РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 липня 2018 року

місто Дніпро

єдиний унікальний номер судової справи 201/3216/18

номер провадження 2/201/1474/2018

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі судді Ходаківського М.П.,

секретаря судового засідання Пісчанської Т.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, який згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 28 березня 2018 року був переданий для розгляду судді Ходаківському М.П. (а.с.1)

Ухвалою судді від 02 квітня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, було залишено без руху з наданням строку для усунення зазначених у ній недоліків (а.с.33-34).Також згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.36).

До суду 12 квітня 2018 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.37).

Ухвалою судді від 25 квітня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.39-40).

В обґрунтування доводів позову позивач посилалася на те, що 29 грудня 2017 року о 08 год. 30 хв. ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки «Опель», номерний знак ZKL 10684, рухався в районі будинку № 30 по вул. Космічній у місті Дніпрі, не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості, внаслідок чого не впорався із керуванням та виїхав за зустрічну смугу, де скоїв зіткнення з автомобілем марки «Опель Вектра C», номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1, під керуванням ОСОБА_3, який рухався у зустрічному напрямку. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 12.1 ПДР, спричинивши матеріальні збитки та механічні пошкодження транспортному засобу. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2018 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення. Згідно із висновком експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля від 24 січня 2018 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Opel Vectra C», номерний знак НОМЕР_1, складає 237096,11 грн. Також позивач понесла витрати на транспортування автомобіля у сумі 800 грн., зберігання автомобіля на штрафмайданчику у сумі 120 грн., витрати на проведення незалежного дослідження з оцінки автотранспорту у розмірі 1400 грн. У березні 2018 року позивач отримала страхове відшкодування у розмірі 80000 грн. Але розмір страхового відшкодування повністю не забезпечив відшкодування спричиненої шкоди, у звязку із чим позивач вимушена звернутися до суду. З урахуванням викладеного позивач просила суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 159416,11 грн., а також 1600 грн. сплачений нею судовий збір (а.с.2-6).

Позивач надала до суду заяву, у якій просила цивільну справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.53)

Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Верховний Суд України у постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16, яка є обовязковою для усіх субєктів правозастосування та судів, вказав на те, що розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Ураховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про призначені у справі судові засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за його відсутності і ухвалити заочне рішення суду за правилами ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 29 грудня 2017 року о 08 год. 30 хв., керуючи транспортним засобом «Опель», номерний знак ZKL 10684, рухався в районі будинку № 30 по вул. Космічній в м. Дніпрі, де не врахувавши дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості, внаслідок чого не впорався з керуванням та виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «Опель», д/н НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, який рухався у зустрічному напрямку. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам, крім того тілесних ушкоджень зазнали водій ОСОБА_3 та пасажир ОСОБА_4

Факт дорожньо-транспортної пригоди та її фактичні обставини підтверджені постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 30 січня 2018 року у справі № 201/769/18, якою відповідач ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 8).

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а тому фактичні обставини встановлені постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 30 січня 2018 року є преюдиційними і доведенню не підлягають.

Як вбачається із наданого позивачем свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ № 637353 власником автомобіля «Опель», реєстраційний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_1 (а.с. 9).

Установлено також, що згідно із звітом № 11-01-18Р про оцінку транспортного засобу «Опель Вектра», реєстраційний номер НОМЕР_1, складеного оцінювачем ОСОБА_5 24 січня 2018 року на підставі договору № 02/01-2018ФЛ про проведення незалежного автотоварознавчого дослідження по оцінці автотранспорта, укладеного з ОСОБА_3, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Опель Вектра», реєстраційний номер НОМЕР_1, у результаті його пощкодження при дорожньо-транспортній пригоді складає 237096,11 грн. (а.с. 13-29). Витрати позивача на проведення незалежного автотоварознавчого дослідження з оцінки автотранспорту склали 1400 грн. (а.с.12). Також позивачем було понесено витрати на транспортування пошкодженого автомобіля у розмірі 800 грн. (а.с. 11) та витрати на зберігання автомобіля на штрафмайданчику у розмірі 120 грн. (а.с.10).

Як зазначено у позовній заяві та підтверджується випискою з особового рахунку позивачу ОСОБА_1 виплачено страхове відшкодування у розмірі 80000,00 грн. (а.с.31).

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Приписами ст. 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Згідно з положеннями п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Положеннями п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обовязку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина пята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).

Пунктами 5, 6 указаної постанови Пленуму визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, повязану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-2808 цс15 від 20 січня 2016 року).

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 04 червня 2014 року у справі № 6-49цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Під реальними збитками відповідно до ст. 22 ЦК України є витрати, яких особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Ураховуючи право позивача на відшкодування матеріальної шкоди від її заподіювача, а також приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи було встановлено судом та доведено позивачем спричинення їй матеріальної шкоди відповідачем, який керував транспортним засобом, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 157096,11 грн., що становить різницю між вартістю матеріальної шкоди, визначеної експертним дослідженням у розмірі 237096,11 грн. та розміром страхової суми, виплаченої позивачу - 80000,00 грн., а також 800 грн. витрат на транспортування пошкодженого автомобіля, 120 грн. витрат за зберігання автомобіля на штрафмайданчику та 1400 грн. витрат на проведення експертного дослідження, таким чином повністю задовольнивши позовні вимоги.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у звязку із чим стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1594,16 грн.

На підставі викладеного суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 (Дніпропетровська обл., Синельниківський район, смт. Іларіонове, вул. Київська, буд. 17) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3, АДРЕСА_1) в порядку відшкодування матеріальної шкоди 159416,11 (сто пятдесят девять тисяч чотириста шістнадцять) грн., з яких: 157096,11 грн. (сто пятдесят сім тисяч девяносто шість грн. 11 коп.) різниця між вартістю матеріальної шкоди, визначеної експертним дослідженням, та розміром страхової суми; 800 (вісімсот) грн. витрати на транспортування пошкодженого автомобіля; 120 (сто двадцять) грн. витрати за зберігання автомобіля на штрафмайданчику та 1400 (одна тисяча чотириста) грн. витрати на проведення експертного дослідження.

Стягнути із ОСОБА_2 (Дніпропетровська обл., Синельниківський район, смт. Іларіонове, вул. Київська, буд. 17) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3, АДРЕСА_1) в рахунок повернення витрат зі сплати судового збору 1594,16 грн.(однієї тисячі пятсот девяносто чотири грн. 16 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Повний текст рішення складено 19 липня 2018 року.

Суддя М.П. Ходаківський