Справа № 750/9881/17 Провадження № 22-ц/795/490/2018 Головуючий у I інстанції - Логвіна Т. В. Доповідач - Шитченко Н. В.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Шитченко Н.В.,

суддів: Бечка Є.М., Євстафіїва О.К.,

позивач: ОСОБА_2,

відповідач: Публічне акціонерне товариство

"Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк",

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про стягнення коштів,

місце ухвалення рішення суду - м. Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 22 лютого 2018 року, -

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», в якому просила стягнути з відповідача 61,5 доларів США - плати за користування коштами вкладу за період з 04 липня по 01 вересня 2016 року та 19,42 долари США - 3 % річних за неправомірне користування вкладом за період з 04 липня по 01 вересня 2016 року, а всього 80,92 долари США, що за курсом НБУ еквівалентно 2151,66 грн. Заявлені вимоги мотивувала тим, що відповідачем порушено термін повернення депозиту згідно укладеного 05 січня 2016 року договору банківського вкладу, яким він продовжував користуватись, у зв'язку з чим банк повинен відшкодувати їй проценти за користування депозитними коштами понад строки, встановлені у договорі, а також 3 % річних.

Рішенням від 12 лютого 2018 року Деснянський районний суд м. Чернігова позов ОСОБА_2 задовольнив частково. Стягнув з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на користь позивача 3 % річних за період з 04 липня по 01 вересня 2016 року в сумі 19,42 долари США, що еквівалентно 526,97 грн. В іншій частині позовних вимог відмовив. Вирішив питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість висновків суду, просить змінити рішення суду, скасувавши його в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення плати за користування вкладом за період з 04 липня по 01 вересня 2016 року в сумі 61,5 доларів США та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зазначені вимоги, а також стягнути понесені нею судові витрати у розмірі 2794,41 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не взяв до уваги тієї обставини, що діючим законодавством і умовами укладеного договору передбачено повернення коштів одноразово з виплатою в момент пред'явлення сертифікату банку для виплати, в чому і полягає перевага депозитного сертифіката. Позивач зазначає, що, встановивши обмеження у виплаті коштів вкладу і процентів після настання зазначеного у сертифікаті терміну, банк позбавив її права вкладника, передбаченого ст. 13 ЗУ «Про цінні папери та фондовий ринок» та ст. 1065 ЦК України.

Вказує, що відповідно до постанови правління НБУ «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 13 грудня 2016 року (в редакції, чинній до 24 серпня 2017 року) погашення іменних ощадних (депозитних) сертифікатів, номінованих в іноземній валюті, зі строком їх обігу не менше шести місяців здійснюється банком без обмеження сум після настання терміну, зазначеного в цьому сертифікаті, отже на такий сертифікат не поширюються обмеження, встановлені НБУ, у виплаті валюти у межах 1500 грн.

Також вважає протиправним посилання районного суду про закінчення дії укладеного договору у зв'язку із настанням дати повернення вкладу, оскільки, у відповідності до ч. 4 ст. 1060 ЦК України, яку фактично застосував суд, вона вимагала повернення вкладу, про що надала відповідні докази, отже закінчення строку дії договору не припиняє зобов'язання банку повернути вклад, і договір діє до повного повернення банком коштів. Натомість банк, не виплативши фактично всю суму вкладу, самовільно перевів кошти на поточний рахунок і тривалий час, всупереч умов договору, продовжував користуватись вкладом.

На думку заявника суд безпідставно обмежив її у відшкодуванні відповідачем усієї суми понесених нею судових витрат у справі.

У наданому відзиві представник відповідача, вважаючи судове рішення таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Доводи відзиву зводяться до того, що внаслідок обмежень, встановлених НБУ в силу незалежних обставин, з метою виконання прийнятих зобов'язань перед всіма клієнтами, банк здійснював виплату коштів з поточних рахунків клієнтів в межах 5000 грн щоденно, або еквівалент цієї суми в іноземній валюті. Відповідно до рішення Тарифного Комітету ПАТ «Промінвестбанк» від 24 червня 2015 року після закінчення терміну дії договору на користь вкладника нараховувалися та були сплачені проценти за користування грошовим вкладом у розмірі 0,1 % в іноземній валюті, у зв'язку з чим суд правомірно відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_2 в цій частині.

Також, з урахуванням положень ст.ст. 530, 598, 1058, 1060 ЦК України, посилається на обґрунтованість висновку суду про закінчення дії укладеного договору саме по настанню визначеної у договорі дати повернення вкладу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Предметом оскарження рішення суду першої інстанції є лише частина заявлених ОСОБА_2 вимог про стягнення плати за користування вкладом за період з 04 липня по 01 вересня 2016 року в сумі 61,5 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних, суд першої інстанції, посилаючись на приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України, констатував доведеність факту прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання. Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення на користь ОСОБА_2 процентів за користування вкладом, районний суд виходив з того, що строк дії договору банківського вкладу закінчився 03 липня 2016 року, і умовами договору не передбачено можливості його автоматичної пролонгації та зміни умов в односторонньому порядку. Також зазначив, що банком після закінчення терміну дії договору на користь вкладника нараховувалися та були сплачені проценти за користування грошовим вкладом за ставкою для вкладів на вимогу, що підтверджується випискою з рахунків позивача.

Виходячи з пропорційності задоволених позовних вимог, суд, у відповідності ст. 141 ЦПК України, дійшов висновку про стягнення 876,79 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 05 січня 2016 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 був укладений договір банківського вкладу, що підтверджується договором-анкетою про отримання банківського продукту «Депозит» (а.с. 3). Згідно умов блоку 3 договору банк відкриває на ім'я клієнта поточний рахунок для здійснення операцій за банківським вкладом (депозитом), а клієнт розміщує у банку вклад (депозит) у сумі 8000 доларів США з процентною ставкою 9,5 % річних на період з 05 січня по 03 липня 2016 року.

Виданий позивачу депозитний (іменний) сертифікат підтверджує розміщення клієнтом вкладу на зазначених умовах (а.с. 4). Повернення вкладу та процентів за вкладом клієнту здійснюється банком виключно за умови пред'явлення оригіналу сертифікату. Погашення сертифікату здійснюється згідно з чинним законодавством України та актами НБУ.

04 липня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до ПАТ «Промінвестбанк» із заявою про виплату коштів вкладу з належними відсотками відповідно до іменного сертифікату, строк дії якого закінчився 03 липня 2016 року (а.с. 5).

Листом від 08 липня 2016 року, адресованим на ім'я представника заявника, ПАТ «Промінвестбанк» повідомило, що у зв'язку з тимчасовими фінансовими труднощами та з метою виконання прийнятих зобов'язань перед всіма клієнтами, банк здійснює виплату коштів з поточних рахунків клієнтам щоденно в межах можливості банку, яка на даний час передбачає видачу готівкових коштів у національній валюті до 5000 грн, або еквівалент цієї суми в іноземній валюті, на добу на одного клієнта. 04 липня 2016 року кошти по депозитному сертифікату, а саме 8299,21 долар США було перераховано на поточний рахунок № НОМЕР_1, відкритий у банку на ім'я ОСОБА_2, з якого в період з 04 липня по 08 липня 2016 року було видано кошти у розмірі 900 доларів США (а.с. 5 зворот).

З виписки по особовому рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 вбачається, що в період з 04 липня по 01 вересня 2016 року зі вказаного рахунку проводилась видача частинами грошових коштів в іноземній валюті у загальному розмірі 8299,21 долар США, а саме, 299,21 долар США - виплата відсотків та 8000 доларів США - переказ коштів по погашеним сертифікатам (а.с. 7-11).

За змістом положень ст. 66 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України у формі адміністративного регулювання, зокрема, встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків.

Постановою правління НБУ від 3 березня 2015 року № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», що була чинною на час виникнення спірних відносин визначено, що уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних і депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 грн на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ.

Сторонами не заперечується, що внаслідок обмежень НБУ відповідач здійснював виплату коштів з поточних рахунків клієнтів в межах 5000 грн щоденно або еквівалент цієї суми в іноземній валюті.

У блоці 3 Договору банківського вкладу, що укладений між сторонами, визначено, що невід'ємною частиною цього договору є Договір комплексного обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Промінвестбанк»/Загальні умови надання банківських, фінансових та інших послуг, розміщені на інтернет-сторінці банку www.pib.ua (далі - Загальні умови) і умови цього договору визначаються Загальними умовами і цим Договором банківського вкладу.

Відповідно до п. 2.4 Договору комплексного обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Промінвестбанк»/Загальних умов надання банківських, фінансових та інших послуг, у разі накладенні на Депозит арешту або обмеження права вкладника розпоряджатись Депозитом іншим чином відповідними державними органами у випадках, передбачених законодавством України, або застосування Банком притримання коштів на Депозитному Рахунку, або передачі майнових прав у заставу, або неможливості зарахування (повернення) коштів на поточний рахунок Вкладника з причин, що не залежать від волі Банку, внаслідок чого Депозит залишається на Депозитному Рахунку після дати повернення Депозиту, визначеної відповідно до Договору банківського депозиту, проценти за Депозитом з такої дати нараховуються за ставкою для Депозитів на вимогу (поточними рахунками).

Пунктом 3.1 Загальних умов визначено, що повернення Депозиту здійснюється на Поточний рахунок вкладника, зазначений в Договорі-анкеті, з якого такий Депозит переказується Банком на поточний рахунок з використанням платіжної карти вкладника, зазначений в Договорі-Анкеті. (а.с. 30 зворот)

Рішенням Тарифного Комітету ПАТ «Промінвестбанк» № 33 від 24 червня 2015 року встановлено нарахування процентів на залишок коштів по поточному рахунку та по вкладам на вимогу в розмірі 0,10% в іноземній валюті.(а.с. 32-33)

За положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч 1ст. 598 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) (ч. 1 ст. 1060 ЦК України).

Отже аналіз вищенаведених правових норм та умов договору банківського вкладу дає колегії суддів підстави дійти висновку про те, що зобов'язання ПАТ «Промінвестбанк» перед вкладником за договором банківського вкладу (депозиту) припинились у строк, встановлений договором банківського вкладу, тобто 03 липня 2016 року.

Таким чином, 04 липня 2016 року відповідач, відповідно до умов укладеного між сторонами депозитного договору (п. 3.1 Загальних умов, що є складовими вказаного правочину), правомірно виплатив вклад шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 8299,21 долар США. При цьому обмеження у видачі готівки відбулись не з вини відповідача, а були встановлені НБУ. Відповідно є безпідставними посилання заявниці в апеляційній скарзі на відсутність у відповідача правових підстав для перерахування коштів на поточний рахунок і необхідність повернення коштів саме одноразовою виплатою при пред'явленні сертифікату. З цих же підстав відхиляються доводи ОСОБА_2 відносно того, що вона, як вкладник, не надавала своєї згоди на розміщення отриманих коштів депозитного сертифікату на поточному рахунку банку.

Не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідно до постанови правління НБУ «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 13 грудня 2016 року (в редакції, чинній до 24 серпня 2017 року) погашення іменних ощадних (депозитних) сертифікатів, номінованих в іноземній валюті, зі строком їх обігу не менше шести місяців здійснюється банком без обмеження сум після настання терміну, зазначеного в цьому сертифікаті, а отже на такий сертифікат не поширювались обмеження, встановлені НБУ, оскільки вказані положення постанови правління регулювали порядок погашення іменних ощадних (депозитних) сертифікатів, строк обігу яких був не менше шести місяців. Відповідно до умов наявного в матеріалах даної цивільної справи депозитного сертифікату серії НОМЕР_2 (а.с. 4), термін його обігу визначено з 05 січня по 03 липня 2017 року, тобто він становив менше шести місяців.

У зв'язку з викладеним зобов'язання банку перед вкладником за договором банківського вкладу (депозиту) припинились у строк, встановлений договором банківського вкладу, та між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору банківського рахунку.

Закінчення строку дії договору не припиняє зобов'язальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені ч. 1 цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Оскільки з 04 липня 2016 року (день перерахування банком депозитного вкладу на поточний рахунок вкладника) між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору банківського рахунку за користування грошовими коштами, які знаходились на рахунку клієнта, банк правомірно нарахував відсотки в розмірі, встановленому цим договором, що підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_1 в період з 04 липня по 01 вересня 2016 року, отже доводи апеляційної скарги про необхідність стягнення з відповідача заявленої суми коштів у розмірі 61,50 доларів США спростовуються наявними у справі наведеними вище доказами.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність порушених прав ОСОБА_2 в частині не нарахування банком процентів за користування вкладом у розмірі, що передбачений договором, після закінчення строку його дії і правильність висновків суду першої інстанції в цій частині.

Колегія суддів вважає обґрунтованим рішення суду про часткове задоволення вимог ОСОБА_2 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката, оскільки він прийнятий у відповідності положень ч. 3 ст. 137, ч. 3 ст. 141 ЦПК України. В апеляційній скарзі не наведено жодних доводів, виходячи з яких апеляційний суд міг би зробити висновок про неправильність розрахунку витрат або мотивів, що наведені судом першої інстанції при визначенні їх розміру.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 367-369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 11 квітня 2018 року.

Головуючий:Судді: