Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року м. Київ

справа № 758/10134/14-ц

провадження № 61-26436св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

ЛуспеникаД. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - приватне акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»,

представники відповідача: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

третя особа - ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», третя особа - ОСОБА_8, про стягнення страхового відшкодування за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Подільського районного суду м. Києва у складі судді Неганової Н. В. від 21 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Панченка М. М., Слюсар Т. А. від 25 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - ПАТ «СК «АХА Страхування»), третя особа - ОСОБА_8, про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 39 252,11 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 01 листопада 2008 року на 67 км автодороги Київ - Чоп сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля БМВ, реєстраційний номер НОМЕР_1, під його керуванням, та належного ОСОБА_8 автомобіля «Шевроле-Авео», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_9, унаслідок чого його автомобіль отримав механічні пошкодження.

Постановою Макарівського районного суду Київської області від 6 листопада 2008 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 124, 130 КУпАП.

Позивач зазначав, що висновком спеціаліста експертного автотоварознавчого дослідження від 24 листопада 2008 року визначена вартість матеріального збитку, заподіяного йому як власнику пошкодженого автомобіля, у розмірі 32 735, 11 грн. Вартість проведення дослідження становить 606 грн. Отже розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню страховою компанією, становить 33 341,11 грн.

Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 15 вересня 2009 року його позов до ОСОБА_8 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на його користь майнову шкоду в розмірі 33 341,11 грн, моральну шкоду в розмірі 5 000 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 350 грн, витрати на оголошення в газеті у розмірі 480 грн, судові витрати у розмірі 81 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Проте суд не залучив страхову компанію до участі у розгляді справи. Крім того, указане судове рішення на час звернення до суду з позовом залишається не виконаним.

Позивач стверджував, що не був обізнаний про те, що автомобіль ОСОБА_8 був застрахований ПАТ «СК «АХА Страхування» на час дорожньо-транспортної пригоди. Про зазначене дізнався 14 травня 2014 року і в той же день проінформував відповідача про страховий випадок, однак страхова компанія відмовила йому виплаті страхового відшкодування. Дату, коли він дізнався про існування страхового полісу, позивач просив визнати поважною та незалежною від його волі причиною пропуску строку позовної давності для звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд стягнути з ПАТ «СК «АХА Страхування» суму страхового відшкодуванняу розмірі 39 252,11 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відмова ПАТ «СК «АХА Страхування» у виплаті страхового відшкодування є правомірною, так як страхова компанія не була повідомлена протягом трьох днів з моменту дорожньо-транспортної пригоди про настання страхового випадку, ОСОБА_4 не був наданий пошкоджений автомобіль для огляду. Окрім того, ОСОБА_4 звертався з позовом до ОСОБА_8 про відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, за результатами розгляду якого заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 15 вересня 2009 року його позов задоволено частково та стягнуто шкоду, завдану у результаті пошкодження його автомобіля у розмірі 33 341,11 грн, моральну шкоду в розмірі 5 000 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 350 грн, витрати на оголошення в газеті у розмірі 480 грн, судові витрати у розмірі 81 грн. Позивачем було заявлені вимоги про стягнення витрат за проведення автотоварознавчого дослідження, судових витрат та витрат на юридичну допомогу і на оголошення в газеті, які він поніс при розгляді іншого позову, тому такі витрати не підлягають відшкодуванню відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Щодо відшкодування моральної шкоди, то позивач не зазначив, у чому вона полягає, не обґрунтував її розмір і не надав доказів на її підтвердження.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 липня 2017 року, апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, положенням ЦК України, ЦПК України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а доводи, викладені у апеляційній скарзі, їх не спростовують.

У вересні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, й ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з'ясували фактичні обставин справи. Він не міг виконати обов'язок, передбачений пунктом 33.1.2 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час виникнення правовідносин), щодо повідомлення страховика про настання страхового випадку, так як не знав і не міг знати про наявність у ОСОБА_8 договірних відносин з ПАТ «СК «АХА Страхування», а неподання до страхової компанії необхідних документів для виплати страхового відшкодування за умови звернення до суду за захистом порушених прав не може бути визнано єдиною підставою для відмови у задоволенні позову. Окрім того, сторони, підстава, предмет позову, який був розглянутий Макарівським районним судом Київської області, є відмінними від сторін, підстави поданого ним позову до страхової компанії.

Згідно з пунктом 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

16 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судами установлено, що 01 листопада 2008 року на 67 км автодороги Київ - Чоп сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля БМВ, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, та належного ОСОБА_8 автомобіля «Шевроле-Авео», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_9, унаслідок чого його автомобіль отримав механічні пошкодження (а.с.57).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля НОМЕР_3 на день дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно з полісом серії ВВ №2937203, виданим ПАТ «СК «АХА Страхування» (а.с.249).

Судами також установлено, що 19 травня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до ПАТ «Страхова компанія «АХА»Страхування» із заявою про виплату йому страхового відшкодування (а.с.8).

Листом від 16 червня 2014 року ПАТ «Страхова компанія «АХА»Страхування» відмовила ОСОБА_4 у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з неповідомленням страховика про настання ДТП протягом трьох робочих днів та ненаданням для огляду пошкодженого транспортного засобу (а.с.250).

Порядок та умови здійснення страхового відшкодування при настанні страхових випадків за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції на час виникнення правовідносин) страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до положень пункту 33.1.2. статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції на час виникнення правовідносин) учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально.

Такий обов'язок установлено законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

ОСОБА_4, як учасником дорожньо-транспортної пригоди, не виконаний обов'язок, передбачений пунктами 33.1.2., 33.2 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на час виникнення правовідносин), оскільки страховик не був повідомлений протягом трьох робочих днів про настання дорожньо-транспортної пригоди, позивачем не був наданий страховику пошкоджений транспортний засіб для огляду.

Окрім того, позивач не підтвердив документально, що ці дії не були виконані ним з поважних причин. Лише через п'ять з половиною років ОСОБА_4 звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Судами також установлено, що ОСОБА_4 звертався до Макарівського районного суду Київської області з позовом про стягнення з ОСОБА_8 майнової та моральної шкоди, завданої йому джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за результатами розгляду якого рішенням Макарівського районного суду Київської області від 15 вересня 2009 року його позов задоволено частково. Отже, ОСОБА_4 обрав спосіб захисту свого порушеного права, шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди.

Та обставина, що рішення Макарівського районного суду Київської області від 15 вересня 2009 рокуна час звернення до суду з цим позовом не виконане, не може бути підставою для повторного стягнення страхового відшкодування зі страхової компанії, так як це не передбачено нормами чинного законодавства і буде свідчити про подвоєння стягнутої суми.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 не був обізнаний про наявність у ОСОБА_8 полісу обов'язкового страхування на час дорожньо-транспортної пригоди, не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки, ОСОБА_4 не був позбавлений можливості отримати таку інформацію у разі бажання отримати відшкодування від страхової компанії. Крім того, сума шкоди вже стягнута з іншої особи.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законні й обґрунтовані рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк