АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 688/777/15-ц
Провадження № 22-ц/792/47/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Спірідонової Т.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання: Лапко Ю.В.

за участю учасників справи: представника апелянта - Москалюк С.А., представника відповідачів ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 4 червня 2015 року (суддя Цідик А.Ю.) у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року, звертаючись до суду з вказаним позовом, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) зазначало, що 20 грудня 2007 року між ним та ОСОБА_6 укладено кредитний договір №HMC0GI, за яким остання отримала кредит у розмірі 500000 грн. на строк до 21 січня 2020 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Позивач свої зобов'язання за вказаним договором виконав у повному обсязі. Проте, відповідач, в порушення умов договору та ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України свої зобов'язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за договором у встановлені договором строки, у зв'язку з чим станом на 11 лютого 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 3 415 126, 07 грн., яка складається з:

-488 749,67 грн. - заборгованість за кредитом;

-996 190,49 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом;

-1 619 719,90 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;

а також штраф відповідно до договору:

-310 466,01 грн. - штраф (процентна складова).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_7 укладено договір поруки.

У зв'язку з цим позивач просив суд стягнути на його користь солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 415 126,07 грн., та судові витрати.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 4 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_6 та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовну заяву Банку в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_6 задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, стягнути з ОСОБА_6 судові витрати.

Вважає рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог стягнення заборгованості з ОСОБА_6 ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недостатнім дослідженням письмових доказів та дійсних обставин справи, що мають значення для справи.

Апелянт не погоджується з висновками суду, що в результаті ухвалення рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2010 року, про звернення стягнення на предмет іпотеки, припинились правовідносини сторін щодо нарахування та сплати відсотків, штрафних санкцій.

Всупереч зазначеним висновкам суду апелянт зазначає, що з ухваленням рішення Шепетівського міськрайонного суду від 27 квітня 2010 року, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, кредитний договір №HMC0GI від 20 грудня 2007 року не розірвано, а тому відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання не припинено, так як належним чином не виконано.

Крім того, апелянт відмічає, що рішенням суду від 27 квітня 2010 року звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка склалась станом на 6 березня 2009 року, а рішення набуло чинності 22 листопада 2010 року, що означає те, що заборгованість, яка має бути погашена зверненням стягнення на предмет іпотеки, та визначена рішенням, не охоплена в повному обсязі.

Вказане рішення суду від 27 квітня 2010 року, як зазначає апелянт, не виконане, а тому проценти за користування кредитом продовжувались нараховуватись на підставі ст. ст. 598, 599, 610, 625-627, 629, 1048 ЦК України. Зазначений факт підтверджується наданим Банком розрахунком заборгованості, який відповідачем не спростований.

Вказані норми права не обмежують права кредитора звернутись до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Тому, як вважає апелянт, висновок суду про відсутність правових підстав для нарахування процентів за користування кредитом, пені та комісії після ухвалення судового наказу, є необґрунтованим.

Аналогічної правової позиції дотримується ВСУ, яка висловлена у постанові від 23 вересня 2015 року.

Також, згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 9 постанови Пленуму ВССУ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_7 не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (яке в подальшому змінило назву на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК) та відповідачем ОСОБА_6 20 грудня 2007 року укладено договір про іпотечний кредит №HMC0GI, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 500 000 гривень, строком до 21 січня 2020 року (а. с.11-14). В той же день ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_6 уклали іпотечний договір № HMC0GI, у відповідності з яким позичальник передала кредитору в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6 (а. с. 60-61). Крім того, між позивачем та відповідачем ОСОБА_7 укладено договір поруки HMC0GI від 20 грудня 2007 року. Відповідно до умов цього договору він поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_6 умов кредитного договору (а. с. 15-16).

В березні 2009 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1, зазначивши, що відповідно до договору кредитор має право достроково вимагати погашення кредиту. У зв'язку з тим, що відповідач на 6 березня 2009 року має загальну заборгованість по кредиту на суму 536136 грн. 93 коп., що складається в тому числі і з: 488981 грн. 22 коп. заборгованості по тілу кредиту, просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 27 квітня 2010 року задоволено позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення (а. с. 65-66). Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 22 листопада 2010 року вказане рішення скасовано, в позові Банку до ОСОБА_6 про виселення відмовлено, в решті рішення залишено без змін (а. с. 67-68).

Предметом позову, від 18 лютого 2015 року, як правильно встановлено судом першої інстанції, є стягнення з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошових коштів за кредитним договором від 20.12.2007 року в сумі 3 415 126,07 грн. солідарно, що складаються з: 488749,67 грн. заборгованість за кредитом, 996190,49 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 619 719,90 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 3 10466,01 грн. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що в результаті ухвалення рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2010 року про дострокове стягнення з позичальника на користь Банку 536 136,93 грн. заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, припинились правовідносини сторін щодо сплати чергових платежів нарахування та сплати відсотків, комісійних, штрафних санкцій тощо. Разом з тим, судом зазначено, що у відповідача виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих відсотків, які стягнуті з відповідача за вищевказаним судовим рішенням, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України. Однак, як зазначено у рішенні, вимог про стягнення коштів з підстав, передбачених ст. 625 ЦК України, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не заявляло.

З таким висновком погоджується Апеляційний суд Хмельницької області.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2010 року, яке набрало законної сили 22 листопада 2010 року, задоволено позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором HMC0GI від 20 грудня 2007 року в сумі 536136,93 грн., яка виникла станом на 6 березня 2009року та складається з 488981,22 грн. - заборгованість за кредитом, 44537,09 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2618,62 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6, шляхом продажу квартири на прилюдних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі акту незалежної оцінки нерухомого майна.

При зверненні до суду Банк посилався на пункт 5.2.4 кредитного договору від 20 грудня 2007 року, року та ст. ст. 1050 та 1054 ЦК України, згідно з якими має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та плати за кредит.

Зі змісту вищезазначеного рішення суду та позовної заяви видно, що відбулося дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, а відтак, між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2010року не виконано, 26 вересня 2013року виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та роз'яснено право на повторне пред'явлення виконавчого документа до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 цього Закону. Станом на день розгляду справи вищевказаний виконавчий документ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» повторно у відділ ДВС Шепетівського МРУЮ для виконання не пред'являвся. Банк відмовився від предмету іпотеки. Зазначене випливає з інформації, наданої ВДВС Шеретівського МРУЮ (а. с. 79-80).

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду 14 лютого 2018 року, провадження № 61 - 2404 св 18.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Посилання апелянта на те, що невірним є висновок суду, що в результаті ухвалення рішення суду від 27 квітня 2010 року, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, припинились правовідносини сторін щодо нарахування та сплати відсотків, штрафних санкцій, є його незгодою з постановленим рішенням.

Посилання апелянта, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення, є безпідставними, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Вимог про стягнення коштів з підстав, передбачених ст. 625 ЦК України, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не заявляло.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Апеляційний суд Хмельницької області

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 4 червня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 10 квітня 2018 року.

Судді: /підписи/ А.В. Купельський

Т.В. Спірідонова

Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом:

суддя Апеляційного суду

Хмельницької області А.В. Купельський

________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Цідик А.Ю. Категорія: 19, 27

Доповідач - Купельський А.В.