П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2018 року м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області в складі :

головуючого - Григоренка М.П.,

суддів : Бондаренко Н.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Москалик Т.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго";

третя особа, на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2017 року в справі № 569/9201/16-ц за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго", третя особа, на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди, ухваленого під головуванням судді Бердія М.А. об 14 год 57 хв. в приміщенні Рівненського міського суду Рівненської області,

В С Т А Н О В И Л А :

21 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду із позовною заявою, в якій вказував, що з 2003 року він є власником №153 у будинку 41 по вул. Вербовій в м. Рівне.

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/61/2018 Головуючий у 1 інстанції : Бердій М.А. Доповідач : Григоренко М.П.

У відповідності до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він має 100% пільгу щодо оплати комунальних послуг, в тому числі і по оплаті послуг з теплопостачання та гарячого водопостачання, яка йому фактично надавалась до 2006 року за вищевказаною адресою.

Проте, в кінці 2015 року він отримав від ТзОВ "Рівнетеплоенерго" повідомлення про наявну у нього заборгованість по оплаті послуг з теплопостачання та гарячого водопостачання та про наступне відключення його квартири від системи водовідведення та водопостачання з причин несплати боргу.

Вважаючи, що відповідач незаконно нараховує йому плату за вищевказані послуги без врахування наявної у нього пільги, вимагає від нього погашення заборгованості і ухиляється від укладення договору на теплопостачання у відповідності до вимог чинного законодавства, з обов'язковим визначенням усіх істотних умов, ОСОБА_1 просив суд визнати вказані дії ТзОВ "Рівнетеплоенерго" неправомірними та зобов'язати останнє укласти з ним договір на теплопостачання у відповідності до вимог чинного законодавства з обов'язковим визначенням усіх істотних умов, а також стягнути з відповідача на його користь 5000,00 грн. в якості компенсації за заподіяну йому моральну шкоду.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Дії ТзОВ «Рівнетеплоенерго» по нарахуванню ОСОБА_1 абонентської плати, без врахування наявних в нього пільг інваліда війни, та вимог щодо оплати таких рахунків визнано неправомірними.

Зобов'язано ТзОВ «Рівнетеплоенерго» укласти з ОСОБА_1 договір на теплопостачання у відповідності до вимог чинного законодавства з обов'язковим визначенням усіх істотних умов.

В задоволенні інших позовних вимог позивача - відмовлено.

Стягнуто з ТзОВ «Рівнетеплоенерго» 640 грн. судового збору в дохід держави.

Не погодившись із вказаним судовим рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1, ТзОВ «Рівнетеплоенерго» подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про порушення відповідачем права позивача на отримання послуг з теплопостачання з врахуванням наявної у останнього пільги та ухилення Товариства від укладення договору з теплопостачання, оскільки ОСОБА_1 самим не було вчинено всіх необхідних дій щодо реалізації свого права на отримання цієї пільги у передбаченому чинним законодавством порядку.

Зазначає, що Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради не повідомляло ТзОВ «Рівнетеплоенерго» про те, що ОСОБА_1 є пільговиком. Лише в лютому 2017 року товариству було надано відповідь з Управління праці та соціального захисту населення по пільговику, що підтверджується записом із факсу на відповіді.

Пунктом 22 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної, гарячої води і водовідведення затверджених Постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року, встановлено, що у разі отримання права на пільги споживач подає виконавцю письмову заяву та документи, які підтверджують пільги. Оплата за послуги з врахуванням пільг нараховується з дати надання документів, що підтверджують право на пільгу. Тобто законодавець чітко покладає обов'язок саме на споживача послуг (пільговика) повідомляти організації надавачів послуг про наявність пільг.

ОСОБА_1 не звертався із такою заявою до ТзОВ «Рівнетеплоенерго».

Своєчасне укладення договору, розробленого виконавцем на основі типового, визнано прямим обов'язком споживача.

Згідно ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що укладається виконавцем послуги із споживачем - фізичною особою, є договором приєднання.

Проект договору про надання послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання, як договору приєднання, було розроблено ТзОВ «Рівнетеплоенерго» на основі типового договору, затвердженого Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 та запропоновано для укладення усім споживачам міста, в тому числі і позивачу, шляхом розміщення пропозиції в щомісячних квитанціях на оплату послуг. Квитанція була надана суду першої інстанції позивачем, де зазначено про необхідність укласти договір.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2017 року, будучи незгодним із рішенням суду першої інстанції про залишення без задоволення його вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки на його думку суд першої інстанції не вірно визначився із правої нормою, яка підлягла застосуванню до спірних правовідносин у даному випадку, а тому просив скасувати оскаржуване рішення в цій частині та ухвалити нове про задоволення його позову про стягнення на його користь із відповідача 5000 грн., в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди відповідно до положень статті 1172.

У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та на апеляційну скаргу ТзОВ «Рівнетеплоенерго» третя особа - Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради вказує, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 підтримав свою апеляційну скаргу, яку просив задовольнити, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Представник ТзОВ "Рівнетеплоенерго" - Свирид М.В. підтримала апеляційну скаргу відповідача, яку просила задовольнити, а апеляційну скаргу позивача просила залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників, які з'явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційних скарг та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ТзОВ "Рівнетеплоенерго" підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 має бути залишена без задоволення.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що з 2003 року позивач є власником квартири АДРЕСА_1 і йому до 2006 року за вказаною адресою надавалась 100% пільга щодо оплати комунальних послуг, в тому числі і по оплаті послуг з теплопостачання та гарячого водопостачання, передбачена частиною 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З грудня 2006 року надання вищезазначеної пільги позивачу за вказаною адресою було припинено, на підставі листа Управління праці та соціального захисту населення №321 від 17.12.2006 року.

24.05.2007 року Рівненським міськсоцзахистом ОСОБА_1 було видано посвідчення серії Є №073083, як особі, на яку розповсюджується дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

ТОВ «Рівнетеплоенерго» розпочало обслуговувати житловий будинок позивача лише з 31.10.2009 року, що пов'язано з передачею Рівненською міською радою відповідної котельні на баланс підприємства. До цього послуги з централізованого теплопостачання надавала інша юридична особа - КТП РМР «Комуненергія».

Постановою КМУ від 17.07.2009 року №729 «Про доповнення п.2 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» були внесені зміни до Постанови КМУ №117 від 29.01.2003 року, відповідно до яких до реєстру також включається інформація про фактичне місце проживання пільговика, у зв'язку із чим Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради 21.01.2011 року взяло позивача ОСОБА_1 на облік, як інваліда 3 групи за адресою фактичного місця проживання - АДРЕСА_1, про що повідомило ТОВ «Рівнепеплоенерго» своїм листом від 29 грудня 2016 року №09-5392.

По особовому рахунку №084490, відповідно до якого відповідачем здійснюється нарахування позивачу плати за надані послуги з теплопостачання, як власнику квартири АДРЕСА_1, станом на 01.09.2016 року має місце заборгованість 25525,58 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Рівнетеплоенерго», суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення позивача про припинення надання йому пільг по оплаті послуг з теплопостачання за адресою АДРЕСА_1 з січня 2006 року, а уповноважений орган, яким є Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради, не встановило невідповідність між кількістю пільговиків та кількістю фактично наданих пільг та уточнити інформацію про факт надання чи ненадання пільг ОСОБА_1 за його фактичним місцем проживання.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вважав, ці позовні вимоги є безпідставними.

Статтею 213 ЦПК України, редакція якої була чинна на час розгляду справи судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що оскаржуване судове рішення, яким було частково задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «Рівнетеплоенерго», вказаним вимогам не відповідає, оскільки під час вирішення цієї справи по суті судом першої було неналежним чином вирішено всі питання, які він мав вирішити у відповідності до положень ст. 214 ЦПК України, в тій же редакції, а також не вірно було оцінено фактичні обставини справи та не застосовано матеріальні норми, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, у зв'язку із чим рішення Рівненського міського суду від 31 жовтня 2017 року в цій частині підлягає скасуванню.

Відповідно по частини 1 та 2 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Статтею 20 та 32 цього ж Закону передбачено, що споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо.

Споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом;

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 22 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, (надалі Правила), у разі коли споживач відповідно до законодавства має пільги з оплати послуг, у договорі робиться відповідна позначка. При цьому дані про зазначену пільгу вносяться у договір між виконавцем та постачальником. У разі отримання права на пільги споживач подає виконавцю письмову заяву та документи, що його підтверджують. Оплата за послуги з урахуванням пільг нараховується з дати подання документів, що підтверджують право на пільгу.

З огляду на викладене та оцінюючи встановлені по справі в їх сукупності обставини, колегія судів вважає, що не отримання позивачем пільг по сплаті комунальних платежів за послуги з теплопостачання, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», після того як З грудня 2006 року надання вищезазначеної пільги позивачу за адресою: АДРЕСА_1 було припинено, на підставі листа Управління праці та соціального захисту населення №321 від 17.12.2006 року, відбулось не з вини ТОВ «Рівнетеплоенерго», а через те, що ОСОБА_1 не звернувся у встановленому порядку до відповідача із заявою про надання йому такої пільги, як це передбачено п. 22 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630.

Твердження позивача про те, що йому стало відомо про наявність у нього заборгованості по оплаті послуг з теплопостачання та не врахування відповідачем наявної у нього 100% пільги лише у 2015 році, на переконання колегії судді, немає жодного правового значення при вирішенні даної справи по суті.

Наявність у тієї чи іншої особи пільги по оплаті житлово-комунальних послуг означає лише те, що ця особа має право на компенсацію цих витрат за рахунок державного бюджету України.

Для того, щоб реалізувати це своє право особа, яка має право на ту чи іншу пільгу, повинна спочатку зареєструватись в Єдиному державному реєстрі осіб, які мають право на пільги, шляхом подання певного переліку документів до Управління праці та соціального захисту населення, а потім звернутись до постачальника тих чи інших комунальних послуг із заявою про нарахування йому плати за ці послуг із врахуванням наявних у неї пільг, надавши підтверджуючі документи з даного приводу, а у разі необхідності також укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Право позивача на отримання пільг відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на даний час ніхто із учасників справи не оспорює взагалі, а наголошується лише на тому, що останній не вжив всіх необхідних заходів для того, щоб у встановленому порядку скористатись цими пільгами.

Встановлено, що позивач не рахувався і не рахується зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1.

Частиною 1 статті 12 ЦК України закріплено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у зв'язку із чим, на переконання колегії суддів, ніхто не вправі був вирішувати з власної ініціативи, в тому числі і відповідач, питання про нарахування позивачу пільги за адресою: АДРЕСА_1, починаючи із 2009 року, окрім самого ОСОБА_1, який після 2006 року міг змінити своє фактичне місце проживання та звернутись із заявою про отримання пільг за іншою адресою чи в іншому населеному пункті, про що може також свідчити та обставина, що Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради знову взяло позивача ОСОБА_1 на облік як інваліда 3 групи за вищевказаною адресою лише з 21.01.2011 року.

На розсуд колегії суддів, наявність тієї чи іншої пільги у особи жодним чином не звільняє її від обов'язку, як сторону договірних відносин, щомісячно здійснювати контроль за тим, щоб оплата за отримані нею послуги була здійснена своєчасно і у повному обсязі, навіть у тому разі, якщо це здійснюється за рахунок державного бюджету, а також цікавиться причинами не проведення такої оплати, у разі не отримання цієї оплати виконавцем послуг за рахунок державного бюджету та вживати відповідних заходів з даного приводу, щоб таке відшкодування було відновлено.

Перекладення цього обов'язку на виконавця послуг чи відповідне Управління праці та соціального захисту населення, на думку колегії суддів, є неприпустимим.

З матеріалів справи вбачається, що позивач до грудня 2015 року байдуже ставився і не цікавився питанням нарахування йому відповідачем плати за користування послугами з теплопостачання, які останнім надавались за адресою: АДРЕСА_1, хоча є особою, яка здійснює свою професійну діяльність в галузі права, а тому повинен був мати уявлення про порядок отримання житлово-комунальних пільг, в тому числі із врахуванням наявних у нього пільг.

Як із змісту позовної заяви ОСОБА_1, так і з оскаржуваного рішення взагалі не вбачається те, на якій саме правовій підставі ТОВ «Рівнетеплоенерго» мало враховувати пільгу позивача після направлення Управлінням праці та соціального захисту населення попередньому надавачу послуг з теплопостачання листа №321 від 17.12.2006 року щодо припинення надання ОСОБА_1 пільг за адресою: АДРЕСА_1, при тому, що Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради знову взяло позивача ОСОБА_1 на облік як інваліда 3 групи за вищевказаною адресою 21.01.2011 року, а повідомило про це ТОВ «Рівнепеплоенерго» своїм листом №09-5392 лише 29 грудня 2016 року.

Зміни до Постанови КМУ №117 від 29.01.2003 року, якими було передбачено можливість надання пільг і за місцем фактичного проживання особи, яка має право на пільги, були прийняті лише Постановою КМУ від 17.07.2009 року №729 «Про доповнення п.2 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги», а тому фактичне отримання позивачем пільг до 2006 року в даному випадку також не має ніякого правового значення, оскільки після цих змін в чинному законодавстві позивач повинен був звернутись в загальному порядку до відповідача із заявою про нарахування йому плати за отримані послуги з врахуванням наявної у нього пільги, а у разі необхідності укласти договір на отримання комунальних послуг, але ним цього зроблено не було.

Крім того, 24.05.2007 року Рівненським міськсоцзахистом ОСОБА_1 було видано посвідчення серії Є №073083, як особі, на яку розповсюджується дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а тому позивач в любому випадку мав надати копію цього посвідчення надавачу послуг з теплопостачання, але ним цього також зроблено не було.

Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від укладення із ним договору про надання житлово-комунальних послуг.

При цьому, ОСОБА_1 не конкретизував у своєму позові того, які саме істотні умови відсутні в типовому договорі, які мають бути обов'язково зазначені відповідно до вимого чинного законодавства.

Частиною 1 і 2 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Згідно статті 376 ЦПК України підставою для повного або часткового скасування судом апеляційної інстанції судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування останнім норм матеріального права.

З огляду на викладене, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про визнання дій неправомірними та зобов'язання укласти договір на теплопостачання у відповідності до вимог чинного законодавства з обов'язковим визначенням усіх істотних умов також має бути відмовлено.

Приймаючи до уваги, що позовна вимога ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди випливає із попередньо вказаних позовних вимог, тобто, є похідною, тому колегія суддів рахує, що оскаржуване рішення в цій частині підлягає залишенню без змін, оскільки будь-які підстави для стягнення із відповідача на користь позивача дійсно відсутні.

Так як позивач є звільненим від сплати судового збору, відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та ст. 22 Закону України «Про захист прав споживача», тому судові витрати, які відповідач поніс у зв'язку із сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, в розмірі 1760 грн., підлягають відшкодуванню останньому за рахунок держави, а судовий збір за подання ОСОБА_1 позову, в розмірі 640 грн., також має бути віднесений на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 376, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про визнання дій неправомірними та зобов'язання укласти договір на теплопостачання у відповідності до вимог чинного законодавства з обов'язковим визначенням усіх істотних умов - відмовити.

Судові витрати по справі, які складаються із судового збору за подання позову та апеляційної скарги, в розмірі 2400 грн., віднести на рахунок держави у зв'язку із звільненням позивача від сплати судового збору, відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та ст.. 22 Закону України «Про захист прав споживача».

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, з підстав неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, крім випадків, перелічених у частині 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину, з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16.04.2018 року.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.В. Бондаренко

С.О. Гордійчук