Справа № 311/2473/18
Провадження № 2/311/983/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 жовтня 2018 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

Головуючого судді: Сидоренко Ю.В.,

при секретарі: Осінцевій Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3, про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

20 липня 2018 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка ОСОБА_1 зазначає, що їй, ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) Ю.О. на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 05 жовтня 2013 року належить квартира АДРЕСА_1. На час укладення договору купівлі-продажу у зазначеній квартирі були прописані колишні власники квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Відповідно до п.9 договору купівлі-продажу квартири від 15.10.2013 року продавці зобовязуються виписатися з відчужуваної квартири до 31.10.2013 року, проте в зазначений термін виписалася лише ОСОБА_5, а відповідач ОСОБА_2 до теперішнього часу з реєстраційного обліку не знявся. На даний час в квартирі зареєстрований та проживає її батько: ОСОБА_3, який у звязку з реєстрацією у квартирі відповідача позбавлений можливості отримувати житлову субсидію на оплату комунальних послуг.

Як зазначає у позові позивачка, вона та її батько постійно сплачують комунальні послуги також і за ОСОБА_2, хоча останній фактично ці послуги не отримує, що в свою чергу порушує право її, як власника квартири у користуванні та розпорядженні квартирою. Відповідач ОСОБА_2 не є її близьким родичем, а також не є співвласником квартири та не несе витрат на утримання зазначеної квартири, його особисті речі також відсутні. Після продажу квартири відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання і квартирою не користується з 05.10.2013 року. Тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні нею, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, права власності, шляхом визнання відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням (квартирою), яка розташована за адресою: Запорізька область Василівський район м.Дніпрорудне вул. Центральна (Леніна) буд.18 кв.96.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 08 серпня 2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження, з викликом сторін (а.с.24).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_6 не зявилися, про день та час розгляду справи були повідомлені судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте суду надано письмова заява представника ОСОБА_6 (а.с.39,18,20), в якій представник просить розглянути справу у його відсутність та без участі його довірительки ОСОБА_7 Заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі, наполягають на задоволенні позову за підставами, викладеними у позовній заяві. Просять розглянути справу на підставі наявних письмових доказів (а.с.39).

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування), що підтверджується поштовими конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.33,34,35,49) та «по іншим причинам (а.с.49), та належне сповіщення відповідача також здійснено судом через органи місцевого самоврядування (а.с.37-38) та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.28,50-51). Проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відгуку та заперечень на позов суду не представлено.

Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів.

В судове засідання третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 не зявилися, про день та час розгляду справи були повідомлені судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте суду наданаа заява представника третьої особи ОСОБА_6 (а.с.43,44), в якій представник просить розглянути справу у його відсутність та без участі його довірителя ОСОБА_3 Позовні вимоги ОСОБА_1 підтримують у повному обсязі, та просять задовольнити позов за підставами, викладеними у позовній заяві, самостійних вимог щодо предмета спору не заявляють (а.с.43).

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 05.10.2013 року приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_8, який зареєстрований в реєстрі за №1898, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.10-13,14).

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за №140582542 від 08.10.2018 року, право власності на квартиру №96 в будинку №18 в м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області зареєстровано за ОСОБА_4, на підставі договору Купівлі-продажу, посвідченого 05.10.2013 року приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_8, номер в реєстру 1898, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.40-41).

Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області від 25.10.2014 року, ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_9, після укладення шлюбу нею змінено прізвище на прізвище «Захарченко», що вбачається зі свідоцтва про шлюб, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.9).

Як вбачається з довідки №24 від 03.07.2018 року, виданої ЖБК «Набережний», останніми повідомлено, що за адресою АДРЕСА_3 на даний час прописаний ОСОБА_3, який є батьком ОСОБА_1, яка придбала вищевказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2013 року у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Після продажу квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_5, не виписавшись з квартири, переїхали на постійне місце проживання до Росії. В подальшому, 26.10.2016 року ОСОБА_5 була виписана з квартири у звязку зі смертю 29.05.2016 року. ОСОБА_2 на даний час прописаний за даною адресою, місце його проживання в Росії невідомо (а.с.16).

Згідно довідки про склад сімї від 03.07.2018 року за вих.№ 5338, виданої Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області, за адресою: АДРЕСА_3, зареєстровані: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17).

З ОСОБА_8 перевірки реєстрації та проживання, складеного депутатом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області ОСОБА_10, за підписом сусідів: ОСОБА_11, ОСОБА_12, вбачається, що за адресою АДРЕСА_3 проживає ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а ОСОБА_2 після продажу квартири з 05 жовтня 2013 року не проживає (а.с.42).

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Права власника житлового приміщення визначені в статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до приписів ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 107, 116, 156 ЖК України).

Тому, відповідно, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.

Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Згідно розяснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо).

Згідно положень п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється серед іншого, на підставі судового рішення ,яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення .про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою.

Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі 6-57цс11, зазначено, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов?язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою ОСОБА_1 позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд вважає необхідним позов задовольнити та усунути перешкоди у здійсненні позивачем ОСОБА_1 права власності шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 96 в будинку № 18 по вулиці Центральна в місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2013 року, а саме з тих підстав, що відповідач ОСОБА_2 у спірній квартирі тривалий час (понад пять років) і по теперішній час не проживає, що вбачається з ОСОБА_8 перевірки реєстрації та проживання від 28.09.2018 року, участі в утриманні вказаної квартири, відповідач ОСОБА_2 не приймає, комунальні послуги не сплачує, та, будучи зареєстрованим у даній квартирі, яка належить позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності, але не проживаючи у ній, відповідач чинить позивачу, як власнику даного житлового приміщення, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю. Крім того, на теперішній час позивачка не може у повному обсязі реалізувати своє право на розпорядження приватною власністю, оскільки у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідач ОСОБА_2 не бажає. Будь-яких підстав для збереження за відповідачем вказаного вище житлового приміщення судом не встановлено.

Крім того, викладені у позові доводи позивача про відсутність відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 у вищевказаній квартирі тривалий час, з 2013 року, без поважних причин підтверджені належними та допустимими доказами, які містяться у справі, відповідачем під час розгляду справи не оспорені, відзив на позов ним не поданий, тому існують правові підстави, передбачені ст.ст.71,107 ЖК України для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні ОСОБА_1 права власності та визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 96 в будинку № 18 по вулиці Центральна в місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами.

Керуючись ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст.41,47 Конституції України, ст.ст.317,319,386,391 Цивільного Кодексу України, ст.71,107,156,163 Житлового кодексу України, Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", ст.ст.9, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: вул.Центральна (вул.Леніна) АДРЕСА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований та фактично проживає за адресою: вул.Центральна (вул.Леніна) АДРЕСА_4) про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на праві приватної власності нерухомим майном, а саме: квартирою № 96 в будинку № 18 по вулиці Центральна в місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 96 в будинку № 18 по вулиці Центральна в місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області.

Заочне рішення може бути переглянуто Василівським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Запорізького апеляційного суду через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_13