Справа № 639/3604/18
провадження 2/639/1599/18
Жовтневий районний суд м.Харкова
у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.
за участю секретаря-Тущенко Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька,-
Позивач- ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон, а саме в Таіланд без дозволу та супроводу батька на строк один тиждень з 17.08.2018 р. по 26.08.2018 р.
Позовну заяву ОСОБА_1 мотивує тим, що на її повному утриманні перебуває малолітня дитина ОСОБА_4, батьком якого є відповідач ОСОБА_2 Сторони в зареєстрованому шлюбі не знаходились, мешкають окремо, відповідач участі в утриманні сина не приймає, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, з дитиною не спілкується.
Позивач зазначила, що має намір забезпечити відпочинок дитині, а саме в Королівстві Таїланд, де проживає подруга позивача. Зверталась неодноразово до відповідача в усній формі з проханням надати синові дозвіл на виїзд, проте ОСОБА_2 їй відмовляє.
В уточненій позовній заяві позивач зазначила, що задля розширення світогляду, всебічного розвитку дитини вона має можливість та бажання разом з сином виїжджати за кордон, де можливий оздоровчий відпочинок та до країн Європи, Америки із піднавальною метою. В остаточній редакції ОСОБА_1 просила надати дозвіл на виїзд дитини без згоди та супроводу батька протягом року з моменту отримання рішення суду у Росію, Таїланд, Малайзію, Китай терміном на два тижні.
В судове засіданні позивач та її представник подали клопотання про можливість розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують і просять їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку згідно зі ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не сповістив, відзиву на позов не подав. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення.
Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного.
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах, мають малолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції.
Місцем постійного проживання малолітньої дитини після припинення шлюбних відносин між батьками, які проживають окремо, визначено разом із позивачем.Спір щодо цього між батьками відсутній.
Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За приписами статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв'язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальних захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності.
Статтею 8 Конвенції визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.
Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.
Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення.
Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. При цьому, суди при постановлені рішення про надання згоди на тимчасові поїздки дитини при відсутності згоди одного з батьків мають виходити з того, що це здійснюється в інтересах малолітньої дитини, наявні підстави та умови для надання позивачу дозволу на тимчасовий виїзд та оформлення проїзних документів для тимчасового виїзду за кордон у визначені країни, з визначеною метою, без згоди та супроводу відповідача, котрий чинить перешкоди у такому виїзді та з обов'язком повернути дитину в Україну по завершенню визначеного судом тимчасового терміну перебування за кордоном.
Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.
Виходячи з положень норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.
Як зазначено позивачем та її представником у позовних вимогах, ОСОБА_1 забезпечує сину ОСОБА_4, 2010 р. народження повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, має намір та можливість здійснити повноцінний відпочинок дитині за кордоном у країнах, де проживають подруги родини. Відповідач, як стверджує позивач, у вихованні та утриманні дитини участі не приймає, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків та з сином не спілкується, а тому при наданні дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька ніяких змін у спілкувані батька та порядку його участі у вихованні дитини не відбудеться.
Отже, з урахуванням установлених судом обставин, тимчасовий виїзд за кордон малолітнього ОСОБА_4, 2010 р. народження у супроводі матері відповідатиме найкращим інтересам дитини. Період перебування дитини за кордоном позивачем визначено і складає два тижні.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 259, 264, 265 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька- задовольнити.
Надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України до Королівства Таїланд, Малайзії, Російської Федерації, Китайської Народної Республіки неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі матері ОСОБА_1 без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2, терміном на два тижні у період з 01 січня 2019 року до 01 січня 2020 року, з обов'язковим поверненням дитини до України.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІПН НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_5, виданий Орджонікідзевським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 21.08.1996 р.,прож.АДРЕСА_1).

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІПН НОМЕР_3, паспорт НОМЕР_6, виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 01.08.2003 р., прож.АДРЕСА_2).

Повне судове рішення складено 06.12.2018.

СУДДЯ -