Справа №442/8830/17
Провадження №2/442/626/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді: Кучаковського Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання: Кравців Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області цивільну справу за позовом Головного управління Національної поліції у Львівській області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

за участю представників

від позивача: Михайлович А.О.

від відповідача: ОСОБА_3

в с т а н о в и в :

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області звернулось Головне управління Національної поліції у Львівській області із позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь майнову шкоду в розмірі 342 645 грн 34 к., усі судові витрати, що складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. В обґрунтування позову зазначає, що 24.05.2016 о 02 год. 40 хв. в м. Стебнику по вул. Дрогобицькій ОСОБА_1, керуючи автомобілем „RENAULT DOKKER", д. н. з. НОМЕР_1, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та забезпечити керувати ним, внаслідок чого допустив перекидання транспортного засобу, транспортний засіб пошкоджено.Відповідно до постанови Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.06.2016 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Вказує, що власником автомобіля марки „RENAULT DOKKER", д. н. з. НОМЕР_1, 2015 року є Головне управління Національної поліції у Львівській області. Вказаний автомобіль закріплений, переданий та прийнятий інспектором СРПП № 1 Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області старшим сержантом поліції ОСОБА_1, який працює на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 1 Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області. Вказує, що зазаявою начальника Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 06.02.2016, сектором економічних, товарознавчих досліджень та оціночної діяльності Львівського НДЕКЦ МВС України було проведено автотоварознавче дослідження автомобіля „RENAULT DOKKER", д. н. з. НОМЕР_1. Відповідно до висновку експертного дослідження вартість матеріального збитку, завданого власникові спеціалізованого автомобіля марки „СКС - RDK -01 РП" на базі „RENAULT DOKKER", ідентифікаційний номер НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, станом на 24.05.2016 становила 342645,34 грн.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що відповідач проходить службу на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Львівській області. Вказує, що оскільки відсутні підстави для повної матеріальної відповідальності, передбачені ст. 134 КЗпП України, то на відповідача може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність. Крім того зазначає, що з відповідачем не укладався договір про повну матеріальну відповідальність, та враховуючи те, що заподіяння шкоди службовому транспортному засобу відбулось при безпосередньому виконанні службових обов'язків, а саме поспішаючи на виклик у м. Стебник де мало вчинення злочину групою, яка складалась з близько 20 осіб, які загрожували життю та здоров'ю громадян та безпосередньо працівників поліції відповідача слід звільнити від відшкодування шкоди. Наголошує, що згідно ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Вказує, що про факт завдання шкоди своєму майну позивач міг дізнатися та дізнався в день ДТП, тобто 24.05.2016, але в будь-якому разі не пізніше 29.06.2016, коли відповідача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за пошкодження службового автомобіля, а тому просить відмовити у задоволенні вказаного позову.

Представник позивача у судовому засіданні просив позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві, зазначив, що вважає, що у даному випадку повинні застосовуватись загальні положення цивільного законодавства про відшкодування шкоди, не зважаючи на те, що шкода завдана відповідачем під час виконання ним своїх трудових функцій.

Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, вказує, що оскільки позивач та ОСОБА_1 перебувають у трудових відносинах, шкода завдана позивачу безпосередно під час виконання відповідачем своїх трудових функцій, то застосуванню до них підлягає Закон України „Про національну поліцію" та Кодекс законів про працю України.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд вважає, що позов є безпідставним та не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, старший сержанто поліції ОСОБА_1з 01.02.2016 (наказ про призначення ГУНП у Львівській області від 29.01.2016 № 34 о/с) по теперішній час проходить службу на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 патрульної поліції Дрогобицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області (довідка ГУ НП у Львівській області від 09.03.2017 № 1/16-87).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 03.02.2016 власником автомобіля марки „RENAULT DOKKER", д. н. з. НОМЕР_1, 2015 року випуску, білого кольору є Головне управління Національної поліції у Львівській області, що знаходиться за адресою: м. Львів, площа Генерала Григоренка, 3.

Згідно наказу від 09.03.2016 № 84 та акту закріплення (передачі) транспортного засобу за сержантом поліції ОСОБА_1 закріплено службовий автомобіль „RENAULT DOKKER", д. н. з. НОМЕР_1.

Відповідно до постанови Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.06.2016 ОСОБА_1 24.05.2016 о 02 год. 40 хв., в м. Стебнику по вул. Дрогобицькій, керуючи автомобілем RENAULT DOKKER, д. н. з. НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, та забезпечити керувати ним, внаслідок чого допустив перекидання транспортного засобу, транспортний засіб пошкоджено; ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 19.10.2016 вказану постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.06.2016 - залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Згідно висновку службового розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю поліцейського СРПП № 1 Дрогобицького ВП ГУНП старшого сержанта поліції ОСОБА_1 від 24.06.2016 та наказу від 29.06.2016 № 1510 „Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників поліції Дрогобицького ВП ГУ НП" за порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, Постанови з автомобільної служби в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 25.11.1996 № 818, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду на службовому автомобілі RENAULT DOKKER реєстраційний номер НОМЕР_1 поліцейському сектору реагування патрульної поліції № 1 патрульної поліції Дрогобицького ВП ГУНП старшому сержанту поліції ОСОБА_1 оголошено догану.

Відповідно до висновку експертного дослідження № 9/4 від 09.02.2017 за результатами автотоварознавчого дослідження автомобіля „СКС - RDK - 01 РП" на базі „RENAULT DOKKER", ідентифікаційний номер НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 встановлено, що ринкова вартість спеціалізованого автомобіля марки „СКС - RDK -01 РП"на базі „RENAULT DOKKER", ідентифікаційний номер НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, до пошкодження його внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, станом на 24.05.2016 (з урахуванням його зносу в непошкодженому вигляді) становила 342645,34 грн. Вартість матеріального збитку завданого власникові спеціалізованого автомобіля марки „СКС - RDK - 01 РП" на базі „RENAULT DOKKER", ідентифікаційний номер НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, станом на 24.05.2016 становила 342 645 грн 34 к.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність національної поліції є Закон України „Про Національну поліцію", згідно зі ст. 19 якого у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

За загальним правилом, під час вирішення справ такої категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Однак, у Законі України „Про Національну поліцію" відсутня норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських, відшкодування матеріальної шкоди заподіяної поліцейським, а тому суд приходить до висновку, що на поліцейського як на працівника поширюється трудове право, отже, при вирішенні даного спору слід керуватись Кодексом законів про працю.

Відповідно до ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КЗпП України працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Суд враховує те, що шкода майну позивача була завдана відповідачем під час виконання ним своїх трудових обов'язків, а саме під час безпосереднього керування транспортним засобом.

Постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПР від 28.12.1977 № 447/24 затверджений вищевказаний перелік таких посад і робіт працівників, із якими можуть укладатися договори про повну матеріальну відповідальність. Посада водія або патрульного поліцейського, як і виконувана ними робота по керуванню транспортним засобом, у вказаному переліку відсутня.

Як достовірно встановлено судом в судовому засіданні договір про повну матеріальну відповідальність між сторонами не укладався.

Отже, відповідно до законодавства, відповідач не несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, тому на нього в цьому випадку не може бути покладена повна матеріальна відповідальність і відповідач може нести тільки обмежену матеріальну відповідальність, як це передбачено ст. 132 КЗпП України.

Суд також враховує, що згідно з ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 № 9 встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

При цьому суд враховує, що вищевказаний строк не є строком позовної давності, а є строком звернення до суду тобто є особливим правовим інститутом. Обговорення причин пропущення такого строку має відбуватися незалежно від обґрунтованості позову по суті.

Згідно з абз. 3 п. 11 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 № 14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

На думку суду, про факт завдання шкоди своєму майну позивач міг дізнатися та дізнався в день ДТП тобто 23.05.2016, позивачем не було надано жодних доказів наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду.

Крім того, необхідно зазначити, що позивачем було неправильно обрано спосіб захисту свого порушеного права, так як він посилається на норми ст.ст. 22, 1166 ЦК України, так як в даному випадку йдеться про відшкодування матеріальної шкоди з працівника, поліцейського.

У п. 18 Постанови Пленуму ВСУ „Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" від 29.12.1992 № 14 роз'яснено, що під час заподіяння шкоди працівниками самовільним використанням у корисливих цілях технічних засобів підприємства (автомобілів, автокранів тощо) відповідальність має наставати за нормами не трудового, а цивільного права. У такому разі шкода відшкодовується в повному обсязі, включаючи й неотримані підприємством прибутки від використання зазначених технічних засобів.

Як встановлено судом, згідно пояснень сторін та висновку службового розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю поліцейського СРПП № 1 Дрогобицького ВП ГУНП старшого сержанта поліції ОСОБА_1 від 24.06.2016 ОСОБА_1 заподіяв позивачу шкоду, коли виконував трудові обов'язки на патрулюванні 24.05.2016, а саме: на виконання вказівки старшого інспектора-чергового Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області майора поліції ОСОБА_6 для надання допомоги наряду СРПП, з метою уникнення зіткнення із зграєю собак, яка раптово вибігла на проїжджу частину, не впорався з керуванням внаслідок чого відбулась дорожньо-транспортна пригода, учасники якої тілесних ушкоджень не зазнали. А отже, відповідальність має наставати за нормами трудового права. Цивільне право слід застосовувати у випадках, коли працівник заподіяв матеріальну шкоду, внаслідок самовільного використання в особистих цілях автомобіля.

Отже, у задоволенні позовних вимог належить відмовити у повному обсязі, у зв'язку з необґрунтованістю (недоведеністю) вимог в частині стягнення розміру шкоди в межах повної матеріальної відповідальності працівника та у зв'язку з пропуском строку позовної давності (строку звернення до суду) в частині стягнення розміру шкоди в межах середньомісячного заробітку працівника.

До такого ж висновку дійшов і Аепляційний суд Вінницької області в рішенні від 17.01.2018 № 127/22669/17.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355, п.п. 9, 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову відмовити повністю.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення підписано 16.04.2018.

Суддя Ю.С. Кучаковський