Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 листопада 2018 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря Гончаренко М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Базис» про стягнення заборгованості,
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Базис» про стягнення заборгованості, зазначивши наступне.
Загальна сума перерахованих коштів складає 204465 грн. 13 коп.
Також у позові позивач зазначав, що договорів позики у позивача не залишилося, оскільки коли він надавав позику відповідачу, то був працівником ТОВ «Агро Базис» і усі екземпляри договорів зберігалися в бухгалтерії підприємства. Під час звільнення відповідач відмовився видати екземпляри договорів.
Ухвалою судді від 20.11.2017 року відкрито провадження у справі.
У судовому засіданні позивач позов підтримав із підстав викладених у ньому та просив задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, про що надав заперечення, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки позов не підтверджений належними доказами.
Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Договором, згідно вимог статті 626 ЦК України, є домовленість двох або більше спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумі справедливості.
Отже, сторони договору самі на власний розсуд визначають умови укладеного між ними договору.
Згідно вимог ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно в цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України укладений сторонами договір, у якому зазначені всі його умови, є обов'язковими для вій сторонами .
За правилами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 509 ІІК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, однією із яких є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).
За правилами статей 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.
За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до вимог ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
За ч.2 цієї статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної ДІЇ, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
За змістом ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається також вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежні установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Тобто, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правил застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивні відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальникові належить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачено договором.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, або інший документ незалежно від його найменування, має містити умови отримання суми коштів позичальником в боржника зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.
Таку правову позицію викладено Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 справі № 6-1967цс15.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Згідно із частиною першою ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі і гроші.
Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Правовою основою для поворотної фінансової допомоги є договір позики. Відносини за договором позики регулюються статтями 1046 - 1053 Цивільного кодексу України.
Так, ОСОБА_1 до позову додані ксерокопії платіжних доручень про перерахування коштів, однак, окрім відсутності в матеріалах справи належних і достовірних платіжних доручень (оригінали позивачем не надані) , ці копії доручень не містять обовязку повернення коштів, у цих документіах також відсутній підпис позичальника, зазначена зовсім інша мета перерахування коштів, а тому надані позивачем копії платіжних доручень не підтверджують ані факт укладення договору позики сторонами по справі, ані умови цього договору.
Згідно ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його часта доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Аналогічні положення мають застосовуватися і в тому випадку, коли сторона доводить факт укладення правочину.
Позивач посилається саме на укладений договір позики і на умови, нібито викладені в ньому стосовно повернення коштів, хоча при відсутності договору факт укладення такого договору не може бути встановленим.
Відповідач заперечує факт отримання даних коштів як позики.
Ксерокопії документів, які долучені до позову не можуть свідчити, що позивач надав ТОВ «Агро Базис» поворотну фінансову допомогу на підставі договору і не підтверджують його укладення в письмовій формі, як і не підтверджують обовязку їх повернення.
Більш того, в заяві від 16.01.2017 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 17.05.2017 року вказано, що ОСОБА_1 (позивач у справі) будь-яких претензій, в тому числі матеріальних, моральних та майнових до ТОВ «Агро Базис» та інших учасників немає (а.с.25).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду на зазначене, позивач не довів підстав заявленого позову, не надав суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог до відповідача як цього вимагає ст.81ЦПК України, належних, достовірних та достатніх доказів існуванням між сторонами договірних правовідносин позики не довів, а тому відсутні підстави для стягнення заявленої позивачем суми з відповідача за судовим рішенням, що є підставою для відмови у задоволенні позову за недоведеністю.
Керуючись ст.ст.2,3,10-12,13, 81, 82,141,263-265 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю „Агро Базис" про стягнення заборгованості за договором позики залишити без задоволення .
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 30 листопада 2018 року.

Суддя А.В. Воробйов