АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2018 року м. Чернівці

справа № 724/1687/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І. Б.

секретар Герман Я.І.

з участю представника позивачки ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 січня 2018 року (головуючий у суді першої інстанції - суддя Гураль Л. Л.),

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Зазначала, що з січня 2010 року по березень 2017 року вона з відповідачем проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_5.

Посилаючись на те, що на даний час сторони проживають окремо, відповідач участі у вихованні дитини не приймає та матеріальної допомоги не надає, дитина знаходиться на її утриманні, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь на утримання їхньої малолітньої дитини аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду до повноліття дитини.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 січня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5 аліменти у твердій грошовій сумі по 800 грн щомісячно, починаючи з 16 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру аліментів, стягнувши з відповідача ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання доньки ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн на місяць.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального права та обставинам справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з обов'язку відповідача утримувати свою малолітню доньку та з можливості сплати аліментів у розмірі 800 грн щомісячно.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У справі встановлено, що ОСОБА_2 є батьком малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що визнається сторонами та стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24 березня 2016 року.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 1 ст.184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням обставин, викладених у ч. 1 ст.182 цього Кодексу.

За вимогами ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних, чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є працездатним, має мінливий дохід, а тому висновок про необхідність стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для зміни оскаржуваного рішення, а підстави для виходу за межі доводів та вимог апеляційної скарги відсутні.

Так, заявниця стверджує, що судом першої інстанції неправильно застосовано указані вище норми матеріального права оскільки факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині утримання відповідного розміру не враховується при визначенні розміру аліментів.

Проте такі доводи заявниці спростовуються змістом норми ч. 1 ст. 182 СК України, відповідно до якої суд, крім іншого, враховує матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей тощо.

Заявниця посилається на те, що відповідач є працездатною особою, проте це враховано судом першої інстанції.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивачка не посилалася на докази того, що за своїм майновим та іншим станом відповідач може сплачувати аліменти у розмірі 1500 грн щомісячно й такі докази у справі відсутні.

В суді апеляційної інстанції представник позивачки надала інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про наявність на праві власності у відповідачі земельної ділянки площею 0,7018 га за цільовим призначенням для ведення сільськогосподарського товарного виробництва.

Проте указане не є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів, оскільки цей доказ позивачка мала можливість подати до суду першої інстанції, а його зміст не свідчить, що відповідач має певні доходи від використання земельної ділянки.

Заявниця посилається на неврахування судом першої інстанції її статусу та статусу дитини як внутрішньо переміщених осіб, а відповідно підстави для збільшення частки відповідача у несенні витрат та утримання дитини.

Такі доводи не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину урегульовано ст. 185 СК України, а з цих правових підстав позов не заявлявся.

Визначаючи розмір аліментів у 800 грн, щомісячно, суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що у відповідача є ще троє неповнолітніх дітей, на утримання яких він сплачує аліменти.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є по суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його зміни.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 10 квітня 2018 року.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: І. М. Литвинюк

І. Б. Перепелюк