КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи № 759/10058/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4178/2018

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Шум Л.М., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота», третя особа ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги, -

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, уточнивши який зазначив, що 12 квітня 2017 року між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та ОСОБА_2 було укладено Договір №157 про відступлення прав вимоги, за яким, було відступлено право вимоги за наступними договорами:

- Договір № 253/07-А про надання споживчого кредиту від 26 листопада 2007 року, з урахуванням всіх змін до нього, укладений між АКБ «Золоті ворота», правонаступником якого є ПАТ «Банк Золоті Ворота», як первісним кредитором, та позичальником ОСОБА_1;

- Договір застави від 26 листопада 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською І.О., № 3981, укладений між АКБ «Золоті ворота», правонаступником якого є ПАТ «Банк Золоті Ворота», як первісним іпотекодержателем, та заставодавцем ОСОБА_6;

- Договір поруки № 253/П-А-07 від 26 листопада 2007 року, укладений між АКБ «Золоті ворота», правонаступником якого є ПАТ «БанкЗолоті Ворота», як первісним кредитором та ОСОБА_6

Розмір прав вимоги, що відступаються Банком на користь нового кредитора згідно умов цього Договору, станом на 12 квітня 2017 року становить: 552,90 доларів США (еквівалент 14 869,57 грн.) простроченого кредиту, 181,97 доларів США (еквівалент 4 893,86 грн.) прострочених процентів, 25 120,96 грн. пені, 23 556,81 грн. простроченої щомісячної комісії.

Зазначені дії порушують права кредитора, оскільки безпідставно збільшується сума заборгованості, встановлена рішенням суду між позивачем та ПАТ «Банк Золоті Ворота», а крім цього, ОСОБА_2 не може бути стороною договору факторингу, оскільки не є юридичною особою, не включений до реєстру фінансових або банківських установ, не має ліцензії на здійснення факторингових операцій.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на положення ст.ст. 203, 215, 1077, 1078, 1080 ЦК України, п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», позивач просив визнати недійсними договір №157 про відступлення прав вимоги від 12 квітня 2017 року, а також договір про відступлення права вимоги за договором застави від 12 квітня 2017 року. (а.с.1-3, 18-20)

Представник відповідача ПАТ «Банк Золоті Ворота» - Комаровський Д.В. подав відзив на позовну заяву, в якому із посиланням на безпідставність заявлених вимог, просив відмовити у задоволенні позову. Вказував, що між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення прав вимоги, а не договір факторингу. (а.с.50-54)

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПАТ «Банк Золоті Ворота», третя особа ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги відмовлено. (а.с.76-79)

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року і постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити. На обґрунтування скарги зазначив, що суд не врахував вимог законодавства та фактичних обставин на які позивач посилався обґрунтовуючи заявлені вимоги та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову. Оскільки оспорюваний договір містить умови щодо оплати новим кредитором ціни відступлення прав вимоги, вважав, що між відповідачами було укладено саме договір факторингу. (а.с.81-85)

Представник ПАТ «Банк Золоті Ворота» - Комаровський Д.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому із посиланням на необґрунтованість доводів апеляційної скарги просив її відхилити, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року залишити без змін. (а.с.107-112)

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, його представник адвокат ОСОБА_8 підтримали скаргу і просили її задовольнити. Представник відповідача ПАТ «БанкЗолоті Ворота» - адвокат Пілюченко І.Г. заперечувала проти скарги і просили її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені шляхом відправлення поштових повідомлень, розміщенням оголошення на веб-сайті Судова влада України, тобто належним чином, про що у справі є докази. (а.с.93-106)

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що 26 листопада 2007 року між АКБ «Золоті ворота», правонаступником якого є ПАТ «Банк Золоті Ворота», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 253/07-А, відповідно до умов якого позивачу був наданий кредит, та договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською І.О., за яким позивач передав в заставу Банку автомобіль FORD FOCUS, р.н. НОМЕР_1.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 04 грудня 2014 року № 781 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Золоті Ворота» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 грудня 2014 року № 142 про початок здійснення процедури ліквідації цього Банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку. Процедура ліквідації Банку триває.

09 березня 2017 року проведені електронні торги, результати яких оформлені протоколом № UA-EA-2017-03-30-000058-с (номер лоту Q81463b2944). До активів лоту віднесене право вимоги за вищевказаними кредитним договором і договором застави. Переможцем торгів визначено ОСОБА_2 (а.с.62)

За результатами електронних торгів, 12 квітня 2017 року між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та ОСОБА_2 було укладено Договір № 157 про відступлення прав вимоги, за яким, в порядку та на умовах, визначених цим договором, Банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до: фізичної особи позичальника/заставодавця та фізичної особи поручителя, зазначених у додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов'язки боржників за кредитним договором, договором застави та договором поруки, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти в сумі 1494 грн. 35 коп. у порядку, визначеному цим договором. (а.с.4-7)

12 квітня 2017 року між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та ОСОБА_2 було також укладено договір про відступлення прав вимоги за договором застави, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською І.О. 26 листопада 2007 року за реєстровим № 3981, згідно умов якого ПАТ «Банк Золоті Ворота» передав ОСОБА_2, а останній прийняв від Банку всі права та обов'язки належні ПАТ «Банк Золоті Ворота» за договором застави, який був укладений між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та ОСОБА_1 Зазначений договір було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу у Харківській області Калінчук І.В. 12 квітня 2017 року, зареєстровано в реєстрі за № 498. (а.с.9-10)

Додатком №1 до Договору №157 про відступлення прав вимоги від 12 квітня 2017 року зазначено реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, а саме:

- Договір № 253/07-А про надання споживчого кредиту від 26 листопада 2007 року, з урахуванням всіх змін до нього, укладений між АКБ «Золоті ворота» (правонаступником якого є ПАТ «Банк Золоті Ворота»), як Первісним кредитором, та позичальником ОСОБА_1;

- Договір застави від 26 листопада 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською І.О., № 3981, укладений між АКБ «Золоті ворота», правонаступником якого є ПАТ «Банк Золоті Ворота», як первісним іпотекодержателем, та заставодавцем ОСОБА_1;

- Договір поруки № 253/П-А-07 від 26 листопада 2007 року, укладений між АКБ «Золоті ворота» (правонаступником якого є ПАТ «Банк Золоті Ворота»), як Первісним кредитором, та ОСОБА_6 (а.с.8)

Колегія суддів перевірила і відхилила доводи апелянта про визнання недійсним оспорюваних правочинів із заявлених позивачем підстав, враховуючи наступне.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: на відкритих торгах (аукціоні); шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках) (частина шоста статті 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач ОСОБА_2 мав право, як фізична особа, брати участь в електронних торгах із продажу права вимоги за вищевказаним кредитним договором та договором застави.

За статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, законодавством передбачений перелік підстав для визнання правочину недійсним.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

При цьому, однією з відмінних ознак факторингу від інших правочинів з відступлення права вимоги, є передача грошових коштів в розпорядження за плату, тобто взамін права вимоги клієнт отримує послугу, що полягає в передачі грошових коштів у розпорядження на певний час, з обов'язком повернення цих коштів та оплати часу користування ними.

Таких вищенаведених ознак, притаманних договору факторингу, оспорювані позивачем ОСОБА_1 договір №157 про відступлення прав вимоги від 12 квітня 2017 року, а також договір про відступлення права вимоги за договором застави від 12 квітня 2017 року не містять.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки, в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Посилання апелянта на висновок Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 колегія суддів відхилила, оскільки у господарській справі судом були встановлені інші фактичні обставини, за якими Банк (первісний кредитор) уступив грошову вимогу до іншої юридичної особи (боржника) в обмін на грошові кошти в сумі 1 693 908,74 грн., які новий кредитор зобов'язався сплатити первісному кредитору, тобто фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника), що є основною ознакою договору факторингу.

З урахуванням зазначених норм права та встановлених обставин, колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції, що договір №157 про відступлення прав вимоги від 12 квітня 2017 року, а також договір про відступлення права вимоги за договором застави від 12 квітня 2017 року є договорами відступлення права вимоги, а не договорами факторингу, що зумовлює відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання цих договорів недійсними.

Крім того, позивачем не наведено і судом не встановлено підстав визнання недійсними договору №157 про відступлення прав вимоги від 12 квітня 2017 року, а також договору про відступлення права вимоги за договором застави від 12 квітня 2017 року, що були укладений між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та ОСОБА_2

Враховуючи вищевикладені вимоги законодавства та фактичні обставини справи в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заявленого позову.

За таких обставин, рішення районного суду є законним і обґрунтованим, доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність ухваленого судом рішення, тому з огляду на вимоги ст. 375 ЦПК України, колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 07 грудня 2018 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова