У Х В А Л А

Справа № 2-219/10

провадження № 4-с/0285/18/18

05 грудня 2018 року м. Новоград-Волинський

Новоград - Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Сташківа Т.Б., за участі секретаря судового засідання Медяної І.В. та осіб, які беруть участь у справі:

скаржник: ОСОБА_1

представник державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області ОСОБА_2

представник АТ «ОСОБА_3 Аваль» - не прибув

розглянувши у судовому засіданні скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа: акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль», про визнання неправомірними дій державного виконавця Грабовського Вадима Петровича Новоград-Волинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області та зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця Грабовського Вадима Петровича Новоград-Волинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області (далі державний виконавець) щодо прийняття виконавчого листа № 2-219/10 від 09.04.2010 року до виконання; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 19.10.2018 року за № 57472202, та постанову про арешт майна боржника від 19.10.2018 року за № 57472202.

В обґрунтування скарги зазначає, що 25.10.2018 року отримав постанову державного виконавця про примусове стягнення з нього кредитних коштів на користь ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», винесеної на виконання виконавчого листа, виданого 09.04.2010 року, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили 30.03.2010 року. Вважає, що оскільки 31.03.2010 року розпочався строк на примусове виконання судового рішення, а стягувач всупереч вимогам закону предявив виконавчий лист до виконання лише 19.08.2018 року, тобто після спливу трирічного строку на примусове виконання, тому вважає, що постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника є незаконними і підлягають скасуванню.

Крім того зазначає, що при прийнятті виконавчого листа до виконання державний виконавець не перевірив факт погашення вимог кредитора ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» згідно виконавчого листа 2-219/10 від 09.04.2010 року про стягнення коштів з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в рамках судової справи про банкрутство № 01/2218, відповідно до якої всі борги кредиторів є погашеними, а дії банку в даному випадку є намаганням отримати подвійне стягнення з заявника.

Представник Новоград-Волинського ВДВС ГТУЮ у Житомирській області подала відзив на скаргу, у якому просить в задоволенні скарги відмовити в повному обсязі. Зазначає, що виконавчий лист № 2-219/10, виданий 09.04.2010 року Новоград-Волинським судом неодноразово перебував на виконанні. Строк предявлення виконавчого листа до виконання після його повернення стягувачу 19.04.2016 року (на підставі п. 5 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження»), було перервано відповідно до ст.12 Закону. Повторно виконавчий лист надійшов на виконання 19.10.2018 року, тобто до спливу встановленого трирічного строку предявлення документів до виконання.

Також, зазначає, що твердження про те що ФОП «ОСОБА_1М.» припинено підприємницьку діяльність і в рамках судової справи про банкрутство всі вимоги кредиторів є погашеними не є підставою для скасування постанови про арешт майна та постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки боржником є не ФОП ОСОБА_1 а фізична особа ОСОБА_1

ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у скарзі.

Представник ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» в судове засідання не прибув, в письмовій заяві до суду просив проводити розгляд справи без його участі, у задоволенні скарги просив відмовити.

Заслухавши у судовому засіданні пояснення скаржника та представника ВДВС, дослідивши матеріали справи та вивчивши суть скарги, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги з таких підстав

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 24.02.2010 року, яке набрало законної сили, у справі № 2-219/10 за позовом ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про дострокове розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості, позовні вимоги задоволено повністю. Кредитний договір № 014/1843/82/138354 від 29.09.2008 року про надання кредитних коштів, укладений між ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» та ОСОБА_1 розірвано, та стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_5, в солідарному порядку на користь ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» кредитні кошти в сумі 28 432,59 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 31.07.2009 року становить 217 868 грн. 54 коп., штрафні санкції в сумі 4 058 грн. 97 коп. та судові витрати по 975 грн. з кожного відповідача (а.с. 29-31).

На виконання зазначеного рішення 09.04.2010 року судом видано виконавчий лист № 2-219/10, строк предявлення якого визначено до 30.03.2013 року.

Виконавчий лист предявлено до примусового виконання до Новоград-Волинського МВ ДВС, яким 28.01.2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 20.02.2013 року винесено постанову про арешт майна боржника та заборону на його відчуження.

Із матеріалів справи вбачається, що виконавчий документ №2-219/10 від 09.04.2010 року, неодноразово перебував на виконанні у відділі ДВС, зокрема надходив на виконання 23.01.2013 року та 16.11.2015 року. Постановою державного виконавця від 12.11.2014 року на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу (а.с. 38).

Після цього, виконавчий лист № 2-219/10 повторно надійшов на виконання до відділу ДВС та постановою державного виконавця від 16.11.2015 року відкрито виконавче провадження по виконанню вищевказаного виконавчого листа (ВП №49372639). Постановою державного виконавця від 19.04.2016 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 56).

Виконавчий лист № 2-219/10 повторно надійшов на виконання до відділу ДВС. Оскаржуваними постановами державного виконавця від 19.10.2018 року відкрито виконавче провадження по виконанню зазначеного виконавчого листа (ВП №57472202), та накладено арешт на належне майно боржнику (а.с. 6-7).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, який діяв на час (дату) набрання рішенням законної сили, та видачі на його підставі виконавчого листа, виконавчі листи та інші судові документи можуть бути предявлені до виконання - протягом трьох років.

Законом України № 2677-VI від 04.11.2010, внесено зміни до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких строк предявлення виконавчих документів до виконання встановлено - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05.10.2016 р. набув чинності новий Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIIІ від 02.06.2016 року.

Згідно із п. 5 Перехідних та прикінцевих положень зазначеного Закону виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, предявляються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до ст. 12 цього Закону виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років

Таким чином, поширення дії норм вказаного закону на правовідносини щодо предявлення виконавчого документа до виконання залежить від часу видачі такого документа.

Крім того, у ч. 4 ст. 12 вказаного Закону передбачено, що строки предявлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) предявлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу у звязку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк предявлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Аналіз ч.ч. 4, 5 статті 12 Закону дає підстави для висновку, що строк предявлення виконавчого документа до виконання переривається самим предявленням цього виконавчого документа до виконання. При цьому, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, строк предявлення такого документа до виконання, після переривання, встановлюється з дня його повернення.

Як встановлено в судовому засіданні, виконавчий лист №2-219/10 був повернутий стягувачу постановою державного виконавця від 19.04.2016 року, а тому, згідно п. 5 Перехідних та прикінцевих положень та ч.ч. 4, 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIIІ від 02.06.2016 року, строк предявлення виконавчого листа до виконання є перерваним, й відповідно, строк повторного предявлення виконавчого документа до виконання після його повернення стягувачу, становить три роки з дня повернення виконавчого листа, тобто до 19.04.2019 року (а.с. 56).

Отже, виконавчий лист був повторно предявлений до виконання в межах трирічного строку, передбаченого ч. 1 ст. 12 Закону, оскільки мало місце переривання такого строку, а тому державний виконавець, відкриваючи провадження по виконанню зазначеного виконавчого листа та накладаючи арешт на майно боржника, діяв в межах та у відповідності до вимог чинного законодавства.

Щодо доводів скаржника про погашення ним вимог кредитора в межах судової справи про банкрутство ФОП ОСОБА_1, судом встановлено наступне.

Постановою Господарського суду Черкаської області від 18.11.2010 року, яка набрала законної сили, фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру (а.с. 32-33).

Відповідно до довідки Арбітражного керуючого ОСОБА_6 № 01-21/1678 від 10.04.2018 року, в процесі ліквідаційної процедури та в порядку передбаченому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» було завершено усі розрахунки та погашено вимоги кредиторів, в тому числі, було розглянуто та задоволено вимоги ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» згідно виконавчого листа № 2-219/10 від 09.04.2010 року . Відповідно до ч.6 ст. 31 Закону вимоги не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними. Таким чином станом на дату припинення діяльності ФОП ОСОБА_1 в межах судової справи про банкрутство № 01/2218, всі вимоги кредиторів є погашеними.

Такі доводи скаржника є безпідставним, оскільки за вказаним виконавчим провадженням по виконанню виконавчого листа № 2-219/10 боржником є саме фізична особа ОСОБА_1, а не ФОП ОСОБА_1 Як встановлено заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 24.02.2010 року, на підставі якого був виданий виконавчий лист № 2-219/10, кредитний договір з банком був укладений саме з фізичною особою ОСОБА_1, а не з фізичною особою-підприємцем (а.с. 29).

Отже, дії державного виконавця є правомірними, відповідають вимогам чинного законодавства та не порушують прав та законних інтересів скаржника, оскільки вчинені в межах повноважень державного виконавця та на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, вимоги скарги про визнання неправомірними дії державного виконавця щодо прийняття виконавчого листа до виконання, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, та постанови про арешт майна не підлягають задоволенню.

Крім того, у п. 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» (Ноrnsbу V. Gгеесе) від 19 березня 1997 року, зазначено, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належних та допустимих доказів того, що строк предявлення виконавчого документа на підставі рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24.02.2010 року відносно ОСОБА_1, на теперішній час пропущено, суду надано не було, рішення суду не виконано, у звязку з чим, відсутні підстави для задоволення заявлених вимог.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Згідно ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1, оскільки вона є необґрунтованою та не підтверджуються належними доказами.

Враховую вищевикладене, керуючись ст.ст. 260, 261, 448, 449 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересована особа: акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль», про визнання неправомірними дій державного виконавця Грабовського Вадима Петровича Новоград-Волинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області та зобовязання вчинити дії відмовити.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а саме Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області.

Ухвалу складено в повному обсязі та підписано 10 грудня 2018 року.

Суддя Т.Б. Сташків