ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/52/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

Пєнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Гриньова А.М.,

за участю: позивача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6, третьої особи ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/22739/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 травня 2018 року (суддя Мазурок О.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_9, ОСОБА_7, про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи та представників, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_8, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_9, ОСОБА_7, про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації Хмельницького міськвиконкому 12 грудня 1996 року, згідно з розпорядженням від 12 грудня 1996 року за №14880 та зареєстрованим в Хмельницькому бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу за номером 13563, в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим №3744497 їй, відповідачу та дітям, третім особам по справі, в рівних частинах кожному належала квартира АДРЕСА_1. Проте вказану квартиру в грудні 2003 року вони за договором міни поміняли на квартиру АДРЕСА_2. Внаслідок чого позивач ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_8 та їхні діти набули в рівних частках право власності на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 55,2 кв.м. У 2012 році сторони розірвали шлюб.

Позивач, посилаючись на те, що квартира є неподільною, частка відповідача у спільній частковій власності є незначною, спільне володіння і користування зазначеною квартирою є неможливим, припинення права на частку не завдасть істотної шкоди відповідачу, просила суд припинити право ОСОБА_8 на 1/4 частини квартири АДРЕСА_2.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 травня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_8, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_9, ОСОБА_7 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників відмовлено.

Повернуто з депозитного рахунку ОСОБА_4 кошти в сумі 142347 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. При цьому посилається на порушення судом норм матеріального права. Судом не взято до уваги що у сторін склалися неприязні відносини, позивач змушена була звертатись до правоохоронних органів у зв'язку з неправомірною поведінкою відповідача, який створює неможливі умови для проживання сім'ї, та не несе витрат по утриманню житла. Крім того, судом не враховано, що припинення права власності не завдасть істотної шкоди співвласнику (відповідачу), оскільки він забезпечений житлом та має у власності три квартири.

ОСОБА_8 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 травня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 - без задоволення.

В судовому засіданні позивач та її представник, третя особа підтримали апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що за договором міни від 30 грудня 2003 року ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, та ОСОБА_7 набули в рівних частках кожен право власності на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 55,2 кв.м. (а.с. 6, 26-28 т. 1).

Згідно з правовстановлюючими документами квартира АДРЕСА_2 складається з трьох житлових кімнат, площею 40,6 кв.м., кухні, площею 6,1 к.в.м., ванної кімнати, площею 2,7 кв.м., коридору, площею 4,9 кв.м., кладової, площею 0,9 кв.м.

Разом з тим, як вбачається з копії технічного паспорту від 04.01.2017 року, в квартирі здійснено перепланування квартири та самочинну прибудову, внаслідок чого технічна характеристика квартири змінилась та житлова площа становить 40,6 кв.м., кухня - 5,9 кв.м., санвузол - 3,9 кв.м., коридор, площею 3,8 кв.м., вбудована шафа - 0,9 кв.м., зимовий сад площею 11,2 кв.м.

За таких обставин, судом першої інстанції правильно не взято до уваги висновок експерта №456/017 від 24.03.2017 року щодо ринкової вартості 1/4 частки квартири АДРЕСА_2, станом на 23.03.2017 року в розмірі 142 347 гривень, оскільки експертом при проведенні оцінки врахована площа квартири згідно з правовстановлюючими документами, в той час коли в результаті проведеної самочинної прибудови (зимового саду) такий об'єкт втратив тотожність з тим, на який співвласниками отримано право власності (а.с. 52-81 т. 1). З огляду на це, не може бути взято до уваги і висновок експерта №38/17 від 17.07.2017 року щодо визначення вартості квартири, виходячи з її площі в розмірі 66,3 кв.м. (а.с. 161-177 т. 1).

Разом з тим, експертом встановлено, що виділ в натурі 1/4 частки квартири технічно неможливий (а.с. 62 т. 1).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 є також власником квартири АДРЕСА_5 та квартири АДРЕСА_6 по АДРЕСА_7 (а.с. 86, 131, 243 т. 1).

За договором дарування частки у праві власності на квартиру від 26.07.2017 року ОСОБА_7 подарував, а ОСОБА_4 прийняла в дар 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 (а.с. 6 т. 2). Відповідно, ОСОБА_4 стала власником 1/2 частини цієї квартири.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до статті 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Верховний Суд України у постанові від 15 травня 2013 року, ухваленій у справі № 6-37цс13, зазначав, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З урахуванням викладеного вище, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що 1/4 частини квартири не можна вважати незначною, а тому позбавлення права на частку у спірному майні може завдати істотної шкоди інтересам відповідача.

Крім того, беззаперечних доказів вартості спірного майна, неможливості спільного володіння і користування сторонами спірною квартирою позивачем суду не надано.

Наявні в матеріалах справи письмові пояснення ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_11, висновок Південно-Західного ВМ ХМВ УМВС України в Хмельницькій області не є належними та допустимими доказами неможливості спільного володіння і користування сторонами спірною квартирою (а.с. 134-143, 145 т. 1).

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості спільного володіння та користування сторонами квартирою також не підтверджені належними доказами та ґрунтуються на припущеннях.

Наведені у апеляційній скарзі доводи про те, що суд першої інстанції не врахував обставин щодо належності відповідачу іншого житла є безпідставними, оскільки суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, тому жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, які відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Крім того, встановлення факту належності відповідачу іншого нерухомого майна не дає підстав для висновку, що позбавлення відповідача 1/4 частки в спірній квартирі не завдасть істотної шкоди його інтересам.

Разом з тим, підставними є доводи апеляційної скарги щодо помилкового застосування судом положень ст. 376 ЦК України, яка не регулює спірні правовідносини, однак це не призвело до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги також не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність.

А тому, підстав у межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 грудня 2018 року.

Судді: /підпис/ І.В. Пєнта

/підпис/ А.П. Корніюк

/підпис/ О.І. Талалай

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду І.В. П'єнта

______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Мазурок О.В. Провадження № 22-ц/4820/52/18

Доповідач - П'єнта І.В. Категорія № 5