Провадження № 2/337/494/2018
ЄУН № 337/41/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі головуючого судді Кучерук І.Г.

з участю секретаря Коваленко В.С.

представника позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного провадження з залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного Товариства «Запорізький завод феросплавів», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання повязаного з виробництвом

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2звернулась до суду з позовом до Публічного Акціонерного Товариства «Запорізький завод феросплавів» у якому вказала, що вона працювала в ПАТ «Запорізький завод феросплавів» з 11.08.1981 року машиністом крана металургійного виробництва. Звільнена 30.01.2017 року у звязку зі станом здоровя п.2 ст.40 КЗпП., стаж роботи у шкідливих умовах складає 34 роки та 9 місяців. Виходячи з впливу небезпечних виробничих чинників отримала професійне захворювання. Медичний висновок Державна установа «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» м.Кривий Ріг від 24.11.2016р. № 1515, щодо обгрунтування діагнозу професійного захворювання підтвердив випадок професійного захворювання: вібраційна хвороба першої-другої стадії: синдром церебрально-переферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркуляторною енцефалопатією з вестибулопатією, вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях; та синдромом полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійким больовим компонентом на шийному і попереково-крижовому рівнях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечьолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), остеоартрозу ліктьових (ПФ першого-другого ст.), та колінних (ПФ першого-другого ст.) суглобів, тазостегнового періартрозу (ПФ першого-другого ст.). Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пилотоксичний бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), група «А».ЛН першого ст. Висновком МСЕК від 16.01.2017р. встановлена третя група інвалідності та 50% втрати професійної працездатності. Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 було складено 15.12.2016 року. Актом про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання встановлено, що захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запорізький завод феросплавів», наявністю на робочих місцях загальної та локальної вібрації, пилу фіброгенної дії, марганцю оксиду, пилу кальцію оксиду. Професійне захворювання встановлено лише 24.11.2016 року, однак професійне захворювання відбулося за довго до складання медичного висновку та акту розслідування, з моменту тривалого впливу в умовах шкідливих виробничих факторів вже мала стійку втрату працездатності, фізичну та психологічну травму за обставин які склалися. Тобто захворювання було тривалим. За станом здоровя обмежена у побуті, у звязку з отриманим професійним захворюванням постійно вимушена знаходиться під наглядом лікарів, проходити систематичні курси стаціонарного і амбулаторного лікування у медичних закладах. У наслідок цього порушені звичайні соціальні звязки, та постійно знаходиться у нервовій напруженості, що негативно впливає на психологічний стан. З моменту отримання професійного захворювання погіршився сон, постійно знижений настрій, млявість, та підвищена дратівливість. У звязку з професійним захворюванням та втратою професійної працездатності, для організації свого життя і життя своєї родини докладає додаткові зусилля. Також потребує сторонньої допомоги для організації своєї життєдіяльності, чим ускладнюю життя своєї родини, що також спричиняє моральні страждання. Вона постійно вимушена проходити лікування в закладах охорони здоровя. Сукупність всіх цих обставин дуже впливає на моральний стан, та завдає великі душевні переживання. Вона постійно вимушена проходити лікування в закладах охорони здоровя. Так перебувала на стаціонарному лікуванні з 15.11.2016р. по 25.11.2016 р.; з 07.09.2017 р. по 20.09.2017 р. Висновком МСЕК потребує амбулаторного та стаціонарного лікування 1-2 рази на рік у невролога, профпатолога, санаторно-курортного лікування. Сукупність всіх цих обставин дуже впливає на моральний стан, та завдає великі душевні переживання. Спричинену моральну шкоду оцінює в 200000 гривень.

Ухвалою від 15.01.2018 року було відкрито провадження по справі, та визначена форма розгляду справи: за правилами спрощеного провадження, без повідомлення та виклику сторін.

08.02.2018 року до суду надійшли пояснення на позовну заяву третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області у яких зазначено, що при огляді у МСЕК, ОСОБА_2було встановлено 50 % втрати професійної працездатності, що підтверджується випискою з акту огляду медико - соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 16.01.2017 до довідки серії АБ № 0033832. Відділенням, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності, ОСОБА_2було призначено страхові виплати у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105- XIV. Запорізьким відділенням Управління страхові виплати ОСОБА_2провадяться до наступного часу у повному обсязі. Відшкодування моральної шкоди провадиться роботодавцем або особою, яка завдала шкоду. Управління не є особою, яка завдала шкоду ОСОБА_2 та не є роботодавцем позивача, отже, не повинно відшкодовувати позивачу моральну шкоду. Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2до публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів», є такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства України.

09.02.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому вказано, у тому числі, що ПАТ ЗФЗ не заперечує та й не спростовує, що здійснювана ним діяльність з виробництва феросплавів є джерелом підвищеної небезпеки з властивістю підвищення ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15.12.2016 року (форма П-4) вбачається, що стаж роботи позивачки ОСОБА_2 в умовах впливу шкідливих факторів (вібрації загальної: 104-114 дБ при ГДР 102 дБ; вібрації локальної: 98-129 дБ при ГДР 102 дБ; пилу, переважно фібро генної дії: 5,69 - 13,94 мг/м3 при ГЛК 2,0 мг/м3; марганцю оксиду: 0,86-1,65 мг/м3 при ГДІ< 0,05мг/ м3; пилу кальцію оксиду 14мг/м3 при ГДК 1,0 мг/м3), які визначені причиною виникнення професійного захворювання, складає 34 роки 09 місяців. Отже, відповідач визнає, що позивачка ОСОБА_2 при довготривалій праці у ПАТ ЗФЗ в умовах впливу зазначених в Акті за формою П-4 шкідливих факторів отримала вперше професійне захворювання: вібраційну хворобу першої-другої стадії із синдромом церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладнений дисциркуляторною енцефалопатією з вестибулопатією, вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, синдромом полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійким больовим компонентом на шийному і попереково-крижному рівнях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеню), остеоартрозу ліктьових (ПФ першого-другого ступеню) та колінних (ПФ першого-другого ступеню) суглобів, тазостегнового періартрозу (ПФ першого-другого ступеню); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пило токсичний бронхит першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А», легенева недостатність першого ступеню, у зв'язку з чим їй 16.01.2017 року вперше встановлено 50% втрати професійної працездатності та III групу інвалідності безстроково. Як вбачається з позовної заяви та додатків до неї, наведений позивачкою розмір компенсації моральних страждань не підтверджується жодними належними (ст.77 ЦПК України), допустимими (ст.78 ЦПК України), достовірними (ст.79 ЦПК України) та достатніми (ст.80 ЦПК України) доказами. Недоведеними є твердження позивачки щодо порушення внаслідок професійного захворювання її соціальних звязків, постійної потреби в сторонній допомозі для організації її життя. Позивачка при влаштуванні на роботу була ознайомлена з умовами праці на своєму робочому місці. В процесі трудової діяльності вона отримувала інформацію, зокрема, про те, що: умови праці на її робочому місці є шкідливими та характеризуються такими рівнями шкідливих виробничих факторів, які перевищують гігієнічні нормативи і здатні чинити несприятливий вплив на організм працюючого та/або його потомство; існує «професійний ризик», під яким розуміють імовірність порушення здоровя в результаті несприятливого впливу професійних факторів з урахуванням важкості наслідків, що виникають. Сутність професійного ризику полягає в тому, що втрата постраждалим спроможності до повноцінного існування повязується із тимчасовою або постійною непрацездатністю через професійне захворювання або виробничу травму. Крім того, позивачка володіла інформацією про пільги і компенсації, які надаються відповідно до чинного законодавства України за роботу в шкідливих умовах праці. З трудової книжки позивачки вбачається, що вона була обізнана із результатами атестацій її робочого місця, за якими працівник її професії - машиніст крана металургійного виробництва у гарячих цехах користується правом на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, які були затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173, постановами КМУ від 11.03.1994 року №162 та від 16.01.2003 року №36. Тобто, бажаючи отримати пенсію на пільгових умовах, позивачка взагалі мата право відпрацювати за цією професією в умовах впливу шкідливих факторів лише 7 років 6 місяців та потім перейти на інше виробництво з оптимальними або нормальними умовами праці. Проте, відпрацювавши майже 30 років в умовах пливу шкідливих факторів, позивачка звільнилася на пенсію лише 23.05.2011 року, а 01.12.2011 року знову за її власним бажанням була прийнята на роботу машиністом крана металургійного виробництва на гарячих роботах до плавильного цеху №3 ПАТ ЗФЗ та відпрацювала ще 4 роки. При цьому, як вбачається з медичних висновків, доданих позивачкою до позову, вона з 1994 року страждала на болі у поперековому та шийному відділах хребта, обмеження рухів в хребтах, біль у суглобах кінцівок, на біль та оніміння в кистях та лівій нозі, мерзлякуватість кінцівок, та у зв'язку із чим одержувала амбулаторне та стаціонарне лікування за діагнозом гіпертонічна хвороба II стадії (кризовий перебіг), остеохондроз (дегенеративно-дистрофічне ураження хребта (ДДПХ) з вторинним корінцевим синдромом (радикулопатія), який, в свою чергу, регулярно підтверджувався при медичних профілактичних оглядах; неодноразово, починаючи з 2007 року, проходила лікування від остеоартрозу з переважним ураженням колінних, тазостегнових суглобів.

Гіпертонічна хвороба II стадії (кризовий перебіг) та хвороби кістково-мязової системи включені до Переліку медичних протипоказань до роботи із шкідливими та небезпечними факторами виробничого середовища і трудового процесу (додаток 6 до пункту 2.15 Порядку ведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя від 21.05.2007 року №246, який зареєстровано Міністерством юстиції України 23.07.2007 року за №846/14113) (пункти 8 і 17 відповідно).

Отже, відповідач вважає та наполягає на тому, що позивачка, попри обізнаність щодо своїх захворювань, байдуже ставилася до свого здоровя, чим поглиблювала та прискорювала розвиток хвороби. До того ж, сама позивачка визнає той факт, що на професійне захворювання вона захворіла давно, про що й зазначає у своїх позовних вимогах. Таким чином, в діях позивачки мається груба необережність. Позивачка ОСОБА_2 самостійно вирішила працювати за відповідною професією в умовах впливу шкідливих виробничих факторів довготривалий час. Наявність на робочому місці позивачки шкідливих виробничих факторів є наслідком недосконалості виробничої технології безпосереднього обєктивного явища, яке знаходиться поза межами впливу відповідача та обумовлюється рівнем науково-технічного розвитку відповідної галузі науки, надбання та досягнення якої, лише використовується ПАТ ЗФЗ. На підставі викладеного, враховуючи відсутність доказів відповідності бажаної позивачкою сатисфакції моральної (немайнової) шкоди засадам розумності, виваженості, та справедливості, наявність в діях позивачки грубої необережності, прийняти рішення за позовом ОСОБА_2 до ПАТ ЗФЗ про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя внаслідок професійного захворювання, з урахуванням викладеного в запереченнях.

У звязку з наданням представником відповідача клопотання про розгляд справи у спрощеному порядку з повідомленням сторін, ухвалою від 22.02.2018 року Хортицького районного суду м. Запоріжжя продовжено подальший розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання представник третьої особи не зявилась.

У судовому засіданні представник позивача і позивач підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позову з мотивів викладених у відзиві.

Вислухавши пояснення учасників розгляду, перевіривши докази по справі, суд встановив юридичні факти та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 11.08.1981 року працювала на підприємстві відповідача машинистом крана(а.с.10).

23.05.2011 року на підставі наказу № 316-к від 23.05.2011 року, ОСОБА_2 була звільнена за власним бажання у звязку з виходом на пенсію(а.с. 10 зворот).

01.12.2011 року на підставі наказу № 796/к від 30.11.2011 року, ОСОБА_2 була прийнята на роботу машинистом крана(а.с.11).

30.01.2017 року на підставі наказу № 58/к від 27.01.2017 року, ОСОБА_2 була звільнена за станом здоровя(а.с. 11).

Висновком ДУ «Український НДІ промислової медицини» м. Кривий Ріг від 24.11.2016 року за № 1515, у ОСОБА_2 встановлено професійне захворювання. Відповідно Медичного висновку ДУ «Український НДІ промислової медицини» м.Кривий Ріг від 24.11.2016 року за № 1515, ОСОБА_2 встановлено діагноз: вібраційна хвороба першої-другої стадії: синдром церебрально-переферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркуляторною енцефалопатією з вестибулопатією, вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях; та синдромом полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійким больовим компонентом на шийному і попереково-крижовому рівнях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечьолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), остеоартрозу ліктьових (ПФ першого-другого ст.), та колінних (ПФ першого-другого ст.) суглобів, тазостегнового періартрозу (ПФ першого-другого ст.). Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пилотоксичний бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), група «А».ЛН першого ст.(а.с. 3-4).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, затвердженого 15.12.2016 року, професійне захворювання у ОСОБА_2 виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, а причиною виникнення професійного захворювання встановлено, наявність на робочих місцях ОСОБА_2 шкідливих виробничих факторів(а.с. 7-9).

Згідно до Довідки МСЕК від 16.01.2017 року, ОСОБА_2 встановлена третя група інвалідності, 50% втрати професійної працездатності, безстроково, та рекомендоване амбулаторне і стаціонарне лікування(а.с.6, 26).

Відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого №15148, виписки епікриз № 4438/1306 з медичної картки стаціонарного хворого, ОСОБА_2 у 2016, 2017 роках проходила стаціонарне лікування с приводу захворювання(а.с. 12-15).

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Таким чином суд приходить до висновку, що професійне захворювання позивача виникло з вини відповідача.

Посилання відповідача щодо відсутності його вини в отриманні позивачем професійного захворювання, суд вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються дослідженими документальними доказами.

Твердження відповідача про наявність в діях позивачки грубої необережності, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рн/2004 констатує, що ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем захворювань, і пов'язані з ними фізичні, емоційні переживання і моральні страждання, потреба у лікуванні, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, докладання додаткових зусиль для організації свого життя і наслідків, що наступили, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково у розмірі 50000 грн. із розрахунку 1000 грн. за кожен відсоток втрати професійної працездатності.

Оскільки позивач по даній категорії справ звільнена від сплати судового збору при подачі позову, то відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, ці витрати підлягають стягненню з відповідача

Керуючись ст. 12, 89, 141, 279, 263, 264, 354 ЦПК України, ст.153, 237-1 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Запорізький завод феросплавів»(69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11, ) на користь ОСОБА_2(ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн. НОМЕР_1, м. Запоріжжя пр. Ювілейний б. 45 кв. 112) моральну шкоду у звязку з отриманням професійного захворювання у розмірі 50000(пятдесят тисяч) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Запорізький завод феросплавів»(69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11, ) на користь держави судовий збір у розмірі 704(сімсот чотири) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Запорізької області протягом 30 днів.

Суддя:

Повний текст рішення виготовлений 11.04.2018 року.

Суддя: