Провадження № 2/263/2379/2018
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 листопада 2018 року м. Маріуполь
Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Шатілової Л.Г., при секретарі Дзигім К.С., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -
В С Т А Н О В И В:
Позивачка звернулася до суду з даним позовом, який обґрунтований тим, що згідно з договором купівлі-продажу (біржового контракту) від 02.02.1998 року відповідачка по справі продала їй квартиру № 92 в будинку № 72 по бул. Шевченка в м. Маріуполі, проте відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна відомості щодо вказаної квартири відсутні, але на дану квартиру та на її імя був оформлений технічний паспорт. Зауважує, що на даний час у неї постала потреба укласти договір купівлі - продажу вищезазначеної квартири, проте звернувшись до нотаріуса, останній роз'яснив, що продати цю квартиру вона не може з тих підстав, що зазначена квартира належить їй на підставі біржового контракту від 02.02.1998 року, який нотаріус не вважає належним документом підтверджуючим право власності. На підставі викладеного вона була змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру № 92 в будинку № 72 по бул. Шевченко в м. Маріуполі.
Позивачка та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, надали заяви з проханням про розгляд справи за їх відсутності, задоволення позову.
Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву з проханням про розгляд справи за її відсутність та визнання позовних вимог, зазначивши, що дійсно 02.02.1998 року вона за біржовим контрактом продала за суму 6500 грн. відповідачці, належну їйАДРЕСА_1 по бул. Шевченко будинку № 72 в м. Маріуполі.
Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У раз визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків,
Судом встановлено, що відповідно до п.1 купівлі-продажу (біржового контракту) від 02.02.1998 року, укладеного на Маріупольській універсальній товарній біржі, ОСОБА_2 продала, передала у власність ОСОБА_1 квартиру № 92 в будинку № 72 по бул. Шевченка в м. Маріуполі.
При цьому, згідно з копією інвентарної справи на квартиру № 92 в будинку № 72 по бул. Шевченка в м. Маріуполі, остання була придбана ОСОБА_2 на підставі договору міни квартири від 19.10.1994 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, який був посвідчений Першої державною нотаріальною конторою та зареєстрований у реєстрі за №3-4208.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 132161680 від 26.07.2018 р. відомості щодо квартири за адресою: м. Маріуполь, бул. Шевченка АДРЕСА_2 відсутні.
Згідно з копією технічного паспорту, виготовленого МКП Маріупольське бюро технічної інвентаризації станом на 27.06.2018 року на імя ОСОБА_1АДРЕСА_3 по бул. Шевченко будинку № 72 в м. Маріуполі складається з: 3-х кімнат житловою площею 44,3 кв.м., у тому числі: 1-а кімната - 13,7 кв.м., 2-а кімната - 17,9 кв.м., 3-я кімната - 12,7 кв.м., кухня площею 7,6 кв.м., вбиральня(сполученої) площею 3,0 кв.м., коридор площею - 4,8 кв.м. Загальна площа квартири 62,3 кв.м. Квартира обладнана балконом 0,8 кв.м. та лоджією 1,8 кв.м.
Вирішуючи даний позов по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Згідно з пунктом 4 статті 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Відповідно до ст. 224ЦК Української РСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.
Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (ст. 128 ЦК Української РСР 1963 року).
Відповідно до частини 1 статті 45, ст. 47ЦК Української РСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.
Нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.
Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Статтею 227 ЦК Української РСР 1963 року передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Згідно п. 10 біржового контракту зазначено, що Договір купівлі-продажу підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації або Виконавчому комітеті місцевої Ради за місцем знаходження предмету договору.
Відповідно до п. 11 біржового контракту угоди купівлі-продажу, укладені на біржі, не підлягають нотаріальної реєстрації згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу».
Згідно із ст. 55 Закону України «Про нотаріат», в редакції на момент укладення біржового контракту, нотаріуси посвідчують угоди про відчуження майна, яке підлягає реєстрації, лише за умови подання власником майна правовстановлювального документа на майно, що відчужується. Зазначена вимога випливає з положень ст. 41 Конституції України .
У випадку реалізації нерухомого майна через товарну біржу податковим органом, якщо покупцем виступає фізична особа, з урахуванням того, що угода за загальним правилом повинна бути укладена у письмовій нотаріальній формі, тому, ураховуючи вищенаведене, реєстрацію права власності на нерухоме майно, в тому числі набуте на підставі угод, укладених на біржі, слід проводити виходячи з такого: якщо для відповідної угоди законодавством передбачена обовязкова нотаріальна форма, потрібно керуватися положеннями п.1Перелікуправовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на обєкти нерухомого майна(додаток 1 до Тимчасового положення); у тому разі, коли нотаріальне посвідчення не є обовязковим, потрібно керуватися положеннями п. 9 зазначеного Переліку.
Отже, органи державної влади не повинні відмовляти в проведенні реєстрації права власності на нерухоме майно, придбане на товарних біржах, у тому разі, якщо угоди, за якими це майно було набуте, укладені у відповідності до вимог чинного законодавства.
Згідно з п. п. 1.1, 1.2, 1.3 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, це Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності (далі - Положення) визначає порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні і спрямоване на забезпечення визнання та захисту цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, активізації інвестиційної діяльності. Положення діє на всій території України і є обовязковим для виконання громадянами, міністерствами, іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами й організаціями незалежно від форм власності. Реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації.
Подання документів на реєстрацію права врегульовано у 2 розділі Положення, прийняття рішення реєстратором врегульовано у розділі 3 Положення.
Додатком 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення про реєстрацію прав власності на нерухоме майно визначено перелік правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на обєкти нерухомого майна.
Отже указаним Положенням врегульовувалося питання проведення державної реєстрації права власності у разі відчуження обєкта нерухомості.
Правилами державної реєстрації обєктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України від 19 січня 1996року за № 31/1056 передбачено, що реєстраційне посвідчення видається, якщо на правовстановлюючому документі не має місця для реєстраційного напису, яке є невідємною частиною правовстановлюючого документу (додаток 6).
Правовстановлюючим документом у такому випадку є біржовий контракт.
У той же час, Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулюються відносини, повязані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Відповідно до ст. 18 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається, зокрема, з інших випадках, встановлених законом.
Підстави для держаної реєстрації прав та їх обтяжень передбачені у ст. 19 цього Закону, де, зокрема, передбачено таку підстав, як договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на біржі в установленому порядку.
Позивачем, як підставу для задоволення вимог про визнання права власності, надано копію біржового контракту.
Згідно зі ст. 149 ЦК Української РСР власник може вимагати усунення всяких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння.
Також, положеннями ст. 392 ЦК України 2003 року передбачено право власника майна предявити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки спір з приводу захисту права власності виник на теперішній час, то застосуванню підлягають положення ст. 392 ЦК України 2003 року.
Отже, право на захист права власності на певне нерухоме майно в особи виникає на підставі статей 15, 16, 392 ЦК України. Позивачем за таким позовом є власник нерухомого майна, у володінні якого воно знаходиться та права якого оспорюються або не визнаються іншою особою, з якою власник не перебуває у зобовязальних або інших відносинах з приводу спірного майна. Відповідачем може бути будь-яка особа, яка не визнає або оспорює право власності позивача на це майно.
За змістом ст. 128 ЦК Української РСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі.
Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.
З огляду на наведені норми матеріального права, враховуючи, що позивачкою у встановленому законом порядку реєстрацію її права власності на квартиру № 92 в будинку № 72 по бул. Шевченко в м. Маріуполі не проведено, на теперішній час біржа, на якій був укладений договір купівлі-продажу від 02.02.1998 року, ліквідована, відповідачка визнала позовні вимоги та підтвердила факт дійсності договору купівлі - продажу та таке визнання прийнято судом, оскільки не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку, що наявні підстави для задоволення позовних вимог про визнання права власності на вказану квартиру з підстав, передбачених ст. 392 ЦК України.
Керуючись ст. ст. 45, 47, 128, 149, 224, 227 ЦК Української РСР 1963 року, ст. ст. 328, 392 ЦК України 2003 року, ст. 58 «Про нотаріат», ст. ст. 18, 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 12,13,141, 206,247, 263-265 ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцять днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Л.Г. Шатілова