Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 755/2284/16-ц

провадження № 61-33138св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представник позивача - Кочін Геннадій Іванович,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва, у складі судді Катющенко В. П., від 01 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Білич І. М., Болотова Є. В., Поліщук Н. В., від 18 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»

(далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позичальник отримала у кредит грошові кошти у формі поновлюваної кредитної лінії в іноземній валюті у сумі ліміту 80 тис. доларів США зі строком повернення 22 лютого 2017 року зі сплатою 13,00% річних. 16 серпня 2007 року між банком та

ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до якої змінено ліміт кредитної лінії до 96 500 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором були укладені договори поруки між позивачем та ОСОБА_5 та між позивачем та ОСОБА_6 Позивач зазначав, що з липня 2015 року ОСОБА_4 не виконувала зобов'язання за вказаним кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 18 444,74 доларів США, з яких: 16 279,47 доларів США - кредитна заборгованість, у тому числі прострочена заборгованість з березня 2015 року - 5 656,08 доларів США; 2 165,27 доларів США - заборгованість по процентам. Заборгованість позичальника по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 22 січня 2016 року складає 24 084,74 гривень, з яких: 15 854,27 грн - пеня за прострочення сплати кредиту; 8 230,47 грн - пеня за прострочення сплати процентів.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 444,74 доларів США та пеню у розмірі 24 084,74 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 01 грудня

2016 року у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту перерахування коштів на рахунок позичальника, отримання таких коштів позичальником. Надана позивачем виписка по кредитному договору містить розбіжності щодо дати зарахування коштів на рахунок позичальника, при цьому банк не надав меморіальні ордери про перерахування коштів, заяви на видачу готівки, посилаючись на їх знищення, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що банк не надав розрахунку та доказів на спростування доводів позичальника щодо погашення заборгованості, отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що факт укладення кредитного договору та додаткової угоди до нього, відповідно до якого кредитний ліміт було збільшено до 96 500 доларів США, відповідачем не заперечувався. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних операцій, а тому рух коштів за рахунком позичальника, який був наданий банком, є підтвердженням виконання умов кредитного договору з боку позивача у частині надання кредитних коштів відповідачу. На думку заявника, виписка по особовому рахунку та розгорнута виписка за кредитним договором є первинними документами, отже належними та допустимими доказами. Виписка по особовому рахунку не містить жодних суперечностей, оскільки судами підмінено поняття «видача кредиту» та «отримання кредитних коштів у касі банку». Грошові кошти у розмірі 35 000 доларів США були перераховані на рахунок позичальника 22 лютого 2007 року, а отримані останньою у касі банку за її заявою 26 лютого 2007 року.

У відзиві (запереченні) на касаційну скаргу представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 просить залишити касаційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість. Заявник зазначав, що відповідач надала позивачу лише дві заяви та відповідно отримала у позивача лише два транші у розмірі 21 тис. доларів США та 35 тис. доларів США, які були сплачені позичальником разом із процентами. Банк не довів наявність заборгованості належними та допустимими доказами.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Під час розгляду справи суди встановили, що 22 лютого 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк зобов'язувався надати позичальнику, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) у формі поновлюваної кредитної лінії в іноземній валюті у сумі ліміту у розмірі 80 тис. доларів США та сплатити проценти, комісії у порядку і на умовах, визначених договором. Вказана сума кредиту еквівалентна 404 000 грн згідно офіційного курсу Національного банку України на день укладання цього договору.

16 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту

№ 0 від 22 лютого 2007 року, відповідно до якої сторонами було досягнуто домовленості щодо зміни суми ліміту поновлювальної кредитної лінії до 96 500 доларів США, що еквівалентно 487 325 грн згідно офіційного курсу Національного банку України на день укладання цього договору.

З метою забезпечення виконання умов договору про надання споживчого кредиту між банком та ОСОБА_5 22 лютого 2007 року було укладено договір поруки № 97869.

22 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 98042.

16 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_6 були укладені відповідні додаткові угоди № 1 до договорів поруки.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 зазначала, що грошові кошти у розмірі 19 000, 16 500 та 1 660 доларів США вона не отримувала. Вказувала, що за час дії спірного кредитного договору вона отримала лише два транші у сумі 21 тис. доларів США та 35 тис. доларів США. Отримані кошти разом з відсотками були нею сплачені повністю, що підтверджується розмірами внесених протягом цього часу коштів на рахунок позивача. Тому вважала, що заборгованість відсутня.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять його умови. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК Українипорушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Вимоги статей 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 60 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій).

Відповідно до статті 57 ЦПК України(у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій), доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (чинного на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Вирішуючи спір, апеляційний суд на зазначені положення нормативно-правових актів уваги не звернув, не надав належної правової оцінки наданим позивачем доказам на підтвердження своїх вимог. Судом не встановлено, яку суму кредитних коштів ОСОБА_4 отримала від ПАТ «УкрСиббанк» на виконання умов кредитного договору та додаткової угоди до нього, а також, яку суму кредиту та процентів вона сплатила на користь банку.

При оцінці доказів апеляційним судом не враховано, що банківська виписка з особового рахунку клієнта банку може слугувати документом, який підтверджує проведення банком касових операцій, за умови зазначення в ній інформації про проведення банком таких операцій, сум і дат операцій та заповнення обов'язкових реквізитів. Вказуючи на наявність розбіжностей у банківській виписці з особового рахунку клієнта та первинних бухгалтерських документах, а саме: згідно виписки з особового рахунку кредитні кошти у розмірі 35 тис. доларів США перераховані на рахунок позичальника 22 лютого 2007 року, а згідно заяви на видачу готівки зазначена сума коштів отримана позичальником 26 лютого 2007 року, апеляційний суд не навів наслідків впливу цієї розбіжності на визначення розміру зобов'язань за кредитним договором, не перевірив доводи апеляційної скарги банку щодо обґрунтування зазначеної розбіжності у датах перерахування та отримання грошових коштів, не надав їм належної правової оцінки та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Усунути ці недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції неможливо.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, коли суд не дослідив зібрані у справі докази.

При новому розгляді справи суду необхідно об'єктивно дослідити вказані в даній постанові докази у сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18 травня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк