Справа № 502/2432/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2018 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Балана М.В.,

секретар судового засідання Урсул Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кілія справу за позовом

ОСОБА_1

до

Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області

про

встановлення факту належності та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 21.12.2017 року звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області про встановлення факту належності та визнання права власності на спадкове майно, а 13.03.2018 року позивач подав уточнену позовну заяву, відповідно до якої просить встановити факт належності ОСОБА_2 права на земельну частку (пай) по КАРП «РЕСПЕКТ» Приморської сільської ради розміром 0,87 умовних кадастрових гектарів, а також визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) по КАРП «РЕСПЕКТ» Приморської сільської ради розміром 0,87 умовних кадастрових гектарів, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2, померлого 30.06.1998 року.

З позовної заяви та уточненої позовної вбачається, що 30.06.1998 року помер чоловік позивача ОСОБА_2. Після його смерті залишилось майно, а саме земельна частка (пай) розміром 0,87 умовних кадастрових гектарів, яка належала померлому на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0081817 зареєстрований за порядковим номером № 13718 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Однак оригінал зазначеного сертифікату було втрачено, про що в газеті «Дунайська заря» було розміщено оголошення від 10.11.2017 року. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 та фактично прийняла спадщину після смерті останнього, адже проживала з ним з одною адресою. ОСОБА_1, як спадкоємець за законом, звернулась до нотаріальної контори після смерті чоловіка із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, їй було відмовлено у оформлені спадкових прав у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Для отримання дублікату сертифікату про право на земельну частку позивач зверталась до Кілійської районної адміністрації, однак їй було повідомлено, що на даний час неможливо видати дублікат вказаного сертифікату, адже в неї відсутнє рішення суду про визнання права власності.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак від нього на адресу суду надійшла заява про те, що він позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить справу розглядати за його відсутності.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак направив заяву, відповідно до якої позов визнає в повному обсязі та водночас просить провести засідання без його участі.

На підставі вищезазначеного суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини:

Згідно довідки № 31-1515-0.12-323/2-17 від 13.03.2017 року, наданої відділом Держгеокадстру у Кілійському районі Одеської області, в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за порядковим № 13718 зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ОД № 0081817 розміром 0,87 га в умовних кадастрових гектарах громадянину ОСОБА_2 по КАРП «Респект» Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області.

Судом встановлено, що на даний час вищезазначений сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ОД № 0081817 є втраченим, що є перешкодою для оформлення права власності на спадкове майно.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.

Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

05.08.1978 року Приморською сільською радою Кілійського району одеської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_2, про що складено відповідний актовий запис за № 10, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД № 415550 від 24.03.1986 року.

30.06.1998 року помер ОСОБА_2, про що складено відповідний актовий запис за № 22, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 511284 від 12.10.2017 року.

Згідно довідки № 595 від 14.11.2016 року, виданої Виконавчим комітетом Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області, ОСОБА_2, померлий 30.06.1998 року, постійно проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1968 року до дня смерті. за вказаною адресою також зареєстрована та проживає його дружина ОСОБА_1.

В ст. 525 ЦК Української РСР зазначено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим -день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 594 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

З урахуванням вищезазначеного, судом встановлено, що ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 594 ЦК Української РСР прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_2, померлого 30.06.1998 року.

Відповідно до інформаційного листа приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу ОСОБА_4 № 653/01-16 від 19.12.2016 року ОСОБА_1 зверталась до нотаріуса для належного оформлення права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_2, однак їй було відмовлено в оформленні спадкових прав через відсутність правовстановлюючих документів.

Згідно інформаційної довідки зі Садкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 46210578 від 19.12.2016 року після смерті ОСОБА_2 спадкова справа не заводилась.

Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності на встановлена судом.

В ст. 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем .

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи вищезазначене суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими, а також такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12,13,18,141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт належності ОСОБА_2, померлому 30.06.1998 року, права на земельну частку (пай) по КАРП «Респект» Приморської сільської ради розміром 0,87 умовних кадастрових гектарів відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ОД № 0081817.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на земельну частку (пай) по КАРП «Респект» Приморської сільської ради розміром 0,87 умовних кадастрових гектарів відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ОД № 0081817, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2, померлого 30.06.1998 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Одеської області.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_5