Провадження №2/522/5036/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року Приморський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді - судді Кравчук Т.С.,

при секретарі - Антонецькому С.Л., Крохмаль І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Концерн «ТЕХВОЄНСЕРВІС» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Концерну «ТЕХВОЄНСЕРВІС», у якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків виплати у сумі 38 441,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивача відповідно до наказу Генерального директора Концерн «ТЕХВОЄНСЕРВІС» №150-К від 16.08.2016 року було прийнято на посаду радника Генерального директора з посадовим окладом 4 500,00 грн. Наказом №17-К від 13.02.2017 року на позивача, у зв'язку з виробничою необхідністю було покладено тимчасове виконання обов'язків директора Філії Концерну «ТЕХВОЄНСЕРВІС» «Одеський металообробний завод». Відповідно до Наказу №87-К від 26.05.2017 року позивача було звільнено від тимчасового виконання обов'язків директора філії. На думку позивача, відповідач не провів усі належні розрахунки з позивачем у день звільнення, внаслідок чого він змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. На підставі статей 21, 24, 29, 30, 34 Закону України «Про заробітну плату», статей 47, 105, 115-117 КЗпП України ОСОБА_1 просить його позов задовольнити.

Представник позивача у судове засідання з'явився, позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату та час слухання справи був сповіщений належним чином, надав до суду заперечення на позов, у яких позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити в повному обсязі, так як наказом концерту «ТЕХВОЄНСЕРВІС» розмір заробітної плати ОСОБА_1 за тимчасове покладення на нього обов'язків директора філії концерну за його згодою не встановлено, відповідач вважає, що заявлені вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків виплати у сумі 38 441,60 грн. - безпідставними. Крім того, відповідач зазначає, що всі розрахунки з позивачем за наказом від 26.06.2017 року №122-К про звільнення ОСОБА_1 з посади радника Генерального директора з 30.06.2017 року проведені відповідно до чинного трудового законодавства.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов ОСОБА_1 необґрунтованим, недоведеним та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивача відповідно до наказу Генерального директора Концерн «ТЕХВОЄНСЕРВІС» №150-К від 16.08.2016 року було прийнято на посаду радника Генерального директора з посадовим окладом 4 500,00 грн.

Наказом №17-К від 13.02.2017 року на позивача у зв'язку з виробничою необхідністю було покладено тимчасове виконання обов'язків директора Філії Концерну «ТЕХВОЄНСЕРВІС» «Одеський металообробний завод».

Відповідно до Наказу №87-К від 26.05.2017 року позивача було звільнено від тимчасового виконання обов'язків директора філії.

Виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника, якщо це не передбачено посадовою інструкцією працівника, допускається тільки за згодою працівника і на підставі наказу.

За виконання обов'язків працівнику провадиться доплата. Її розмір установлюється на умовах, передбачених колективним договором. Розмір доплати залежить від складності, характеру, обсягу виконуваних робіт, ступеня використання робочого часу, який визначає керівник підприємства в наказі про покладення на працівника обов'язків тимчасово відсутнього працівника.

Тобто працівник отримує заробітну плату у вигляді окладу (тарифної ставки) за посадою, яку обіймає, та доплату - за наказом про виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника.

Аналогічне роз'яснення надано управлінням Міністерства праці та соціальної політики України, в листі від 19.04.2011 року №126/06/186-11, про те, що виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника може бути покладено на іншого працівника без звільнення його від своїх основних обов'язків, у такому випадку обов'язки тимчасово відсутнього працівника виконуються без звільнення іншого працівника від своїх основних обов'язків, з причини відсутності працівника через хворобу або відпустку. При цьому стаття 105 КЗпП України передбачає доплату співробітнику, що замінює, за виконання поряд зі своєю основною роботою обов'язків тимчасово відсутнього працівника.

Так, в матеріалах справи міститься наказ №17-К від 13.02.2017 року, яким на позивача у зв'язку з виробничою необхідністю було покладено тимчасове виконання обов'язків директора Філії Концерну «ТЕХВОЄНСЕРВІС» «Одеський металообробний завод».

Відповідно до змісту вказаного наказу, відсутні дані щодо періоду покладення таких обов'язків, у зв'язку з чим такі обов'язки було покладено та розміру доплати від посадового окладу тимчасово відсутнього працівника.

З вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомлений, та працював на таких умовах з 13.02.2017 року по 26.05.2017 року, тобто п'ять місяців, не отримуючи доплат за тимчасове виконання обов'язків директора філії, не висловлював при цьому жодних заперечень щодо умов праці.

В Інструкції щодо застосування постанови Ради Міністрів СРСР від 4 грудня 1981 року №1145 «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» (далі - Постанова №1145) від 14 травня 1982 року №53-ВЛ (далі - Інструкція №53) передбачено порядок та умови: суміщення професій (посад), розширення зон обслуговування або збільшення обсягів виконуваних робіт, виконання поряд зі своєю основною роботою обов'язків тимчасово відсутніх працівників.

Суміщення професій (посад) - виконання працівником поряд зі своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою). Суміщувана посада обов'язково має бути у штатному розписі і бути вакантною (наприклад, у разі звільнення когось із працівників чи введення до штатного розпису нової посади).

Виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи передбачає заміну працівника, відсутнього у зв'язку з хворобою, відпусткою, відрядженням та з інших причин, коли відповідно до чинного законодавства за ним зберігається робоче місце (посада).

Постановою №1145 передбачено, що суміщення професій (посад) допускається за згодою працівника протягом встановленої законодавством тривалості робочого дня (робочої зміни), якщо це економічно вигідно і не призводить до погіршення якості продукції, виконуваних робіт, обслуговування населення. Отже, суміщення професій (посад) допускається в тих випадках, коли працівник має достатню кваліфікацію для забезпечення якісного виконання як основної, так і суміщуваної (додаткової) роботи.

Розміри доплат за суміщення професій (посад), розширення зон обслуговування або збільшення обсягів виконуваних робіт оформлюються наказом (розпорядженням) адміністрації (абз.1 п.3 Інструкції №53) і встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі (ст.105 КЗпП). У наказі в обов'язковому порядку вказують назву професії (посади), за якою відбувається суміщення, та розмір доплати.

Так, суд бере до уваги, що оскільки наказом, який позивачем не було оскаржено та виконувався тривалий час, оплати за тимчасове виконання обов'язків не було передбачено, з чим ОСОБА_1, не отримавши в черговій місяць доплат до заробітної плати погоджувався, про що свідчить відсутність звернень з даного приводу до роботодавця, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків виплати у сумі 38 441,60 грн., такими, що є безпідставними та не підлягаючими задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.12, 81, 89, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Концерн «ТЕХВОЄНСЕРВІС» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлений 16 квітня 2018 року.

Суддя

10.04.18