ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 679/846/13-ц
Провадження № 22-ц/4820/448/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар - Чебан О.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10 жовтня 2018 року (суддя - Гавриленко О.М.) у справі за скаргою представника ОСОБА_1, ОСОБА_2, на дії державного виконавця,

встановила:

В травні 2018 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулася в суд із скаргою на дії державного виконавця Нетішинського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області щодо відкриття виконавчого провадження №55787188 від 22.02.2018 року та на дії державного виконавця Нетішинського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Адашинського М.С. щодо відкриття виконавчого провадження №55905550 від 12.03.2018 року.

В обґрунтування скарги зазначила, що виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1 коштів в сумі 959,43 грн. та 344,10 грн. були пред'явлені стягувачем до виконання з пропуском строку, тому постанови державних виконавців про відкриття виконавчих проваджень №55787188 від 22.02.2018 року та №55905550 від 12.03.2018 року щодо виконання вказаних виконавчих листів є незаконними і підлягають скасуванню. Крім того, просила суд поновити їй строк для звернення зі скаргою, пропущений з поважних причин.

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з доповненням до скарги, в якому просила також визнати незаконними та скасувати постанову державного виконавця Нетішинського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 04.11.2016 року, акти опису й арешту майна від 06.05.2016 року, 16.05.2016 року та стягнути з Нетішинського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 5000 грн. моральної шкоди.

Обґрунтовуючи вимоги зазначила, що оскаржуваною постановою та актами було накладено арешт на належне їй майно, яке не підлягає арешту відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Вчиненням цих незаконних дій вона зазнала моральних страждань, розмір яких визначено в сумі 5000 грн.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10.10.2018 року ОСОБА_2 було поновлено строк для звернення в суд зі скаргою про скасування постанов державних виконавців про відкриття виконавчих проваджень №55787188 від 22.02.2018 року та №55905550 від 12.03.2018 року. В задоволенні скарги на дії державних виконавців про скасування постанов про відкриття виконавчого провадження №55787188 від 22.02.2018 року та №55905550 від 12.03.2018 року та стягнення моральної шкоди відмовлено.

В задоволенні клопотання скаржника про поновлення строку для подання скарги про скасування постанови державного виконавця Нетішинського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про опис й арешт майна від 04.11.2016 року, актів опису й арешту майна від 06.05.2016 року та 16.05.2016 року відмовлено. Скаргу в частині скасування постанови державного виконавця Нетішинського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про опис й арешт майна від 04.11.2016 року, актів опису й арешту майна від 06.05.2016 року та 16.05.2016 року залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати ухвалу суду та постановити судове рішення, яким її вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказала на порушення судом норм процесуального права, вимог міжнародного права, практики ЄСПЛ, оскільки суд не прийняв до уваги поважність причин пропуску нею строку на оскарження рішень посадових осіб органу ДВС. Суд не врахував, що вона з 2017 року перебуває у скрутному майновому становищі і не могла забезпечити собі належний правовий захист своїх інтересів професійним адвокатом. Адвокат, яким її було забезпечено в порядку безоплатної вторинної правової допомоги свої обов'язки виконував неналежним чином, в зв'язку з чим вона не змогла дотриматися процесуальних строків оскарження рішень державного виконавця. Суд не дав оцінки доказам, які вказують на порушення посадовими особами відділу ДВС вимог Закону України «Про виконавче провадження» при накладенні арешту на належне їй та її малолітній дитині майно.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення відповідає нормам матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не встановлено.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10.01.2014 року, яке набрало законної сили 05.03.2014 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Нетішинського професійного ліцею збитки в розмірі 959,43 грн., судові витрати в розмірі 344,10 грн.

На виконання вказаного судового рішення 01.04.2014 року Нетішинським міським судом було видано виконавчий лист, який був пред'явлений до виконання у відділ ДВС. 27.12.2017 року виконавчий лист був повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

За змістом положень частин першої, другої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції Закону України, який був чинним на дату набрання рішенням суду законної сили виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути пред'явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.99. №606-ХІV повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

05.10.2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, згідно зі ст. 12 якого виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років. Частиною 5 цієї норми встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Відповідно до п. 5 р. ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені Законом від 02.06.2016 року.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.02.1999 року, №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, повторно пред'явивши до виконання виконавчий лист про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь Нетішинського професійного ліцею, останній діяв у межах строку, передбаченого ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, тому підстав стверджувати про пред'явлення виконавчого документа з пропуском строку для його пред'явлення не встановлено.

За таких обставин суд обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у скасуванні постанови державного виконавця №55787188 від 22.02.2018 року та №55905550 від 12.03.2018 року у зв'язку з відсутністю в діях посадових осіб державної виконавчої служби порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно із ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Пономарьов проти України» (№ 3236/03) 03.04.2008 року, встановив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (пункт 41 рішення).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, доповнення до скарги на дії держаного виконавця від 04.07.2018 року та доданих документів, ОСОБА_1 не вказувала на причини пропуску строку на оскарження актів опису та арешту майна від 06.05.2016 року та 16.05.2016 року, постанови про опис та арешт майна боржника від 04.11.2016 року. В апеляційній скарзі апелянт посилається на поважність пропуску строку на оскарження вказаних актів державного виконавця, оскільки в зв'язку із скрутним майновим становищем вона не мала змоги оплатити послуги адвоката, а призначений їй адвокат в порядку надання вторинної правової допомоги належним чином не виконав своїх обов'язків, що призвело до пропуску процесуальних строків.

Досліджуючи вказані обставини, суд прийшов до правильного висновку про те, що заявник пропустила строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця в частині оскарження актів опису та арешту майна від 06.05.2016 року, 16.05.2016 року, постанови про опис та арешт майна боржника від 04.11.2016 року з неповажних причин, оскільки з моменту підписання нею оскаржуваних актів в день їх складення вона дізналася про накладення арешту на належне їй майно державним виконавцем, однак до суду зі скаргою на вказані дії посадової особи державної виконавчої служби звернулася лише в липні 2018 року. Суд при цьому обґрунтовано зауважив, що жодних причин поважності пропуску процесуального строку ОСОБА_1 та її представник не зазначили як у скарзі, так і в судовому засіданні.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі щодо поважності причин пропуску строку в зв'язку з неналежним виконанням адвокатом своїх обов'язків по наданню правової допомоги не можна визнати поважними причинами, враховуючи тривалий період, який пройшов з дня, кола ОСОБА_1 дізналася про порушення свого права і до дня її звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця. Крім того, неналежне виконання адвокатом Максимчуком В.В. своїх обов'язків по наданню правової допомоги апелянту, що вплинуло або могло вплинути на звернення заявника до суду із скаргою на дії посадових осіб органу ДВС не підтверджено доказами.

Необхідно також звернути увагу на ту обставину, що акт опису та арешту майна від 06.05.2016 року та постанова про опис та арешт майна боржника від 04.11.2016 року були складені державним виконавцем в процесі виконання рішення суду в частині виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з кімнати в гуртожитку, і не стосується стягнення з боржника коштів. Тобто, опис було проведено з метою збереження майна боржника та її дитини, яке перебувало по місцю їх проживання, а не з метою їх подальшої реалізації.

Не спростовують висновків суду також інші доводи апеляційної скарги.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах чинного законодавства, тому підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 10.12.2018.

Головуючий Судді: