Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 462/2138/15-ц

провадження № 61-11560св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: приватне підприємство «Нива-В.Ш.», відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області, публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_4,

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку, на рішення Апеляційного суду Львівської області, у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Ніткевича А. В., Павлишина О. Ф., від 17 січня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до приватного підприємства «Нива-В.Ш.» (далі ПП «Нива-В.Ш.»), відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області, публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_4, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, - ОСОБА_5 про визнання прилюдних торгів недійсними, визнання недійсними протоколів прилюдних торгів, визнання недійсним акту державного виконавця щодо передачі приміщення шляхом забезпечення вимог в рахунок ціни майна, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень та вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що у процесі примусового виконання виконавчого листа № 2-1274/11, виданого 23 квітня 2013 року Сихівським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк», правонаступник ПАТ «Дельта Банк», суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 590 352, 31 грн, відбулися прилюдні торги з продажу майна боржника, зокрема, складського приміщення літ. О-1, площею 678,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. При організації та проведенні прилюдних торгів були допущені порушення вимог чинного законодавства. Зазначив, що 13 січня 2014 року о 12 год. 00 хв. філією № 14 ПП «Нива-В.Ш.» проводились прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме, лоту № 9, складське приміщення літ. «О-1» загальною площею 678, 7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, які належать на праві власності ОСОБА_4 У прилюдних торгах приймали участь: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 За результатами проведених торгів було складено протокол № 1413593-9 від 13 січня 2014 року, відповідно до якого переможцем прилюдних торгів визнано ОСОБА_3 із запропонованою ціною продажу 3 000 000, 00 грн, однак позивач відмовився від підпису протоколу. 06 лютого 2014 року ПП «Нива-В.Ш.» було складено протокол № 1413593, відповідно до якого прилюдні торги визнані такими, що не відбулися у зв'язку з відсутністю зареєстрованих учасників, та, керуючись статтею 49 Закону України «Про іпотеку», складське приміщення літ. «О-1» загальною площею 678,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, передано ПАТ «Дельта Банк» шляхом заліку його забезпечених вимог у рахунок ціни майна.

Посилаючись на пункт 6 статті 62 Закону України«Про виконавче провадження» позивач зазначив, що обов'язковою умовою для прийняття стягувачем майна у власність є проведення повторної уцінки, тобто повторних прилюдних торгів. Оскільки рішення суду, виконавчий напис нотаріуса чи договір про задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на зазначене вище складське приміщення, як на іпотечне майно, у порядку, передбаченому статтею 33 Закону України «Про іпотеку», не приймались, то організацію та проведення прилюдних торгів з реалізації спірного майна необхідно було проводити відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (далі - Тимчасове положення).

Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, визнати прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме лоту № 9, складське приміщення літ. «О-1» загальною площею 678, 7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, які проводились Філією № 14 ПП «Нива-В.Ш.» 13 січня 2014 року у м. Львові, недійсними. Визнати недійсним протокол № 1413593 від 06 лютого 2014 року про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, складений філією № 14 ПП «Нива-В.Ш.». Визнати недійсним акт державного виконавця щодо передачі складського приміщення літ. «О-1» загальною площею 678, 7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, ПАТ «Дельта Банк» шляхом заліку забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на складське приміщення літ. «О?1» загальною площею 678, 7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, видане на підставі акту та протоколу № 1413593 від 06 лютого 2014 року.

Третя особа, із самостійними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом, який у ході розгляду справи було уточнено, про визнання прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме лоту № 9, складського приміщення літ. «О-1» загальною площею 678, 7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, які проводилися Філією № 14 ПП «Нива-В.Ш.» 13 січня 2014 року у м. Львові, недійсними, про визнання недійсним протоколу № 1413593 від 06 лютого 2014 року проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, складеного філією № 14 ПП «Нива-В.Ш.», про визнання недійсним акту державного виконавця щодо передачі складського приміщення літ. «О-1» загальною площею 678,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, ПАТ «Дельта Банк» шляхом заліку забезпечених вимог в рахунок ціни майна, про визнання недійсним свідоцтва № 335 від 07 лютого 2014 року про придбання нерухомого майна (складського приміщення літ. «О-1» загальною площею 678, 7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1) з прилюдних торгів, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернак М. М., про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 14845775 від 31 липня 2014 року, про вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно запису про право власності ПАТ «Дельта Банк» № 6529661 від 31 липня 2014 року.

Свої позовні вимоги обґрунтував, тим, що ОСОБА_5 як учасник під номером 2 приймав участь в прилюдних торгах, які були проведені 13 січня 2014 року філією № 14 ПП «Нива-В.Ш.» з реалізації арештованого майна, а саме лоту № 9, складського приміщення літ. «О-1» загальною площею 678,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 які належать на праві власності ОСОБА_4 Прилюдні торги відбувались на виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08 серпня 2011 року про стягнення солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ «Укрсиббанк» (правонаступник ПАТ «Дельта Банк») в розмірі 1 590 352, 31 грн. За результатами проведених торгів було складено протокол № 1413593-09 від 13 січня 2014 року, відповідно до якого переможцем прилюдних торгів визнано позивача ОСОБА_3 Відповідно до відмітки на протоколі № 1413593-09 ОСОБА_3 відмовився від підпису протоколу. 06 лютого 2014 року було складено протокол № 1413593, відповідно до якого прилюдні торги визнані такими, що не відбулися у зв'язку з відсутністю зареєстрованих учасників. Керуючись статтею 49 Закону України «Про іпотеку», складське приміщення літ. «О-1» загальною площею 678,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, перейшло у власність ПАТ «Дельта Банк» шляхом заліку його забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Також послався на те, що рішення суду, виконавчий напис нотаріуса чи договір про задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на складське приміщення літ. «О-1» загальною площею 678,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, як на іпотечне майно, у порядку, передбаченому статтею 33 Закону України «Про іпотеку», не приймались. У випадку, коли прилюдні торги з продажу майна проводились на виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, а судове рішення про стягнення на предмет іпотеки відсутнє (як в випадку з зазначеними прилюдними торгами), норми Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин не застосовуються, а застосовуються загальні норми, що регулюють правовідносини з реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів - норми Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення. Пунктом 6 статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна. Тобто обов'язковою умовою для прийняття стягувачем майна у власність є проведення повторної уцінки та повторних прилюдних торгів. Сподіваючись на проведення наступних торгів, ОСОБА_5 хотів придбати вказане складське приміщення, але порушення організаторами торгів норм законодавства, позбавили його такої можливості та вплинули безпосередньо на його майнові інтереси.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова, у складі судді Кирилюк А. І., від 19 серпня 2016 року у задоволенні позовів ОСОБА_3 та третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач ОСОБА_3 та третя особа з самостійними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_5 були учасниками прилюдних торгів лише 13 січня 2014 року, у прилюдних торгах, що зафіксовані протоколом від 06 лютого 2014 року, участі не приймали. ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не довели, що прилюдні торги, які було проведено 13 січня 2014 року, протирічать вимогам законодавства, порушують їхні права та законні інтереси. Позивачем та третьою особою з самостійними вимогами не надано суду доказів на підтвердження позовних вимог, а досліджена в судовому засіданні процедура проведення прилюдних торгів свідчить, що прилюдні торги проведені у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна. Вказані особи, які заявили вимоги про незаконність прилюдних торгів, що визначені протоколом від 06 лютого 2014 року, та послідуючих процедур з реалізації арештованого майна, не приймали участі в них, що також свідчить про відсутність порушення їх прав та законних інтересів. Матеріали справи не містять доказів порушень процедури проведення прилюдних торгів 06 лютого 2014 року та послідуючих дій відповідачів з реалізації арештованого майна, а також при застосуванні статей 45, 49 Закону України «Про іпотеку».

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 17 січня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_9 задоволено. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимоги третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_5 Визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме лоту № 9, складського приміщення літ. «О-1» загальною площею 678, 7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, які проводилися філією № 14 ПП «Нива-В.Ш.» 13 січня 2014 року у м. Львові. Визнано недійсним протокол № 1413593 від 06 лютого 2014 року проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, складений філією № 14 ПП «Нива-В.Ш». Визнано недійсним акт державного виконавця щодо передачі складського приміщення літ. «О-1» загальною площею 678, 7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, ПАТ «Дельта Банк» шляхом заліку забезпечених вимог у рахунок ціни майна. Визнано недійсним свідоцтво № 335 від 07 лютого 2014 року про придбання нерухомого майна (складського приміщення літ «О-1» загальною площею 678,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1) з прилюдних торгів, видане приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернак М. М. Вилучено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно номер запису про право власності ПАТ «Дельта Банк» № 6529661 від 31 липня 2014 року.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що 13 січня 2014 року прилюдні торги з продажу майна проводилися на виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості. Судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутнє. Відтак, при вирішенні судом першої інстанції питання про наявність чи відсутність порушення встановлених законодавством правил проведення торгів норми Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин не застосовуються, а застосовуються загальні норми, що регулюють правовідносини з реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів, а саме норми Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення. У разі проведення прилюдних торгів на підставі примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності факту звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, правовідносини по організації та проведенні прилюдних торгів регулюються ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», Тимчасовим положенням, а не Законом України «Про іпотеку», а тому порушення вимог пунктів 4.2, 7.1 вказаного Тимчасового положення є підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

У березні 2017 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку, подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2017 року і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки у ході процедури виконавчого провадження без відповідного судового рішення, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. Норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки у ході примусового виконання рішення судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка виникла у зв'язку із невиконанням забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку». Спірна кватира є предметом іпотеки, що забезпечує виконання зобов'язань за кредитним договором, які були порушені.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2017 року справу за позовом ОСОБА_3 до ПП «Нива-В.Ш.», відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області, ПАТ «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_4, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, - ОСОБА_5 про визнання прилюдних торгів недійсними, визнання недійсними протоколів прилюдних торгів, визнання недійсним акту державного виконавця щодо передачі приміщення шляхом забезпечення вимог в рахунок ціни майна, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень та вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності призначено до судового розгляду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеними вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Львівській області (далі ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області) знаходився виконавчий лист № 2-1274/11, виданий 23 квітня 2013 року Сихівським районним судом м. Львова про солідарне стягнення з ОСОБА_4 і ОСОБА_8 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 590 352, 31 грн (а. с. 7 т. 1).

Державним виконавцем Германчуком Р. В. 31 липня 2013 року відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом (а. с. 8 т. 1; а. с. 6 т. 2); на підставі ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 27 грудня 2012 року замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується відповідною постановою державного виконавця (а. с. 9 т. 1; а. с. 65 т. 2).

Під час виконавчого провадження 03 вересня 2013 року державним виконавцем складено акт опису та арешту майна (а. с. 74 т. 2), згідно якого описано та арештовано майно, що належить боржнику ОСОБА_4, а саме: складське приміщення літ. О-1 площею 678,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

03 вересня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта-суб'єкта оціночної діяльності Стецьківа Ю. З. для визначення ринкової вартості описаних та арештованих нежитлових будівель з метою реалізації в процесі здійснення виконавчого провадження (а .с. 76 т. 2).

Згідно висновку про вартість майна від 23 жовтня 2013 року станом на 03 вересня 2013 року початкова ринкова в умовах продажу з прилюдних торгів складського приміщення під літ. О-1 площею 678,7 кв. м становить 524 914, 47 грн (а. с. 122-148 т. 2).

13 січня 2014 року організатором прилюдних торгів філією 14 ПП «Нива?В.Ш.» було проведено прилюдні торги з реалізації належного позивачу складського приміщення літ. О-1 загальною площею 678,7 кв. м за адресою АДРЕСА_1 (лот 9, початкова ціна 524 914, 47 грн).

Учасниками торгів були ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Переможцем торгів з реалізації складського приміщення під літ. О-1 був ОСОБА_3, який запропонував найвищу ціну 3 млн. грн, однак ОСОБА_3 від підпису протоколу № 1413593-9 від 13 січня 2014 року проведення прилюдних торгів відмовився (а. с. 198 т. 2).

24 січня 2014 року філієя 14 ПП «Нива?В.Ш.» листом № 593-н повідомила ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області про те, що дані торги не відбулися у зв'язку з відмовою переможця торгів підписати протокол і сплатити кошти за майно (а. с. 126 т. 1; а. с. 201 т. 2).

Згідно даних протоколу № 1413593 від 06 лютого 2014 року про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), що належить на праві власності ОСОБА_4, (т. 1 а. с. 6, 129, т. 2 а. с. 232), на виконання статті 49 Закону України «Про іпотеку» та згідно з листом ПАТ «Дельта Банк» від 22 січня 2014 року (т. 2 а. с. 194, 206), актом державного виконавця про реалізацію нерухомого майна позивача від 07 лютого 2014 року (т. 2 а. с. 234) лот № 9 - складське приміщення літ. О-1, загальною площею 678,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1, передається ПАТ «Дельта Банк» шляхом заліку його забезпечених вимог в рахунок ціни майна, яка складає 524 914, 47 грн (початкова ціна майна).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» (у редакції на момент проведення спірних процедур) визначав умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Глава 4 цього Закону визначала загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Відповідно до частини першої статті 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає, зокрема, в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Статтею 44 цього Закону була передбачена черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» було визначено особливості процедури звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно з частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Отже, за змістом цієї статті підставою для застосування Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускали звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого судового рішення на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об'єкти нерухомості. Статтею 54 цього Закону було передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Оскільки згідно зі статтею 575 ЦК України іпотека визначена як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання судових рішень про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Із урахуванням зазначеного слід дійти висновку, що скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_5, апеляційний суд дійшов неправильного висновку відносно того, що при вирішенні судом першої інстанції питання про наявність чи відсутність порушення встановлених законодавством правил проведення прилюдних торгів норми Закону України «Про іпотеку» не застосовуються, а застосовуються загальні норми, що регулюють правовідносини з реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів - норми Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення, оскільки судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутнє.

Судом першої інстанції при вирішення даного спору обґрунтовано відмолено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_5, оскільки Закон України «Про виконавче провадження» не виключав застосування порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку», за відсутності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Будь-яких порушень норм закону, які б вплинули на результати торгів судом першої інстанції при розгляді даної справи не встановлено, а також не знайшли підтвердження факти порушення прав і законних інтересів ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які оспорюють результати торгів. Підставою для пред'явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише доведення порушення норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення внаслідок цього прав і законних інтересів осіб, які їх оспорюють. Прилюдні торги 13 січня 2014 року визнані такими, що не відбулись, оскільки їх переможець відмовився від підпису протоколу № 1413593-9 від 13 січня 2014 року проведення прилюдних торгів. Даних про пропозиції ОСОБА_5 вказаний протокол не містить.

У відповідності до частини першої статті 49 Закону України «Про іпотеку» протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.

Листом від 22 січня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» висловив намір придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини спору, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку, обґрунтовано виходив із відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов неправильного висновку про скасування вірного по суті рішення суду першої інстанції, не врахував, що Закон України «Про виконавче провадження» не забороняє державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки у ході примусового виконання судових рішень про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка виникла у зв'язку із невиконанням забезпечених іпотекою зобов'язань, за вищевказаних умов, які за обставинами цієї справи були дотримані (відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення, та відсутність претензій самого боржника; відсутність інших кредиторів, що підтверджує відсутність інших боргів; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку).

Суд касаційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при винесенні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог були належним чином оцінені подані сторонами докази, точно встановлені обставини справи та правильно застосовані норми матеріального права, а апеляційний суд помилково скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку, задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 17 січня 2017 року скасувати та залишити в силі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 серпня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді Б. І. Гулько
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
Ю. В. Черняк