Справа № 214/6970/13-ц
2/214/463/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 липня 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Усік М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, припинення права власності та виселення, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, уточнивши який, просить : в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0308/0508/88-120 від 5/7/2008 року, яка складає 59524, 74 USD, з переведенням іноземної валюти в гривню за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права власності на, що належить іпотекодавцю на праві власності; визнати за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» право власності на, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить іпотекодавцю на праві власності; припинити право власності ОСОБА_2 на, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві власності у зв'язку з переходом права власності до ТОВ «ФК «Вектор Плюс»; при вирішенні звернення стягнення на предмети іпотеки, прийняти рішення про виселення всіх мешканців, що проживають та зареєстровані за адресою.

В обґрунтування позову навів наступне. 07.05.2008 р. ОСОБА_2 (надалі -третя особа) уклала з ПАТ «Сведбанк» (надалі - банк) кредитний договір № 0308/0508/88-120 (надалі - кредитний договір). Відповідно до умов кредитного договору банк зобовязувався надати позичальнику кредит у сумі 28000,00 доларів США, а позичальник зобовязувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав, що підтверджується меморіальним ордером. В забезпечення виконання зобовязань за договором № 0308/0508/88-120 від 07.05.2008 року, банк та ОСОБА_1, уклали іпотечний договір № 0308/0505/88-120-Z-1 від 22.05.2008 року (надалі іпотечний договір). Відповідно до умов іпотечного договору, в іпотеку було передано квартиру №31, в житловому будинку А-1, житловою площею 31,8 кв.м., загальною площею 75,0 кв.м., 1/4 частину сараю В, гараж Б, що складає 1/2 частину, домоволодіння під номером 1, що належить іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності №250. 28.11.2012 року банк відступив ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - позивач), відповідно до договору факторингу № 15 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами, свої права вимоги до відповідача за зобовязаннями по кредитному договору № 0308/0508/88-120 від 07.05.2008 року та іпотечному договору № 0308/0505/88- 120-Z-1 від 07.05.2008 року. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, позичальник свої зобовязання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 27.08.2013 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становить 54524,74 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 435816,25 гривень, а саме: заборгованість по основній сумі кредиту - 26801,00 доларів США ( що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 214220,39 грн.); заборгованість за процентами - 13414,22 доларів США( що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 107219,86 грн.); заборгованість за нарахованою комісією - 0,00 грн.; нарахована пеня - 14309,52 доларів США ( що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 114375,99 грн.); нарахована пеня - 0,00 грн. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання Відповідачем основного зобов'язання позивач вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. В порядку ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» змінив найменування на публічне акціонерне товариство «Омега Банк» па підставі рішення Річних Загальних Зборів акціонерів від 29.04.2013 року. Згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. Відповідно до п. 14 Постанови ВСУ № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. TOB «ФК «Вектор Плюс» вважає за доцільне уточнити позовні вимоги за зазначеним позовом в частині розрахунку з переведенням іноземної валюти в гривню за курсом, встановленим на день ухвалення рішення.

У судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву, згідно якої просить позов задовольнити повністю, розглянути справу за його відсутності. Заперечень проти розгляду справи у заочному порядку, не висловив.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавали, у зв'язку з чим, на підставі ст. ст. 223, 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи.

В ході розгляду справи від представника відповідача ОСОБА_1 надійшли письмові заперечення, згідно яких остання зазначила наступне. Вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 07.05.2008 р. ОСОБА_2 уклала з ПАТ «Сведбанк» кредитний договір № 0308/0508/88-120, відповідно до умов якого банк зобовязувався надати позичальнику кредит у сумі 28000,00 доларів США, а позичальник зобовязувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_1, був укладений іпотечний договір від 22.05.2008 р. № 0308/0508/88-120Z-1. Предметом іпотеки за іпотечним договором є квартира №1 в житловому будинку А-1, житловою площею 31,8 кв.м., загальною площею 75,0 кв.м., 1/4 частина сараю В та гараж Б, що складає 1/2 частину домоволодіння під номером 9, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Предмет іпотеки належить відповідачам на підставі свідоцтва про право власності № 250, виданого 18.08.1995 року, підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим КП ДОР «Криворізьке БТІ» за № 18868834 від 19 травня 2008 року. 28.11.2012 року банк відступив ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу №15 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги до відповідачів за зобовязаннями по кредитному договору № 0308/0508/88-120 від 07.05.2008 року та іпотечному договору № 0308/0508/88/120-2-1 від 22.05.2008 року. В порушення зобовязань укладеного кредитного договору у ОСОБА_2 утворилася заборгованість, яка станом на день подання уточненого позову, становить 54524,74 доларів США. Відповідно до вимог ст. 572 ЦК України, ст. ст. 1, 33 Закону України «Про іпотеку», кредитор має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна. Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання, а також в інших випадках, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки. За умовами п.12 договору іпотеки, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступник засобів: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладених у п.п.12.3.1, 12.3.2 цього пункту договору, задоволення вимог здійснюється шляхом:передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки; продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Ст. 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Окремого договору між сторонами про задоволення вимог іпотеко держателя, укладено не було, а за змістом вищевикладених умов договору іпотеки задоволення вимог шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, судовий захист визначено окремим підпунктом. Відповідно до п. п. 38, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Вказує, що за рішенням суду звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається за правилами ст. 39 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають застосуванню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Зазначає, що сторони погодили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, викладене в п.п. 12.3.1 та 12.3.2 договору іпотеки. Наполягає, що позивач фактично подав позов про визнання права власності на нерухоме майно, не реалізувавши при цьому своє право позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, визначене застереженням. Відповідно до вимог ст. ст. 3,4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України позивач обрав способом судового захисту свого права - звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, тобто спосіб, який передбачає позасудове врегулювання. Згідно зі ст. 1 Закону Україні "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (Закон № 1304-УИ) передбачено тимчасову заборону на примусове стягнення нерухомого житлового майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язання громадянина України за споживчими кредитами. Разом з тим, відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за умови, якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в іншій погоджений сторонами строк. Зазначає, що оскільки відсутні докази про направлення відповідачам письмової вимоги банку про звільнення житлового будинку, то в задоволенні позовних вимог про виселення необхідно відмовити. Крім того, відповідачі іншого житла, крім квартири, яка є предметом іпотечного договору, не мають. Просить у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: заява (т.1 а.с.5), кредитний договір (т.1 а.с.6-9), додаток 1 до кредитного договору (т.1 а.с.10-11), довідка (т.1 а.с.17), іпотечний договір (а.с.т.1 18-19), повідомлення (т.1 а.с.20), договір факторингу (т.1 а.с.21-24), договір про відступлення прав (т.1 а.с.25), витяг з реєстру заборгованостей (т.1 а.с.26), витяг з додатку № 1 до договору (т.1 а.с.27), статут (т.1 а.с.28-30), досудова вимога (т.1 а.с.31, 32-33), список (т.1 а.с.34,36), чек (т.1 а.с.35,37), інформаційна довідка (т.1 а.с.143), повідомлення (т.1 а.с.145), довідка (т.2 а.с.3).

Суд, керуючись вимогами ст. 77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: заяву (т.1 а.с.5), кредитний договір (т.1 а.с.6-9), додаток до кредитного договору (т.1 а.с.10-11), іпотечний договір (а.с.т.1 18-19), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме укладення кредитного та іпотечного договору, умови надання кредиту та порядок його погашення.

Суд вважає належними доказами: довідки (т.1 а.с.17, т.2 а.с.3), так як цей доказ стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме суму заборгованості за кредитним договором.

Суд вважає належними доказами: договір факторингу (т.1 а.с.21-24), договір про відступлення прав (т.1 а.с.25), витяг з реєстру заборгованостей (т.1 а.с.26), витяг з додатку № 1 до договору (т.1 а.с.27), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме підстави переходу права грошової вимоги до позивача за кредитним договором № 0308/0508/88-120 від 07.05.2008 від ПАТ «Сведбанк» до ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Суд вважає належними доказами: повідомлення (т.1 а.с.20), так як цей доказ стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме направлення повідомлення відповідачці ОСОБА_2 про відступлення права грошової вимоги позивачеві, а також про порядок погашення заборгованості за кредитним договором № 0308/0508/88-120 від 07.05.2008 року.

Суд вважає належними доказами: досудові вимоги (т.1 а.с.31, 32-33), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме направлення повідомлень відповідачам про суму заборгованості за кредитним договором № 0308/0508/88-120 від 07.05.2008 року та вимог про її погашення.

Суд, відповідно до ст. 78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Між ПАТ «Сведбанк» та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0308/0508/88-120 від 07.05.2008 року на суму 28000 доларів США.

В забезпечення виконання зобовязань за договором № 0308/0508/88-120 від 07.05.2008 року, ПАТ «Сведбанк» та відповідачка ОСОБА_1, уклали іпотечний договір № 0308/0505/88-120-Z-1 від 22.05.2008 року, відповідно до умов якого, в іпотеку було передано квартиру №31, в житловому будинку А-1, житловою площею 31,8 кв.м., загальною площею 75,0 кв.м., 1/4 частину сараю В, гараж Б, що складає 1/2 частину, домоволодіння під номером 1, що належить іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності №250.

28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», відповідно до договору факторингу № 15 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами, свої права вимоги до відповідача за зобовязаннями по кредитному договору № 0308/0508/88-120 від 07.05.2008 року та іпотечному договору № 0308/0505/88- 120-Z-1 від 22.05.2008 року.

На виконання умов договору факторингу № 15 від 07.05.2008, на адресу відповідачки ОСОБА_2, було направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

З 28.11.2012 року ОСОБА_2 не було здійснено жодних платежів.

В порушення умов кредитного договору, ОСОБА_2 свої зобовязання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 19.05.2017 року заборгованість за кредитним договором становить 54524,74 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 435816,25 гривень, а саме: заборгованість по основній сумі кредиту - 26801,00 доларів США ( що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 214220,39 грн.); заборгованість за процентами - 13414,22 доларів США( що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 107219,86 грн.); заборгованість за нарахованою комісією - 0,00 грн.; нарахована пеня - 14309,52 доларів США ( що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 114375,99 грн.).

Вказані факти й обставини встановлені судом на підставі письмових доказів: заяви (т.1 а.с.5), кредитного договору (т.1 а.с.6-9), додатку 1 до кредитного договору (т.1 а.с.10-11), довідки (т.1 а.с.17), іпотечного договору (а.с.т.1 18-19), повідомлення (т.1 а.с.20), договору факторингу (т.1 а.с.21-24), договору про відступлення прав (т.1 а.с.25), витягу з реєстру заборгованостей (т.1 а.с.26), витягу з додатку № 1 до договору (т.1 а.с.27), довідки (т.2 а.с.3).

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про іпотеку».

У відповідності до вимог ст. 1054 ч.1 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до вимог ст. 512 ч.1 п.1 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У відповідності до вимог ст. 514 ч.1 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до вимог ст. 1077 ч.1 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У відповідності до ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця.

У відповідності до ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. У відповідності до ч. 2 ст. 589 ЦК України, за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки.

У відповідності до ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

У судовому засіданні встановлено, що між ПАТ «Сведбанк» та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено, передбачений ст. 1054 ЦК України, кредитний договір. Між ПАТ «Сведбанк» та відповідачкою ОСОБА_1, укладений, передбачений ст. 575 ЦК України, договір іпотеки. Станом на 19.05.2017 року заборгованість за кредитним договором становить 54524,74 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 435816,25 гривень.

Відповідно до вимог ст. ст. 512, 1077 ЦК України, між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Вектор Плюс», були укладені договори факторингу та про відступлення прав за іпотечними договорами.

Відповідно до вимог ст. 572 ЦК України, ст. ст. 1, 33 Закону України «Про іпотеку», кредитор має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна. Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання, а також в інших випадках, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки.

За умовами п.12 договору іпотеки № 0308/0505/88-120-Z-1 від 22.05.2008 року, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступник засобів: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладених у п.п.12.3.1, 12.3.2 цього пункту договору, задоволення вимог здійснюється шляхом: передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки; продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Статею 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Судом встановлено, що окремого договору між сторонами про задоволення вимог іпотекодержателя, укладено не було, а за змістом вищевикладених умов договору іпотеки задоволення вимог шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, судовий захист визначено окремим підпунктом.

Суд приходить до переконання, що у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Таким чином, за рішенням суду звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається за правилами ст. 39 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають застосуванню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Приходячи до такого висновку суду бере до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 28 вересня 2016 року у справі №6-1243цс16. Відповідно до цієї позиції, частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно, суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно вказаної правової позиції, відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Як зазначено у вказаній правовій позиції, згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, як зазначено у вказаній правовій позиції, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, забезпечених іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Судом встановлено, що відповідно до умов договору іпотеки № 0308/0505/88-120-Z-1 від 22.05.2008 року, сторони погодили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в п.п. 12.3.1 та 12.3.2 договору іпотеки. Тобто, позивач фактично подав позов про визнання права власності на нерухоме майно, не реалізувавши при цьому своє право позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, визначене застереженням.

Таким чином, позивач обрав способом судового захисту свого права - звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, тобто спосіб, який передбачає позасудове врегулювання.

Оскільки у суду відсутні підстави визнавати за позивачем право власності на квартиру, а тому і не мається підстав для позбавлення відповідачів права власності та їх виселення.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Вектор Плюс» є необґрунтованими та не підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 512, 514, , 572, 575, 1054, 1077 ЦК України, ст. ст. 3,12,33,36, 37,39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 223, 228, 258-260, 263-265, 280 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, припинення права власності та виселення відмовити повністю.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 27 липня 2018 року.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов