Єдиний унікальний номер 243/9036/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1110/2018
Номер провадження 22-ц/775/1110/2018 Доповідач Канурна О.Д.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Санікової О.С., Халаджи О.В.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 18 травня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, встановлення способу участі одного з батьків у вихованні дитини та спілкуванні із нею, (справа № 243/9036/16-ц, суддя Кузнецов Роман Володимирович),

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтуванні позову посилався на те, що з жовтня 2004 року він з відповідачкою стали проживати разом. ІНФОРМАЦІЯ_6 року в них народилася дитина - ОСОБА_3. 07 вересня 2009 року вони офіційно зареєстрували шлюб. 04 листопада 2010 року відповідачка забрала свої речі та пішла, залишивши дитину. 16 грудня 2010 року шлюб було розірвано. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 28 грудня 2010 року було визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 разом із позивачем.

На даний час дитина проживає разом із позивачем та перебуває на його утриманні і вихованні.

Відповідачка стала ухилятися від виконання своїх батьківських обов'язків. Вона перестала брати участь у догляді за донькою, не проявляє піклування про її здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, а також зовсім не цікавиться дитиною.

Позивач неодноразово звертався до відповідачки з приводу її участі у житті доньки, але з 2012 року відповідачка зовсім перестала цікавитися донькою. ОСОБА_3 веде активний спосіб життя, потребує оздоровлення, однак мати жодним чином не приймає в цьому участі. Без дозволу відповідачки позивач позбавлений можливості вивезти доньку на оздоровлення в АР Крим.

Вважає, що оскільки відповідачка не займається вихованням дитини, не бере участі в її утриманні, не піклується про її стан здоров'я, то існують всі підстави для того, щоб позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її доньки ОСОБА_3.

Позивач ОСОБА_1 просив суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В грудні 2016 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернулась ОСОБА_2 із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та її вихованні, визначення способів участі одного із батьків у вихованні, спілкуванні з дитиною.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що отримавши рішення суду про встановлення місця проживання дитини разом із батьком, ОСОБА_1 висунув до неї вимоги, що позивачка матиме можливість бачити доньку лише у випадку спільного із ним проживання, і в ніякому іншому випадку не зможе спілкуватися із дитиною.

Не зважаючи на ухвалене Слов'янським міськрайонним судом рішення про розірвання шлюбу, та про визначення місця проживання дитини, позивачка, відповідач та їх донька ОСОБА_3, продовжували проживати разом однією сім'ю в будинку відповідача. ОСОБА_1 постійно принижував позивачку, ображав її, і намагався робити це на очах у дитини. Він постійно наголошував на тому, що позивачка не має жодних прав, та має беззаперечно коритися йому, оскільки він тепер вирішує її долю. Також відповідач висунув вимогу про те, що позивачка не має спілкуватися із своїми батьками та друзями, а також виходити з дому без його дозволу.

В червні 2011 року, після чергових ображань та знущань з боку ОСОБА_1, позивачка вирішила відвідати своїх батьків, однак додому вже не змогла повернутися, оскільки відповідач її не впустив.

З того часу вона невтомно намагалася вирішити з відповідачем питання, щодо побачень із дочкою, однак усі спроби виявилися марними. В дитячому садочку, який відвідувала ОСОБА_3, відповідач повідомив вихователям, що має відповідне рішення суду, яким їй заборонено зустрічатися із дитиною без його дозволу.

Відповідач не надавав позивачці жодної можливості спілкуватися із дочкою. Не відповідав на телефонні дзвінки, не пускав її до себе додому. Вона намагалася налагодити спілкування із дочкою через знайомих та своїх батьків, однак ОСОБА_1 всім наполегливо пояснював, що вона не має права спілкуватися із дочкою, а її батькам чинив погрози.

В квітні 2012 року позивачка звернулася в службу по справам дітей із заявою, в якій просила розібратися із ситуацією яка склалася, та встановити їй час для спілкування із дитиною на її території, втім, така її заява залишилася без задоволення.

Позивачка неодноразово намагалася передати дитині подарунки, та надати матеріальну допомогу, однак відповідач всіляко перешкоджав цьому.

Коли ОСОБА_3 пішла до школи, у позивачки виникла можливість бачитися із нею. Спершу дитина дуже раділа їй, але була налякана, та переживала, що батько дізнається і сваритиме її. В решті, відповідач ОСОБА_1 прийшов до школи і влаштував гучний скандал, в ході якого знову наполягав на тому, що позивачка не має права бачити доньку. Після вказаного скандалу дитина сказала позивачці, щоб вона не приходила, оскільки батько дуже сварився.

В 2012 році позивачка виїхала до Російської Федерації на заробітки. Вона намагалася хоча б телефоном спілкуватися із дочкою, дзвонила аби привітати ОСОБА_3 зі святами та днем народження, однак жодного разу відповідач так і не надав їй можливості поспілкуватися із донькою, а всі подарунки, які вона передавала через своїх батьків для ОСОБА_3, відповідач не дозволяв передавати. Лише потайки її батьки та друзі фотографували ОСОБА_3 і надсилали позивачці її фото.

Враховуючи, що батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, а також те, що відповідач перешкоджає матері у спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні, вона вимушена була звернутися до суду із даним позовом та просила суд ухвалити рішення, яким зобов'язати ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні зі своєю дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; встановити ОСОБА_2 для участі у вихованні та спілкуванні з дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такі способи участі у спілкуванні та вихованні дитини: встановити можливість перебування дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, під час осінніх, зимових та весняних канікул безперервно, у матері ОСОБА_2 на її території, без присутності батька ОСОБА_1; встановити можливість перебування дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, під час літніх канікул, на період відпустки матері ОСОБА_2 протягом 28 календарних днів, на її території, без присутності батька ОСОБА_1; надати можливість ОСОБА_2 забирати дитину з дому або школи в дні побачень особисто; надати можливість необмеженого спілкування з дочкою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між матір'ю та дочкою.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 18 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, встановлення способу участі одного з батьків у вихованні дитини та спілкуванні із нею задоволені частково.

Зобов'язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначено ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом встановлення часу побачень, а саме:

- 5 днів на кожні окремо весняні, осінні, зимові канікули у присутності батька, враховуючи бажання дитини;

- 15 днів на літні канікули, враховуючи бажання дитини щодо присутності батька на зустрічах або без його присутності.

- надано можливість ОСОБА_2 забирати дитину з дому або школи в день побачень особисто, враховуючи бажання дитини.

- надано можливість ОСОБА_2 необмеженого спілкування з дочкою ОСОБА_3, особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між матір'ю та дочкою, враховуючи при цьому бажання дитини.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 551,20 грн.

Із вказаним рішенням суду не погодився позивач по первісному позову ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, у зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

ОСОБА_1 просить апеляційний суд рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 18 травня 2018 року скасувати та ухвалите нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, а в задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_2 відмовити.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не з'явився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (том № 2, а.с. 48).

В судове засідання апеляційного суду відповідачка ОСОБА_2 не з'явилася, надіслала до суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутність (том № 2, а.с. 51).

В судове засідання апеляційного суду представник третьої особи - Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради не з'явився, надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що батьками ОСОБА_3, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 року в м. Святогірську Донецької області є ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2010 року, шлюб зареєстрований 07 вересня 2009 року у виконавчому комітеті Святогірської міської ради міста Слов'янська Донецької області за актовим записом № 25, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, розірваний.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 28 грудня 2010 року було визначено місце проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з її батьком - ОСОБА_1.

Згідно з актом Святогірської міської ради від 25 жовтня 2016 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом із своїм батьком ОСОБА_1 в будинку АДРЕСА_1

Відповідно до повідомлення начальника Слов'янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області від 17 червня 2011 року ЖРЗСП № 7237, була розглянута заява ОСОБА_2 за фактом неправомірних дій стосовно неї з боку ОСОБА_1 В ході перевірки встановлено, що погрози фізичної розправи з боку ОСОБА_1 виявилися нереальними, оскільки не були спрямовані на реальне виконання погроз. Із ОСОБА_1 була проведена профілактична бесіда про недопущення у подальшому протиправних дій відносно ОСОБА_2 У порушенні кримінальної справи за ст. ст. 129, 296 КК України на підставі п. 2 ст. 6 КПК України було відмовлено.

09 квітня 2012 року ОСОБА_2 звернулась до служби у справах дітей із заявою, в якій просила встановити їй час для спілкування із її дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно із повідомленням служби у справах дітей Слов'янської міської ради № 29/01-354 від 23 лютого 2017 року, відомостей щодо розгляду заяви ОСОБА_2 від 09 квітня 2012 року про призначення часу побачень з дочкою немає.

Відповідно наданої Слов'янським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області 02 лютого 2017 року роздруківки з ППС «Армор», 04 грудня 2016 року від ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, до поліції телефоном надійшло повідомлення про те, що її колишній чоловік перешкоджає їй бачитися із донькою.

Згідно із характеристикою учениці 5 класу Святогірської ЗОШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_3, за період навчання вона проявила себе працелюбною та уважною ученицею. У початковій школі оволоділа навчальним матеріалом на достатньому рівні. Навчається в повну міру своїх сил, але перевагу віддає літературному читанню, українській мові, російській мові, інформатиці, малюванню. У ОСОБА_3 гарна пам'ять, добре розвинене усне мовлення, але має труднощі з математики та англійської мови. Дівчинка має гарний загальний розвиток, цікавиться дитячою літературою. До виконання домашніх завдань ставиться відповідально, регулярно бере участь у класних конкурсах, позакласних заходах. ОСОБА_3 дуже весела, товариська, щира і відкрита дівчинка. Має багато друзів серед однокласників. У спілкуванні з вчителями та старшими людьми чемна і вихована. До громадських доручень завжди ставиться відповідально. Учениця виховується у неповній сім'ї. Батько дівчинки ОСОБА_1 займається вихованням доньки та опікується нею. Мати ОСОБА_4 не проживає з сім'єю та не має контакту з донькою. Вся відповідальність за виховання та матеріальне забезпечення покладається на батька.

Як вбачається із акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 17 жовтня 2018 року, комісією у складі класного керівника ОСОБА_7, членів батьківського комітету: ОСОБА_8, ОСОБА_5 було проведено обстеження матеріально-побутових умов сім'ї ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за наслідками якого було встановлено, що сім'я складається з 3 осіб: батька - ОСОБА_1, ОСОБА_3, та дідуся - ОСОБА_9 Будинок складається з 4-х кімнат, стан будинку хороший, створені сприятливі умови для проживання та навчання. Для дівчинки є окрема кімната, де вона робить уроки та відпочиває. Дитина забезпечена усіма необхідними речами. Всі члени сім'ї добре контактують між собою. Стосунки побудовані на довірі та доброті. Батько любить свою доньку, піклується про неї, дбає про її зовнішній вигляд, цікавиться її навчанням та контролює діяльність дитини у позаурочний час.

Відповідно до медичної довідки «Центр первинної медико-санітарної допомоги міста Святогірськ» ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, лікаря відвідує з батьком, всі призначення виконуються в повному обсязі, порушень амбулаторного режиму не було.

Як вбачається із виробничої характеристики на колишнього водія 82 професійної пожежної частини 6 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Донецькій області ОСОБА_1, за період роботи він зарекомендував себе посередньо. Має слабку теоретичну підготовку. З покладеними на нього функціональними обов'язками справляється не в повному обсязі. Накази га розпорядження посадових осіб виконував не в повній мірі та в не установлений термін. Потребує постійного контролю. На зауваження реагував різко, скандально. Має організаторські здібності, які застосовував для створення конфлікту в колективі. В робочій діяльності виникали часті порушення трудової дисципліни. За характером скандальна людина, дотримується субординації зі старшими по посаді. Серед колег по роботі повагою та авторитетом не користується. Фізично не розвиненій, форми одягу дотримується не завжди. Державною мовою володіє задовільно.

Як вбачається із характеристики ТОВ «Атланта Трейдинг» (юридична адреса: м. Москва, пр-т. Миру, буд. 4) на ОСОБА_2, за час роботи в товаристві з березня 2013 року по червень 2016 року, вона зарекомендувала себе як кваліфікований спеціаліст, нарікань не мала. В колективі та в керівництва користувалася авторитетом, була прикладом для оточуючих, вміла заручитися підтримкою колег. Доброзичлива, цілеспрямована, не має шкідливих звичок, працелюбна, чесна та добра.

Згідно із характеристикою ТОВ «Мегаполис» (юридична адреса: м. Москва, вул. Привільна, буд. 2) на ОСОБА_2, вона працює у товаристві з червня 2016 року, відмінно зарекомендувала себе як співробітник та незабаром отримана посаду керівника офісу. Володіє широким спектром знань, та діловими навичками. Відповідальний співробітник, працелюбна, чесна, комунікабельна, чуйна та завжди готова прийти на допомогу. Відзначається пунктуальністю, делікатністю, має повагу в колективі, вимоглива до себе. Має високі моральні якості, веде здоровий спосіб життя, не приймає участі в конфліктах. Здатна в складні моменти приймати слушні рішення самостійно. Доброзичлива, стримана, в будь-якій ситуації націлена на мирне вирішення конфлікту. Має правильні життєві пріоритети та орієнтири.

Відповідно до характеристик Маяківської сільської ради Слов'янського району Донецької області на ОСОБА_2, яка проживала за адресою: АДРЕСА_2, сусіди засвідчили, що за час проживання ОСОБА_2 за вказаною адресою, вона зарекомендувала себе виключно з позитивної сторони. Спокійна, врівноважена, добра, чуйна, не була помічена в поганих компаніях, нетерпима до порушень. За весь час проявила себе як доброзичлива, відповідальна, працелюбна людина. З повагою ставиться до сусідів. Не має шкідливих звичок. Добре навчалась в школі. Зовні завжди виглядала охайно. Конфліктів із сусідами ніколи не мала.

Згідно із висновком органу опіки та піклування Слов'янської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав від 11 січня 2017 року № 29/01-66, органом опіки та піклування Слов'янської міської ради було розглянуто питання щодо можливості позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та було встановлено, що мати дитини ОСОБА_2 заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Від виховання доньки вона не відмовляється, виказує бажання надалі спілкуватися з донькою та приймати участь у її вихованні та навчанні. Членами комісії з питань захисту прав дитини також було заслухано, без присутності батьків дитину ОСОБА_3, яка негативно висловлювалась у бік матері, повторюючи слова батька. З її слів був очевидним конфлікт лише між батьком а матір'ю, а не між матір'ю та нею. Комісія дійшла висновку, про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, відносно її доньки ОСОБА_3, оскільки це суперечить законним інтересам дитини.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Слов'янської міської ради про встановлення порядку спілкування з дитиною від 19 січня 2017 року № 29/01-136, органом опіки та піклування Слов'янської міської ради було вивчено надані документи, а також ставлення матері, ОСОБА_2, до виконання батьківських обов'язків з виховання утримання та бажання спілкуватися зі своєї донькою, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за наслідками чого комісія прийшла до висновку, згідно із п. п.4, 5 ст.19, ст. ст. 141, 157, 159 Сімейного кодексу України, а також з урахуванням рішення комісії з питань захисту прав дитини від 11 січня 2017 року, встановити наступний графік зустрічей доньки ОСОБА_3 із матір'ю ОСОБА_2: 5 днів на кожні окремо весняні, осінні, зимові канікули у присутності батька; 15 днів на літні канікули, враховуючи бажання дитини (дитина досягла відповідного віку, щоб самостійно виражати свою думку) щодо присутності батька на зустрічах або без його присутності.

Частиною 1 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України - 27.09.1991 року) передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 18 вказаної вище Конвенції передбачено, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 вказаної вище Конвенції передбачено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. 2. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як вбачається із частини 8 статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до частини 9 вказаної вище статті, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Частиною 1 статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 2 статті 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них. хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною 1 ст. 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю.

Доводи апеляційної скарги позивача по первісному позову про те, що суд першої інстанції належним чином не оцінив пояснення дитини, яка заявила, що мати її не любить, застосовувала фізичне насилля щодо дитини, є безпідставними, оскільки частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 вказаної вище статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 (із змінами), передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до пункту 16 вказаної вище Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

Матеріали справи не містять доказів того, що мати дитини жорстоко поводилася з нею.

Доводи апеляційної скарги позивача по первісному позову про те, що більше шести років ОСОБА_2 ніякої участі у вихованні дочки не приймала, не цікавилася її здоров'ям, її здібностями, не приймала заходів, щоб розвивати здібності дитини і матеріально не утримувала дитину, є безпідставними, оскільки із матеріалів справи вбачається, що позивач по первісному позову ОСОБА_1 перешкоджав ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною.

Крім того, в матеріалах справи є квитанції про грошові перекази від ОСОБА_2, які ОСОБА_1 відмовився приймати.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача по первісному позову і частковому задоволенню зустрічного позову.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 18 травня 2018 року і задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 18 травня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 31 липня 2018 року

Суддя: О.Д.Канурна