Справа № 310/8163/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Кредитні Ініціативи» звернулось з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, вказуючи, що 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерції промислово-інвестиційний банк», який є правонаступником ЗАТ «Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку» та TOB «Кредитині Ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги відповідно до якого TOB «Кредитні Ініціативи» зобов'язувалось передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк зобов'язувалось відступити TOB «Кредитні Ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку №1 до договору відступлення. Таким чином, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було відступлено право грошової вимоги за Кредитним Договором №550 від 12.12.2005 року ТОВ «Кредитні Ініціативи». Відповідно до зазначеного договору, сторони свої зобов'язання повністю виконали - TOB «Кредитні Ініціативи» передало грошові кошти, а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційиий банк» відступило свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку №1 до договору відступлення.Таким чином, на теперішній час усі права кредитора за вищевказаним кредитним договором належать ТОВ «Кредитні Ініціативи». Згідно кредитного договору №550 від 12.12.2005 року відповідачу ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 300 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком до нього. ОСОБА_1 не виконує зобовязання за договором та не сплачує грошові кошти за його умовами. З метою забезпечення виконання кредитного договору №550 від 12.12.2005 року з ОСОБА_2 було укладено договір поруки №552 від 12.12.2005 року. У звязку з невиконанням ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором у кредитора виникло право задовольнити вимоги також за рахунок поручителя. ТОВ «Кредитні Ініціативи» просило стягнути з відповідачів заборгованість у сумі 106 727,37 грн. та судові витрати.

У судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. У письмових поясненнях не погодиввся з твердженнями ОСОБА_2 про те, що порука є припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки вважав, що порука є припиненою в частині платежів, які повинні були вноситися поза межами строку шести місяців, а в частині інших платежів підлягає стягненню.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений відповідно до вимог ст. 1-1 ЗУ «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції».

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 подали до суду заяву про розгляд справи в їх відсутності. У письмовому відзиві представник відповідача зазначив, що ОСОБА_2 був поручителем за основним зобовязанням згідно договору поруки №552 від 12.12.2005 року. Строк поруки в договорі не визначений, натомість в п. 5.4 договору є вказівка його дії до повного виконання умов кредитного договору №550 від 12.12.2005 року. На момент звернення до суду з позовом порука припинилася відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України. В кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється відповідно до графіків погашення кредиту, тому початком перебігу стоку предявляення вимог до поручителя є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, проте не сплатив його. Поряд з встановленням строку дії кредитного договору сторони визначили й строки виконання боржником окремих зобовязань (повернення платежів), що входить до змісту основного зобовязання, яке виникло на основі договору. Крім того, строк дії кредитного договору закінчився, і після цього більш ніж через шість місяців вимог до поручителя не було предявлено. Також зауважив, що позовні вимоги предявлено після спливу строку позовної давності. Так, строк дії основного зобовязання встановлено до 11.12.2008 року (п.2.2 кредитного договору №550 від 12.12.2005 року). Погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання спливає у відповідне чило останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також неустойку за порушення сроків повернення кредиту та процентів за користувнаня ним, тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому і початок перебігу прозовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, всі зобовязання, що випливають із договорів кредиту та договорів поруки мали бути виконані до 11.12.2008 року, а відповідно строк позовної давності спливає 12.12.2011 року за кожним окремим зобовязанням, що випливають з цих правочинів. Крім того, посилався на те, що до позову не додано розрахунку заборгованості, а долучена до позову таблиця не є розрахунком в розумінні вимог ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, оскільки не містить посилань на первинні бухгалтерські документи, а лише наводить цифрові показники нібито заборгованості. Також до справи не долучено докази наявності боргу саме за кредитним договором №550 від 12.12.2005 року, а є лише довідки, посвідчені позивачем. Просив у задоволенні позову до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю та пропуском строку позовної давності.

Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватись належним чином, відповідно до закону та умов договору.

Частиною 1 ст. 520 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні, встановлений строк (термін) то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України розмір і порядок отримання процентів за договором позики встановлюється договором. Правила ст. 1048 ЦК України поширюються і на відносини за кредитним договором (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до кредитного договору № 550 від 12.12.2005 року ОСОБА_1 надано кредит в сумі 300 000,00 грн. (а. с. 6-7).

Додатком №1 до кредитного договору № 550 від 12.12.2005 року встановлено графік повернення кредиту з 30.01.2006 року по 11.12.2008 року (а.с.8).

Договором від 07.12.2007 року про внесення змін до кредитного договору від 12.12.2005 року внесено зміни в частині суми погашення кредиту в графіку погашення за додатком №1 (а.с.9).

12.12.2005 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційнийним банком (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_2 укладено договір поруки №552 відповідно до якого на останнього покладено обовязок у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязання, у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов кредитного договору та додаткових договорів до нього (а.с. 13).

Вказаним договором та графіком погашення кредиту відповідачем взято на себе зобовязання сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути кредит.

Судом встановлено, що Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) умови кредитного договору виконав в повному обсязі, грошові кошти в передбаченому договором розмірі видав відповідачу, але останній умови договору належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Згідно розрахунку, заборгованість за кредитним договором №550 віж 12.12.2005 року станом на 01.11.2016 року склала 112 898,70 грн., у тому числі: за кредитом (тілом кредиту) - 9848,09 грн.; за відсотками - 14379,28 грн.; за комісією - 82 500 грн., за пенею - 6 171,33 грн. (а.с. 36).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги)

За ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, виходячи зі ст.ст. 512, 514 ЦК України відступлення права вимоги, яке має наслідком заміну кредитора у зобов'язанні, передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату у будь-який передбачений договором спосіб, а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

На підтвердження права вимоги до відповідачів ТОВ «Кредитні Ініціативи» надало суду договір відступлення прав вимоги, укладений 17.12.2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було відступлено право грошової вимоги за Кредитним Договором №550 від 12.12.2005 року ТОВ «Кредитні Ініціативи». Відповідно до зазначеного договору, сторони свої зобов'язання повністю виконали - TOB «Кредитні Ініціативи» передало грошові кошти, а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційиий банк» відступило свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договороами ( а.с. 16-26, 27).

Таким чином, судом встановлено, що позивач набув права вимоги за кредитними зобовязання відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Вирішуючи спір, щодо стягнення на користь позивача заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_2, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Згідно ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обовязки відповідно до договору.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

За ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

У пункті 5.4 договору поруки №552 від 12 грудня 2005 року передбачено строк дії договору - з моменту підписання до повного погашення зобовязань по кредитному договору №550 віж 12 грудня 2005 року, в забезпечення якого видана порука, а також додаткових угод до нього (а.с.13).

Із договору поруки від 12.12.2005 року вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 цього Кодексу, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобов'язання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Строк поруки не вважається строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Враховуючи, що в договорі поруки №552 від 12 грудня 2005 року не встановлено строк його дії, тому за ча. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

У п. 2.2 кредитного договору №550 від 12 грудня 2005 року встановлено, що кінцевий строк погашення кредиту 11 грудня 2008 року (а.с.6-7).

Такий строк повернення грошових коштів визначено і в додатку до договору, яким встановлено графік погашення щомісячними платежами та договором про внесення змін до Кредитного договору №550 від 12.12.2005 року від 07.12.2007 року, яким внесено зміни до графіку погашення грошових коштів на виконання кредитного договору (а.с.8,9).

Таким чином, кредитним договором встановлено, що позичальник має повернути кредитні кошти до 11 грудня 2008 року. Також умовами договору сторони передбачили строки виконання окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входить до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою стаття 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Судом встановлено, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, а відповідач ОСОБА_4 не виконував взяті на себе зобовязання відповідно до умов договору, які передбачають здійснення щомісячних платежів за основним зобовязанням. Останній платіж за основним зобовязанням ОСОБА_4 повинен був здійснити 11 грудня 2008 року, а тому з 12 грудня 2008 року слід відраховувати шестимісячний строк протягом якого кредитор має право предявити вимоги до поручителя за ч. 4 ст. 559 ЦК України, але позивач звернувся до суду з позовом, в тому числі і до поручителя, тільки 25 листопада 2016 року (а.с.2-5,40), тобто поза межами шестимісячного строку.

За таких обставин дія договору поруки на момент пред'явлення позову вважається припиненою, а відповідно і підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя не вбачається.

Зазначений правовий висновок Верховного суду України викладений у постанові від 8 жовтня 2014 року у справі № 6-128цс14.

Що стосується позовних вимог до ОСОБА_1, то вони не можуть бути задоволені з наступних підстав.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено строною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_2 просив застосувати строки позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до вимог статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Законодавець не передбачає зміну порядку обчислення та перебігу позовної давності у випадку зміни сторін у зобовязанні.

Згідно ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого строни можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

Виходячи з п. 2.2 кредитного договору №550 від 12.12.2005 року строк дії кредитного договору закінчився 11 грудня 2008 року, оскільки дата повернення кредиту визначається відповідно до графіку (додаток №1), який є невідємною частитною цього договору - кінцевий строк погашення кредиту 11 грудня 2008 року (а.с.6-9).

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Із наданих суду витягу з реєстру позичальників (додаток №1) до договору про відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року, укладеного між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвнвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», розрахунку заборгованості станом на 01.11.2016 року видно, що на момент закінчення строку дії кредитного договору існувала непогашена заборгованість за основною сумою кредиту та іншими платежами (а.с.27, 36).

ТОВ «Кредитні Ініціативи» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості з простроченої суми кредиту, процентів, комісії, пені 25.11.2016 року, тобто більше ніж через три роки після виникнення права на позов 12 грудня 2008 року (а.с.40).

Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Керуючись ст. ст. 259,263-265,273,354,355 ЦПК України, ст. ст. 251, 252, 253, 254, 256, 257, 258, 261, 266, 267, 512, 514, 520, 526, 543, 554, 559, 631, 1048, 1054, 1077 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 10 квітня 2018 року.

Суддя