки не звертався до суду з позовом про визнання батьківства була отримана відповідь про те, що «якби у сторін все було як раніше, то й з цим позовом позивачі і не звертався б взагалі».

Отже, фактично звернення позивача до суду було зумовлене погіршенням взаємовідносин між ОСОБА_6 (позивачем) та ОСОБА_7 (відповідачкою).

І у даному випадку суд вважає слушними пояснення відповідачки про те, що позивач звернувся до суду з позовом з метою мати можливість, таким чином, впливати на поведінку відповідачки та ставити їй певні умови.

Надалі суд звертає увагу на наступне.

Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, може відбуватися у добровільному порядку, а саме:

- за спільною заявою матері та батька дитини (ст. 126 СК України);

- за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини (ст. 127 СК України) та у судовому порядку (ст. 128 СК України).

Визнання батьківства - це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини.

Однак, одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання відповідних правових наслідків.

Згідно вимог ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може подати чоловік, який вважає себе батьком дитини, якщо його батьківство не визнається (оспорюється) матір'ю дитини, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Визнання батьківства в судовому порядку можливе також лише за умови, що запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до вказівок матері.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. А доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи у разі, якщо відповідачка заперечує батьківство позивача.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Зважаючи, що позивач не навів суду доказів того, що станом на 2013-2014 р.р. він проживав з відповідачкою ОСОБА_7 як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу; що вони вели спільне господарство до народження дитини саме в цей час; що вони спільно виховували та утримували дитину з її народження і до часу звернення позивача до суду, а обовязок доводити обставини, на які покликається позивач, покладається на нього ж, то в суду немає підстав для висновку про те, що даний позов є доведеним та обґрунтованим.

Важливим доказом у даному випадку мав би бути також результат судово-біологічної (судово-генетичної, судово-імунологічної) експертизи, яка мала б бути призначена за ухвалою суду на підставі заяв осіб, які беруть участь у справі. Адже відповідачка ОСОБА_7 не вважає позивача батьком її сина ОСОБА_8.

Проте такі заяви суду не надходили.

За наведеного у суду немає підстав для задоволення позову. Самого лише факту визнання батьківства позивачем недостатньо для прийняття рішення про задоволення позову.

В даному випадку позов є недоведеним.

Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України, і вони покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_6до ОСОБА_7, Рівненського районного відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служба у справах дітей Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складене 06.11.2018 р.