РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року

м. Рівне

Справа № 562/1292/17

Провадження № 22-ц/4815/30/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Бондаренко Н.В., Боймиструк С.В.

секретар судового засідання : Тхоревський С.О.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1,

заінтересовані особи: державний виконавець Здолбунівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції Струк Рената Миколаївна

розглянув в порядку спрощеного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 травня 2018року, ухваленого в складі судді Ємельянової Л.В.., у справі №562/1292//17,

в с т а н о в и в :

07 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Струк Ренати Миколаївни.

Скарга мотивована тим, що дії державного виконавця неправомірні щодо його примусового виселення, оскільки йому не було направлено копію постанови про добровільне виконання рішення суду, а також його не було попереджено про примусове виконання судового рішення.

Просив визнати дії державного виконавця Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Струк Ренати Миколаївни неправомірними та зобов'язати державного виконавця поновити його права.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 травня 2018 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що оспорені дії державного виконавця, були вчинені у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження»,

Не погоджуючись з такою ухвалою скаржник, подав апеляційну скаргу посилаючись на недотримання судом при постановленні такої ухвали норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції вирішуючи скаргу не врахував, що він не отримував копії постанови про відкриттяч виконавчого провадження і йому не було роз'яснено про добровільне виконання рішення суду, а також його не було попереджено про примусове виконання судового рішення.

Просить суд ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що оспорені дії державного виконавця, були вчинені у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку із чим підстави для задоволення вимог скарги відсутні.

З таким висновком суду погоджується і Апеляційний суд.

Установлено, що державним виконавцем на виконання вимог Закону щодо примусового виконання рішення суду 07 лютого 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 55726281 та надано боржнику строк для добровільного виконання рішення суду протягом 10 (десяти) робочих днів (до 21 лютого 2018 року).

Постанова направлена боржнику рекомендованим листом з повідомленням, що стверджується відповідною квитанцією Укрпошти від 09.02.2018р.

У звязку з невиконанням боржником рішення суду в добровільному порядку, 22 лютого 2018 року державним виконавцем складено акт та згідно ч.2 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" на боржника накладено штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1700 грн.

23 лютого 2018 року державним виконавцем було направлено сторонам повідомлення про примусові виконавчі дії щодо виявлення та опису майна, які будуть проводитися 01 березня 2018 року.

01 березня 2018 року в АДРЕСА_1 державним виконавцем Струк Р.М. в присутності двох понятих, працівника поліції та представника Мізоцької селищної ради Здолбунівського району було описано майно боржника та передано на зберігання ОСОБА_3, про що складено акт державного виконавця та акт опису майна. При цьому в акті зазначено, що при примусовому виконанні боржник ОСОБА_1 відсутній. Відсутність боржника не є перешкодою для проведення виконавчих дій.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно із ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 18 зазначеного Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, врегульований статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження", за змістом частин першої-третьої якої за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно ст.26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст..3 цього закону. Відповідно до ч.6 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові пор відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень що підлягають негайному виконанню).

За приписами частини 1 статті 28 Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, що не отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження є підставою для скасування такої постанови, оскільки із матеріалів справи вбачається, що 09.02.2018 ОСОБА_1 надіслано копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.02.2018 рекомендованим відправленням за адресою, яка зазначена у виконавчому листі.

Отже, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», боржник був повідомлений про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №562/1292/17, виданого 01.02.2018 Здолбунівським районним судом Рівненської області .

З огляду на викладене, не мають правового значення посилання в апеляційній скарзі на те, що копію постанови про відкриття виконавчого провадження боржник особисто не отримував.

Крім того, у своєму рішенні від 15 жовтня 2009 року по справі «ОСОБА_8 проти України» Європейський суду з прав людини наголосив, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна система дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення.

Крім того, встановлено, що поштові відпрвлення, направлені на адресу боржника (постанова про відкриття виконавчого провадження на виконання судового рішення, повідомлення про примусові виконавчі дії ), повернувся до відділу із поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про зловживання бордником своїми процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження.

Зважаючи на встановлені судом обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо невиконання, з боку боржника судового рішення та відсутність підстав вважати таке невиконання таким, що відбулося з поважних причин.

Матеріали справи не містять будь-яких відомостей і доказів, які б давали підстави для висновку про наявність об'єктивної неможливості добровільного виконання боржником рішення суду.

Доводи апеляційної скарги проте, що він не був повідомлений державним виконавцем про необхідність виконати судове рішення Апеляційним судом відхиляється, оскільки ці доводи не знайшли свого підтвердження.

Слід також зазначити, що виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною згідно із Законом №475/97-ВР від 17.07.1997.

Тому, учасник справи не наділений повноваженням на свій розсуд вирішувати питання доцільності чи то недоцільності виконання рішення суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновків щодо неправильного застосування чи невірного тлумачення судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішеня. Підстав для скасування судового рішення Апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 08 литоспада 2018 року.

Головуючий :

Судді :