Дата документу 03.04.2018
Справа № 320/6157/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Купавської Н.М.

при секретарі - Чудаковій А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Мелітопольська районна державна адміністрація, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали повністю та пояснили, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2012 року. Від даного шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2013 року вони з відповідачем мешкають окремо, а 10.10.2014 рішенням суду їхній шлюб було офіційно розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, матеріально не забезпечує його, рішенням суду з нього у примусовому порядку стягуються аліменти, по сплаті яких він має заборгованість. Дитина часто хворіє, відповідач жодного разу навіть не поцікавився про стан здоров'я сина та не допоміг грошима на ліки. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача.

Відповідач в судове засідання не з'явився, судова повістка повернулася з відміткою пошти: «за вказаною адресою не проживає».

Як вбачається з матеріалів справи позивачкою було надано адресу ОСОБА_2 за місцем його реєстрації. Інших відомостей щодо місця перебування чи проживання відповідача немає.

Відповідно до ч.7 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємця - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Повідомлень про причини неявки, письмових заперечень від нього не надходило.

Представник органу опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області Шкурко Т.А. вважає, можливим позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_5 та надала висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника, представника органу опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 10 жовтня 2014 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду. Після розірвання шлюбу позивачкою було змінено прізвище на дошлюбне «Чіркова», що підтверджується відповідним свідоцтвом та рішенням суду /а.с.9,13/.

Відповідно до свідоцтва про народження батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_7 та ОСОБА_2 /а.с.10/.

Малолітній ОСОБА_3 мешкає разом із позивачкою, що підтверджується довідкою з місця проживання /а.с.11/.

Позивачка просить суд позбавити відповідача батьківських прав у зв'язку з ухиленням його від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини. Ухилення від участі у вихованні дитини полягає в тому, що відповідач не спілкувався з дитиною, не цікавився його розвитком тощо. Ухилення від участі в утриманні дитини полягало в несплаті відповідачем аліментів у зв'язку з чим позивачка двічі зверталась до суду з позовами про стягнення пені за несплату аліментів.

Відповідно до ст. 12, 81 ч. 1, 6 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.ст.153, 157 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дітей є підставою для позбавлення судом їх батьківських прав відповідно до вимог пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

Пунктом 18 Постанови Пленуму ВС України від 30 березня 2007 року за N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Суд вважає, що виходячи з матеріалів справи позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 не сприяє позитивному результату у долі дитини, який мав би настати після цього.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Позивачка в своїх позовних вимог посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, однак, на підтвердження цієї обставини нею не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів.

В наданому суду висновку органу опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав зазначено, що за даними Новгородківської сільської ради відповідач характеризується позитивно, при співбесіді із ним повідомив, що позивачка перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною.

Суд вважає, що фактично органом опіки та піклування не надано висновку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки в ньому вказано, що враховуючи недостатність фактів, які б доводили ухилення від виконання батьківських обов'язків ОСОБА_2, орган опіки та піклування пропонує прийняти рішення на розсуд суду.

Пояснення свідка ОСОБА_8 про те, що відповідач не спілкується та не відвідує дитину, суд не розцінює, як ухилення від виконання батьківських обов'язків.

Посилання позивачки на ухилення відповідача від забезпечення дитини матеріально також не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки суду не надано доказів заборгованості по аліментах.

Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що необхідність застосування крайнього заходу до ОСОБА_2 такого, як позбавлення батьківських прав, є передчасним та таким, що не відповідає матеріалам справи.

Таким чином, позивачкою не надано суду жодного доказу на підтвердження позовних вимог, а тому, суд не вбачає необхідності в застосуванні крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини, а тому, в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,81,89, 264, 265 ЦПК України, ст.ст.153, 157, 164-169 СК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Мелітопольська районна державна адміністрація, про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ: