Провадження № 2/760/5313/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі - Кривулько С.В.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресторія Груп» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В :

23.05.2018 позивач звернулася в суд з позовом та просить суд:

- стягнути з відповідача на свою користь невиплачену заробітну плату за період з 02.04.2018 по 03.05.2018 у розмірі 18033,01 грн.;

- стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 21000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 02.04.2018 позивач була прийнята на роботу до ТОВ «Ресторія Груп» на посаду менеджера із зовнішньо - економічної діяльності та логістики. За погодженнями між сторонами позивач повинна була отримувати офіційну щомісячну оплату в розмірі 4000,00 грн. згідно штатного розпису, а додаткову різницю до 20000,00 грн. на картковий рахунок наприкінці відпрацьованого місяця.

Зазначає, що 02.04.2018 між ОСОБА_1 та ТОВ «Ресторія Груп» було підписано «Умови роботи та оплати робіт виконаних ОСОБА_1 за комплексне обслуговування у сфері ЗЄД та митного брокера». Позивач була допущена до роботи та почала виконувати покладені на неї обов'язки.

Вказує, що з вини керівника підприємства була прийнята на роботу лише 10.04.2018 на підставі наказу від 06.04.2018 за 1-к-.

Позивач посилається на те, що за період її роботи з 02.04.2018 по 03.05.2018, заробітна плата жодного разу не була виплачена, а лише на картковий рахунок позивача було переведено кошти у сумі 2966,99 грн.

Вважає, що з відповідача підлягає стягненню заробітна плата, з урахуванням виплаченої суми 2966,99 грн., тобто 18033,01 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 21000,00 грн.

З урахуванням наведеного просить задовольнити позовні вимоги.

23.05.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

Ухвалою суду від 25.05.2018 позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

16.07.2018 позивачем було усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 17.07.2018 в справі відкрито спрощене позовне провадження та надано відповідачу 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

20.09.2018 на адресу суду відповідачем було подано письмові пояснення. Відповідач не погоджуючись з позовними вимогами позивача вважає їх безпідставними та просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що позивач не має право на виплату заробітної плати на середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні саме з 02.04.2018, оскільки останньою не надано будь - яких доказів виконуваних робіт. Крім того, документ під назвою «Умови роботи та оплати робіт виконаних ОСОБА_1 за комплексне обслуговування у сфері ЗЄД та митного брокера» не є підставою для виплати заробітної плати, оскільки не є трудовою угодою.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає не задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 ГК України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.вимогами ст. 21 КЗпП України

Судом встановлено, що на підставі наказу № 1-К- від 06.04.2018 ТОВ «Ресторія Груп», позивача з 10.04.2018 було прийнято на посаду менеджера із зовнішньо - економічної діяльності та логістики з окладом 4000,00 грн., що підтверджується копією трудової книжки та не заперечувалося відповідачем по справі (а.с.8, 9).

Таким чином, у розумінні вимог ст. 21 КЗпП України, позивач є такою, що була прийнята на роботу у відповідача на посаду менеджера із зовнішньо - економічної діяльності та логістики з окладом 4000,00 грн.,тобто згідно штатного розкладу.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі, на підставі наказу відповідача від 03.05.2018 позивача було звільнено із займаної посади за згодою сторін на підставі ст.36 КЗпП України (а.с.9).

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

З матеріалів справи вбачається, що 03.05.2018 при звільненні позивача з займаної посади відповідачем було виплачено позивачу 2966,99 грн. нарахованої заробітної плати, тобто за відпрацьований період . Вказана сума виплати, позивачем не оспорюється.

Разом з тим, позивач вважає, що відповідачем було порушено вимог ст.ст. 115, 116 КЗпП України, оскільки при звільненні з нею не було проведено повного розрахунку, який становить 18033,01 грн.

На думку позивача, остання була фактично допущена до роботи у відповідача з 02.04.2018 та відповідно, розмір її заробітної плати становив 20 000,00 грн. на підтвердження чого, остання посилається на Угоду «Умови роботи та оплати робіт виконаних ОСОБА_1 за комплексне обслуговування у сфері ЗЄД та митного брокера» від 02.04.2018.

Крім того, позивач просить стягнути компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 21 000.00грн., виходячи з середньоденної заробітної плати у розмірі 1050,00 грн.

Суд не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося відповідачем, 02.04.2018 між ОСОБА_1 та ТОВ «Ресторія Груп» було підписано Угоду про «Умови роботи та оплати робіт виконаних ОСОБА_1 за комплексне обслуговування у сфері ЗЄД та митного брокера» за умовами якої, за виконану роботу замовник сплачує винагороду виконавцю у сумі 20000,00 грн. на місяць за відрахуванням різниці проведених розрахунків в адресу виконавця з розрахункового рахунку компанії на картковий рахунок виконавця за наявності таких надходжень. Оплата виконується не пізніше 30 числа кожного місяця. Строк дії даної угоди закінчується 31.12.2018 (а.с.6).

Ст.628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 даної статті визначено, що положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Виходячи зі змісту та характеру угоди від 02.04.2018, суд вважає, що дана угода є цивільно-правовою та регулюється нормами ЦК України у сфері надання послуг.

Таким чином, дана Угода «Умови роботи та оплати робіт виконаних ОСОБА_1 за комплексне обслуговування у сфері ЗЄД та митного брокера»від 02.04.2018 не є трудовим договором у розумінні вимог ст. 21 КЗпП України та відповідно на неї не розповсюджуються положення трудового законодавства.

Та обставина, що позивач вчиняла певні дії на виконання Угоди «Умови роботи та оплати робіт виконаних ОСОБА_1 за комплексне обслуговування у сфері ЗЄД та митного брокера» від 02.04.2018 жодним чином не свідчить про виконання нею саме трудових обов"язків, як менеджера із зовнішньоекономічної діяльності та логістики на підставі наказу від 06.04.2018.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано доказів того, що вона фактично була допущена до роботи у відповідача з 02.04.2018 на посаді менеджера із зовнішньоекономічної діяльності та логістики.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати на підставі Угоди від 02.04.2018 у розмірі 18033,01 грн. в порядку ст. 115 КЗпП України та як наслідок, стягнення компенсації за затримку в розрахунку при звільненні у розмірі 21 000 ,00 грн. в порядку ст. ст.116,117 КЗпП України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

З огляду на те, що відповідачем при звільненні 03.05.2018 позивача з займаної посади був проведений повний розрахунок в порядку ст.116 КЗпП України у розмірі 2966,99 грн. та вказана сума позивачем не оспорюється, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення грошової компенсації за затримку в розрахунку при звільненні є необгрунтованими.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Способи захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ст. 16 ЦК України не є вичерпними, тому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З огляду на викладене вище, проаналізувавши заявлені вимоги, відповідність їх нормам матеріального права, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Крім того, у зв'язку з відмовою у задоволенні позову, підстави для стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат в порядку в порядку ст.141 ЦПК України, відсутні.

Разом з цим, суд звертає увагу позивача, що остання не позбавлена права вимоги до відповідача щодо невиконання взятих зобов"язань по Угоді від 02.04.2018

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 115, 116, 117 КЗпП України, ст.ст.15,16, 628,901 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 161, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресторія Груп» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. М. Букіна