Справа № 199/5614/15-ц
УХВАЛА

03.04.2018

Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Подорець О.Б.,

за участю секретаря Терентієвої Я.О.,

за участю учасників справи:

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро заяву ОСОБА_1, про перегляд заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено у повному обсязі.

26 лютого 2018 року відповідачем ОСОБА_1 було подано заяву про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що з вказаним рішенням суду не згоден, оскільки його неявка в судові засідання була викликана тим, що він особисто не отримував жодної судової повістки, а відтак не мав можливості надати докази, приймати участь у їхньому дослідженні та доведення їхньої переконливості перед судом.

В судове засідання учасники справи, будучи належним чином повідомленими, не зявилися, що не є перешкодою для розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини проголошено право на справедливий судовий розгляд.

З практики Європейського Суду випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній стороні була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

За змістом ст. ст. 4, 10, 11 ЦПК України (в редакції Закону №1618-IV), які кореспондуються зі ст. ст. 5, 12, 13 ЦПК України (в редакції Закону №2147-VIII) цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності сторін, змагальності та диспозитивності.

Статтею 288 ЦПК України (в редакції Закону №2147-VIII) передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже головними умовами для скасування заочного рішення є поважність причини не зявлення відповідача в судове засідання і докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення спору. Наявність одночасно цих двох умов дає підстави для скасування заочного рішення суду.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 199/5614/15, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволені у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН не відомий, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2, на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23 липня 2015 року до повноліття дитини. Вирішено питання судових витрат.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У позовній заяві зазначено адресу відповідача ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (м. Дніпропетровськ).

За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області вбачається, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.8).

Крім того, з матеріалів цивільної справи №199/5614/15, також вбачається, що відповідач ОСОБА_2 двічі був повідомлений про слухання справи, особисто під розписку (а.с.17,21).

Таким чином, судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи у спосіб, передбачений ЦПК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 287 ЦПК України, суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідачем при поданні заяви про перегляд заочного рішення не надано доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, і не були враховані судом при винесенні спірного заочного рішення від 25.09.2017.

З урахуванням того, що заявник не надав жодних доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи і вплинули б на рішення суду, крім того, з матеріалів цивільної справи №199/5614/15 вбачається, що заявник був належним чином повідомлений про слухання справи, докази, на які посилається заявник були дослідженні при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, а тому суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення заяви.

У відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Частиною 4 ст. 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 284-288 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, про перегляд заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - відмовити.

Роз'яснити заявнику, що відповідно до пункту 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.Б.Подорець