Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 332/2787/16Головуючий у 1-й інстанції Безлер Л.В.
Пр. № 22-ц/778/260/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Бюро технічної інвентаризації», Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про скасування державної реєстрації права власності

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, який у подальшому декілька разів уточнювала та остаточно (т.с. 1 а.с. 56-61) просила суд скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі на 31/50 частину нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, зареєстроване за ОСОБА_3

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу вона є дружиною померлого ОСОБА_4, тому відноситься до першої черги спадкоємців за законом. Крім неї спадкоємцем першої черги за законом на спадкове майно у вигляді 31/50 частини будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1, є відповідач ОСОБА_3

30 березня 2007 року Заводський районний суд м. Запоріжжя ухвалив рішення, відповідно до якого за ОСОБА_5 визнано право власності на 31/50 частину домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 за заповітом після матері ОСОБА_6 та за ОСОБА_3 визнано право власності на 31/50 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, після смерті його дядька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно із рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2007 року за ОСОБА_3 було визнано право власності на спадкове майно за адресою: АДРЕСА_1, але такого спадкового майна не існує.

Таким чином Заводським районним судом м. Запоріжжя не ухвалювалось рішення щодо спадкового майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Проте, згідно із витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.06.2007 року власником 31/50 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_3 на підставі рішення суду від 30.03.2007 року. Зазначає, що відповідач порушив її конституційне право і створив умови, які не дають можливості виконання покладеного ст.ст. 182,1299 ЦК України обов'язку оформити та зареєструвати право власності.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2017 року (т.с. 2 а.с. 28-29) в задоволенні позову ОСОБА_2 у цій справі відмовлено.

Всі особи, які беруть участь у справі, із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували, окрім позивача ОСОБА_2

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с.33 - 41) просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове по суті позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 45) апеляційне провадження у цій справі за вищезазначеною скаргою позивача відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 47) з урахуванням навантаженості судді - доповідача та колегії суддів, яка має постійний склад (т.с. 2 а.с. 65), а також відпустки колегії суддів та судді - доповідача (т.с. 2 а.с. 70).

Відповідач ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_7 (т.с. а.с. 74) подав апеляційному суду заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (т.с. 2 а.с. 71-73).

З 15.12.2017 року набрав законної сили ЦПК України в новій редакції, саме його нормами має керуватись і керується апеляційний суд при апеляційному перегляді цієї справи в силу вимог п.п. 8,9 Перехідних положень останнього.

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 84) у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 про зупинення провадження у цій справі відмовлено.

У судовому засіданні 21 грудня 2017 року розпочато апеляційним судом розгляд цієї справи по суті, заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення всіх з'явившихся осіб, які беруть участь у справі, у розгляді цієї справи оголошено перерву в порядку задоволення клопотання представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 для надання часу для надання копії судового рішення апеляційного суду в іншій цивільній справі ЄУН № 332/236/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі ОСОБА_8 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19.01.2017 року про виправлення описки у рішенні суду першої інстанції в частині адреси частини будинку у справі за позовом ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_3 до Запорізької міської ради, третя особа: Перша Запорізька державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, розгляд якої призначено на 13 березня 2018 року (ухвала, копія т.с. 2 а.с.79).

У судовому засіданні 15 березня 2018 року (т.с. 2 а.с. 95) продовжено розгляд цієї справи по суті апеляційним судом, досліджено надану представником позивача для долучення до матеріалів цієї справи копію вступної та резолютивної частин постанови апеляційного суду від 13 березня 2018 року в іншій справі ЄУН № 332/236/17 (т.с. 2 а.с. 94), за змістом якої апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_8 задоволено, ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2017 року у справі ЄУН № 332/236/17 скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, у розгляді цієї справи оголошено перерву в порядку задоволення клопотання представника відповідача ОСОБА_7 для надання часу для підготовки відповідних заперечень з урахуванням отриманої копії постанови апеляційного суду лише у даному судовому засіданні.

У судовому засіданні 03 травня 2018 року продовжено розгляд цієї справи, досліджено копію наданої сторонами ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2018 року (т.с. 2 а.с. 113) в іншій справі ЄУН № 332/236/17, якою виплавлено описку в адресі частині будинку в аналогічний спосіб, та яка оскаржена ОСОБА_2 в апеляційному порядку (т.с. 2 а.с. 114), у розгляді цієї справи оголошено перерву в порядку задоволення клопотання представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 для надання часу для надання копії судового рішення апеляційного суду в іншій цивільній справі ЄУН № 332/236/17, з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів, яка має постійний склад (в Апеляційному суді Запорізької області замість 71 судді за штатом фактично працює 20 суддів, з яких - 13 суддів у судовій палаті з розгляду цивільних справ), а також відпустки колегії суддів та судді доповідача (довідка т.с. 2 а.с. 122).

У судове засідання 02 серпня 2018 року повідомлені апеляційним судом з додержанням вимог ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, про час і місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 116-121) відповідач ОСОБА_3, представники відповідачів ТОВ «БТІ» та Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради не з'явились, про причини своєї неявки та неявки своїх представників апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажною причину неявки у дане судове засідання відповідача ОСОБА_3, представників відповідачів ТОВ «БТІ» та Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю позивача ОСОБА_2, її представника - адвоката ОСОБА_8 (т.с. 1 а.с. 43-44) та представників відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_9 (т.с. 2 а.с. 45) та ОСОБА_7 (т.с. 1 а.с. 46-47, т.с. 2 а.с. 123).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення всіх з'явившихся осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у цій справі, керувався ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 208, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, та виходив із відсутності підстав для задоволення позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є правильним та законним.

При перевірці законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, тобто чинною на час постановлення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі (31 липня 2017 року).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає у повному обсязі.

Так, суд першої інстанції при вирішенні цієї справи правильно виходив із наступного.

Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Законом, що регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно із ч. 5 ст. 3 вказаного Закону державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

В суді першої інстанції представником відповідача ОСОБА_9 суду для огляду у цій справі була надана належним чином завірена копія рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2007 року, на якій мається печатка зазначеного суду (копія т.с. 1 а.с. 18 -19).

Відповідно до вказаного рішення суду за ОСОБА_5 було визнано право власності на 31/50 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за заповітом його матері ОСОБА_6, засвідченого Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою 3 лютого 1998 року за реєстровим номером 610, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також визнано за ОСОБА_3 право власності на 31/50 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після його дядька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, суду першої інстанції представником відповідача - ОСОБА_9 був наданий для огляду оригінал витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий ОП «ЗМБТІ» № 14848106 від 11.06.2007 року, реєстраційний номер 1530222, відповідно до якого за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 31/50 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т.с. 1 а.с. 15).

Підставою виникнення права власності зазначено рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.03.2007 року.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13.03.2013 року рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2007 року залишено без змін (а.с.33).

Згідно із інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно, за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 31/50 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).

Позивачка ОСОБА_2 в обґрунтування свого позову у цій справі посилалась на ту обставину, що у неї мається інша копія вищевказаного рішення Заводського районного суду від 30.03.2007 року (а.с.18), де зазначена адреса спадкового майна: АДРЕСА_1, але спадкове майно після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за цією адресою відсутнє, а тому відповідач не міг на підставі цього рішення зареєструвати за собою право власності на спадкове майно, яке розташоване фактично за іншою адресою: АДРЕСА_1, так як такого рішення суду не існує, в зв'язку з чим, на її думку, слід скасувати державну реєстрацію права власності на це нерухоме майно.

Також судом першої інстанції було правильно встановлено, що ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27.10.2016 року внесено виправлення у вищевказане рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.03.2007 року та зазначено адресу житлового будинку - АДРЕСА_1 (а.с.191).

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19.01.2017 року (оригінал оглянуто у судовому засіданні) виправлено описку у рішенні Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.03.2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_3 до Запорізької міської ради народних депутатів, третя особа - Перша Запорізька державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом. У мотивувальній та резолютивній частинах рішення суду від 30.03.2007 року замість «АДРЕСА_1» вважати «АДРЕСА_1». Ухвала станом на час ухвалення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі є чинною (а.с.192).

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст.ст. 58 - 59 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В силу вимог ч.3 ст.60 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно,обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ст. 31 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, закріплює принцип процесуальної рівноправності сторін, сутність якого полягає в тому, що сторони у цивільному процесі наділяються рівними можливостями щодо відстоювання своєї позиції в цивільній справі.

З огляду на наведене та враховуючи, що в обґрунтування позовних вимог позивачем вказується наневірно зазначену адресу спірного майна у рішенні Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.03.2007 року, на підставі якого здійснено державну реєстрацію права власності нерухомого майна, а також те, що ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19.01.2017 року у зазначеному рішенні виправлено описку щодо адреси вищезазначеного будинку, яка була чинною на час ухвалення оскаржуємого рішення суду у цій справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача у цій справі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію ОСОБА_2, як позивача у цій справі, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

В силу вимог ст. 3 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ОСОБА_2 мала право на звернення до суду із вищезазначеним позовом у цій справі.

У цій справі предметом спірних правовідносин є майнові права на частину будинку, а вимоги до Департаменту реєстраційних послуг міської ради є похідними від них. Таким чином, спір приватноправовий та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Однак, здійснюючи правосуддя, суд захищає права … юридичних осіб …у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно).

В силу вимог ст. 212 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, аналог ст. 81 ч. 6 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно).

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, аналог ст. 82 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_2 та її представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах апеляційної скарги позивача ОСОБА_2

В порядку задоволення клопотань сторін у цій справі апеляційний суд долучав до матеріалів цієї справи відповідні ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції в іншій справі ЄУН № 332/236/17 (т.с. 2 а.с. 76-82, 109-114, 124-130), досліджував останні.

Скасування вже після ухвалення оскаржуємого рішення суду першої інстанції у цій справі (31.07.2017 року) ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19.01.2017 року про виправлення описки в рішенні суду в частині адреси частини будинку в іншій справі ЄУН № 332/236/17, не могло бути і не є підставою для скасування оскаржуємого рішення суду першої інстанції у цій справі саме апеляційним судом в порядку апеляційного перегляду цієї справи за результатами розгляду апеляційної скарги позивача ОСОБА_2

Крім того, встановлено, що у подальшому при новому розгляді в іншій справі ЄУН № 332/236/17 була постановлена ухвала Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2018 року аналогічного змісту ухвали від 19.01.2017 року (т.с. 2 а.с. 113), яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 19.06.2018 року (т.с. 2 а.с. 129-130), та яка набрала законної сили.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов'язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті відсутні.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Встановлено, що оскаржуємим рішенням суд першої інстанції не вирішував у цій справі на підставі ст. 88 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою осіб, які беруть участь у справі, в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у разі відмови позивачу ОСОБА_2 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідачів у цій справі будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору (т.с. 2 а.с. 32), сплаченого нею при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 59-60, 88, 212-215 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст.ст. 12, 89, 141, 367-368, 371-372, 374-375, 381-384, п. п. 8, 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення апеляційної інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови у цій справі апеляційним судом складений 03 серпня 2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.