Провадження № 2/522/976/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого - судді Чернявської Л.М.,

при секретарі судового засідання Ткаченко О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат пов?язаних з страховою виплатою,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 «Європейський страховий альянс» звернулося 29 грудня 2017 року до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Одеської регіональної дирекції Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" суму збитків у розмірі 35054,00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 1 600,00 коп.

При цьому позивач посилається на те, що 06.07.2015 року між Приватним акціонерним товариством "Європейський страховий альянс" (Страховик) та ОСОБА_3 Генадієм Іллічем (Страхувальник) укладено Договір страхування № 38838, відповідно до умов якого Страховик зобовязувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв'язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля НОМЕР_1. 14 квітня 2016 року у м. Одеса по вул. Ген. Плієва, трапилась дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю застрахованого автомобіля та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням Відповідача. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 31.05.2016 року Відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України. Вартість відновлювального ремонту що настав у звязку з пошкодженням застрахованого автомобіля у результаті вищевказаної ДТП, склала 35 054,00 грн., що підтверджується рахунком-фактурою СТО, та Актом виконаних робіт. На виконання своїх зобовязань за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 38838 від 06.07.2015р. Позивач склав страховий акт № 65/16/OD/ТР25/01 та провів виплату страхового відшкодування в сумі 35054,00 грн. 20.05.2016 р. що підтверджується копією платіжного доручення № 237 від 20.05.2016 р. Позивач посилається на те, що згідно ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. З огляду на це позивач вважає, що, до ОСОБА_2 "Європейський страховий альянс" перейшло право вимоги у розмірі 35 054,00 грн., яке Страхувальник ОСОБА_3, мав до Відповідача ОСОБА_1, як до особи винної у завданні матеріальної шкоди.

Ухвалою суду від 12 січня 2018 року відкрито провадження по справі.

Відповідач 19 березня 2018 року подав до суду письмове заперечення проти позову про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, в якому просив відмовити у задоволенні прозову повністю.

Відповідач посилається на те, що відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Крім того, відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. «обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників». Тобто виходячи із суті такого страхування, Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди. У ч. 22.1 ст. 22 Закону зазначено, що «при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третіх осіб». Слід зазначити, що між ОСОБА_4 та Страховою компанією «ПрАТ «Європейський Страховій Союз» укладено поліс № АЕ/5463292 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За даним полісом страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяно шкоду третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і в наслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (те саме вказано й в ст. 6 Закону). Даним полісом забезпечений транспортний засіб автомобіль НОМЕР_3 та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) - 50000 грн. ОСОБА_5 полісом забезпечений транспортний засіб автомобіль НОМЕР_4 та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) - 50000 грн. Позивачем не предявляються вимоги до страхової компанії «ПрАТ «Європейський Страховій Союз», а тому відповідач вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідач у відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП у сумі 35 054,00 грн. задоволенню не підлягають. Оскільки, відповідно до висновку № 0684-04-16 експертного автотоварознавчого дослідження вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 35054,00 грн., а ОСОБА_2 «Європейський Страховий альянс» сплатила ОСОБА_3 35 054, 00 грн., то й різницю у межах заявлених ОСОБА_2 «Європейський Страховий альянс» Вимог повинна бути сплачена також ОСОБА_2 «Європейський Страховий Союз», у звязку із тим, що цивільно-правові відповідальність на момент настання ДТП була застрахована Відповідачем та страхової суми (50 000,00 грн.) цілком достатньо для відшкодування ОСОБА_2 «Європейський Страховий Союз» збитків Позивачу.

22 травня 2018 року позивачем подано відповідь на відзив, в якій позивач послався на те, що він звертався до страховика Відповідача ОСОБА_2 «Європейський страховий союз» відносно відшкодування витрат Позивача з заявою, але страхове відшкодування не здійснено та жодної відповіді не отримано від ОСОБА_2 «Європейський страховий союз». В подальшому Відповідач звернувся зі скаргою до ОСОБА_2 «Європейський страховий союз», але страхове відшкодування не здійснено та жодної відповіді не отримано від ОСОБА_2 «Європейський страховий союз». Тому Позивач вирішив звернутись до Відповідача в добровільному порядку про відшкодування витрат, а потім і в судовому. ОСОБА_6 після виконання наших законних вимог відносно відшкодування витрат вправі звернутись до свого страховика ОСОБА_2 «Європейський Страховий Союз» для компенсації витрат.

10 серпня 2018 року відповідач подав до суду заперечення, в яких послався на судову практику та на мотиви, які викладені в письмових запереченнях від 19 березня 2018 року.

17 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

06 липня 2015 року між Приватним акціонерним товариством "Європейський страховий альянс" (Страховик) та ОСОБА_3 Генадієм Іллічем (Страхувальник) укладено Договір страхування № 38838, відповідно до умов якого Страховик зобовязувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв'язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля НОМЕР_1.

14 квітня 2016 року о 17 годині 20 хв. ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_5 рухаючись в м. Одеса на вул. Ген. Плієва, не врахував дорожньої обстановки не вибрав безпечну дистанцію та швидкість руху в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_6, який, в свою чергу, по інерції допустив зіткнення з автомобілем марки «Мерседес» д/н НОМЕР_7.

Постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси, від 31 травня 2016 року по справі № 521/9150/16-п, ОСОБА_1, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, а саме в спричиненні шкоди власнику транспортному засобу Honda CR-V д/н НОМЕР_8, внаслідок порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, в звязку з чим ОСОБА_1, піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Вартість відновлювального ремонту що настав у звязку з пошкодженням застрахованого автомобіля у результаті вищевказаної ДТП, склала 35 054,00 грн., що підтверджується рахунком-фактурою № 2704-16 від 27.04.2016 року, та Актом виконаних робіт від 20.05.2016 року.

З метою визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля застрахованого автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП, ОСОБА_2 "Європейський страховий альянс" звернулася до експерта ФОП «ОСОБА_5Є.». ОСОБА_6 до Звіту № 0684-04-16 про оцінку від 25.04.2016р., матеріальний збиток, завданий власнику застрахованого автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП, складає 35 794.64 грн.

На виконання своїх зобовязань за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 38838 від 06.07.2015р. Позивач склав страховий акт № 65/16/OD/ТР25/01 та провів виплату страхового відшкодування в сумі 35054,00 грн. Страхове відшкодування сплачене 20.05.2016 р., що підтверджується платіжним дорученням № 237 від 20.05.2016р. в сумі 35054,00 грн.

02.10.2017 року позивач звернувся до ОСОБА_1 з листом №91, яким відповідачу запропоновано відшкодувати товариству у порядку регресу розмір завданих збитків в сумі 35054,00 грн. Лист отримано відповідачем 07.10.2017 року.

Крім того, 03.11.2016 року позивач звертався до ОСОБА_2 «Європейський страховий союз» з заявою №107 про виплату страхового відшкодування, у зв?язку з тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1, застрахована в ОСОБА_2 «Європейськи страховий союз» (поліс № АЕ/5463292). Заява отримана адресатом 07.11.2016 року.

14.05.2017 року позивач звертався до ОСОБА_2 «Європейський страховий союз» зі скаргою № 41 щодо бездіяльності на заяву про виплату страхового відшкодування. Скарга отримана адресатом 22.05.2017 року.

Оскільки ані страхова компанія, ані особа, яка спричинила ДТП, не відшкодували позивачеві страхового відшкодування в сумі 35054 грн., яке сплачено власнику автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_3, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач заперечує проти позовних вимог ОСОБА_2 "Європейський страховий альянс", посилаючись на те, що дані позовні вимоги мають буди заявлені до страхової компанії, в якій застраховано його цивільно-правову відповідальність, а саме до ОСОБА_2 «Європейський страховий союз».

ОСОБА_6 до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно статті 1166 Цивільного кодексу України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Оскільки джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, то відповідно до ч.2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

ОСОБА_6 до статті 1188 Цивільного Кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

ОСОБА_6 до п. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

ОСОБА_6 до, абзацу 2 п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року N 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то з неї витрати стягуються в цих межах.

ОСОБА_6 до Постанови Судової палати Верховного Суду України у цивільних справах від 20 січня 2016 року по справі № 6-2808цс15:«..право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності».?

За таких обставин, суд вважає, що оскільки сума збитків, спричинених автомобілю НОМЕР_1 в результаті вказаної ДТП та факт страхової виплати позивачем на користь ОСОБА_3 в смуі 35054 грн., не оспорюється, позивач набув права вимоги до винної особи в розмірі виплаченого страхового відшкодування.

Щодо особи, до якої може бути заявлено дану вимогу, то суд приймає до уваги правову позицію, яка викладена в п.п. 45-62 Постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18).

Так, Верховний Суд зазначає, що суд першої інстанції встановив, що суб'єктом, який має задовольнити вимогу позивача, є третя особа - страховик відповідача, тоді як суд апеляційної інстанції вказав, що таким суб'єктом є саме завдавач шкоди - відповідач.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що хоча 25 лютого 2013 року до третьої особи з повідомленням про ДТП звернувся син відповідача (ОСОБА_25), обов'язок страховика відшкодувати завдану шкоду виникає з факту завдання застрахованою особою такої шкоди. Натомість, суд апеляційної інстанції, відхиляючи доводи відповідача про його перебування після ДТП на лікуванні, вказав, що матеріали справи не містять відомостей, які би підтверджували, що син відповідача, звертаючись до страховика відповідача, діяв від імені батька на законних підставах, як і відсутні дані про прийняте рішення третьої особи за зверненням сина відповідача. Тому апеляційний суд погодився з доводами апеляційної скарги про те, що відповідач згідно зі статтею 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не звертався з повідомленням про настання страхового випадку, а відтак, шкода відшкодовується відповідачем як її завдавачем.

ОСОБА_6 до статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Суди встановили, що відповідно до страхового полісу серії АЕ № 1818846 страховиком відповідача з страховим лімітом 50 000 грн на момент вчинення ДТП була третя особа.

ОСОБА_6 до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов'язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.

Так, підпункт 33.1.4 (до набрання чинності Законом № 3045-VI від 17 лютого 2011 року - підпункт 33.1.2) пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачав, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов'язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону).

З огляду на це необґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про те, що шкода має бути відшкодована її заподіювачем, якщо він не виконав обов'язок щодо надання письмового повідомлення про ДТП встановленого зразка третій особі.

ОСОБА_6 до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

ОСОБА_7 Верховного Суду вважає, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

З огляду на вказане ОСОБА_7 Верховного Суду погоджується з доводами відповідача, який заперечував проти відшкодування вже виплаченого позивачем потерпілій страхового відшкодування, оскільки вважав, що саме на третю особу як страховика відповідача покладений відповідний обов'язок у межах суми страхового відшкодування.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, встановивши, що позивач не звертався до страховика відповідача та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред'явив вимогу до відповідача.

Помилкова кваліфікація цим судом права вимоги позивача як регресу не призвела до неправильного вирішення спору. А відтак, рішення суду першої інстанції є по суті правильним.

Відтак, ОСОБА_7 Верховного Суду відступає від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Таким чином, згідно даного правового висновку Верховного Суду, в даному випадку має бути надано оцінку тому, чи згідно з договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), та чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Розмір завданої шкоди становить 35054 грн., а ліміт відповідальності страховика складає 50000 грн., тобто, розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, а отже з цих підстав вимоги про відшкодування шкоди можуть цілком бути заявлені до страховика.

Крім того, у вказаному правовому висновку Верховним Судом визначено принцип, відповідно до якого, вимоги про відшкодування шкоди можуть бути заявлені до страховика, в тому випадку, якщо потенційно у страховика винної особи виникає обов?язок з виплати страхового відшкодування, незалежно від виконання передбаченої процедури страхувальником, який не пов?язаний з наявністю волі страховика виплатити таке відшкодування.

ОСОБА_6 до ст. 37 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя,здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди .

Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Незадовільне фінансове становище страховика (МТСБУ) не є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Суд встановив, що підстави, які передбачені ст. 37 вказаного Закону, в даному випадку відсутні.

При цьому, відповідно до полісу №АЕ/5463292 ОСОБА_2 «Європейський страховий союз» застрахував цивільно-правову відповідальність ОСОБА_8 з 29.08.2015 року по 28.08.2016 року, забезпечений транспортний засіб Nissa Cefiro, р.н ВН 7021 СТ, тобто той транспортний засіб, яким керував винуватець вказаної ДТП ОСОБА_1

За таких обставин, суд вважає, що у ОСОБА_2 «Європейський страховий союз», як страховика винної особи ОСОБА_1 виник обов?язок з виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи, а тому, відповідно до правового висновку Верховного Суду, який викладено в Постанові від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18), саме ОСОБА_2 «Європейський страховий союз» є тією особою, яка зобов?язана відшкодувати шкоду, спричинену дорожньо-транспортною пригодою за участю автомобіля НОМЕР_1 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням Відповідача.

При цьому, відсутність намірів ОСОБА_2 «Європейський страховий союз» у відшкодування такої шкоди, що вбачається з факту не реагування страховика на листи та скарги позивача, судом до уваги не береться.

Таким чином, суд приходить до висновку про необгрунтованість вимог Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс», а тому відмовляє у їх задоволенні.

На підставі ст.ст. 993, 1166, 1191 ЦК України, ст. 37, 38 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» (м.Київ, вул.Глибочицька, 33-37 в особі Одеської регіональної дирекції) до ОСОБА_1 (м.Одеса, вул Піроговська, 5, кв.49) про відшкодування в порядку регресу витрат пов?язаних з страховою виплатою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 10 грудня 2018 року.

Суддя Л.М. Чернявська

03.12.2018