Справа № 710/448/16-ц
Провадження № 2/710/133/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.04.2018 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Побережної Н.П.,

за участі секретаря судового засідання - Бараненко А.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представник відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

відповідача - ОСОБА_6,

представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3, ОСОБА_8, приватного нотаріуса Шполянського районного нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_6

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - державний реєстратор прав на нерухоме майно реєстраційної служби Шполянського районного управління юстиції Черкаської області

про визнання договору купівлі-продажу недійсним, відшкодування вартості майна та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

04.04.2016 до Шполянського районного суду надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1, укладений 08.08.2003 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зобов'язати ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3 отримані за договором купівлі-продажу від 08.08.2003 кошти в розмірі 16 000,00 грн., одержані в рахунок реалізованого майна, зобов'язати ОСОБА_3 повернути позивачу житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача ОСОБА_4 моральну шкоді в розмірі 100 000,00 грн.

01.06.2017 позивач збільшив позовні вимоги та просив поновити пропущений ним строк для звернення до суду з позовом від 04.04.2016, визнавши причини пропуску такого поважними; визнати недійсною довіреність, видану 24.07.2003 від імені ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_4, яку уповноважено продати будинок АДРЕСА_2, посвідчену приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим номером 1265 в реєстрі нотаріальних дій №1; визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1, укладений 08.08.2003 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_1, що посвідчений приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі за № 1366; застосувати наслідки недійсності правочину та витребувати від добросовісного набувача ОСОБА_3 будинок АДРЕСА_1 і повернути законному власнику ОСОБА_1, застосувати наслідки недійсності правочину і скасувати свідоцтво про право власності, видане ОСОБА_3 державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Шполянського районного управління юстиції Черкаської області та зобов'язати виключити з реєстру речових прав на нерухоме майно дані про власника будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_3; зобов'язати ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3 отримані за договором купівлі-продажу від 08.08.2003 кошти в розмірі 16 000,00 грн.

Позов позивач мотивує тим, що з 2013 року у провадженні Шполянського районного суду перебувала цивільна справа за позовом до приватного нотаріуса Шполянськсого районного нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, про визнання недійсним договору купівлі-продажу буді АДРЕСА_1 та стягнення з ОСОБА_4 6000,00 грн. моральної шкоди. Справу було передано до Городищенського районного суду і рішенням вказаного суду від 03.09.2015 у задоволенні вказаного позову було відмовлено у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 03.11.2011 вказане рішення Городищенського районного суду скасовано, визнано, що позивачем не був пропущений строк на звернення до суду з даним позовом у 2013 році, але відмовлено у зв'язку з невірним обранням способу захисту порушених прав. Відповідач ОСОБА_4 08.08.2003 незаконно продала відповідачеві ОСОБА_3 належний позивачеві на праві власності згідно з договором дарування від 26.01.1996 будинок АДРЕСА_1 Приватний нотаріус ОСОБА_6 незаконно нотаріально посвідчив довіреність від позивача на ім'я ОСОБА_4 на продаж вказаного будинку, а потім і оспорюваний позивачем договір купівлі продажу. На час посвідчення довіреності нотаріусом, та після посвідчення, а також на час посвідчення договору купівлі-продажі спірного будинку, позивач був за межами України. Про підроблення довіреності та незаконне її використання стверджують і матеріали кримінальної справи відносно ОСОБА_4, а тому позивач просить суд визнати вказану довіреність недійсною. 09.09.2014 Шполянським районним судом було винесено ухвалу у кримінальному провадженні №710/1765/14-к, якою було підтверджено вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України (підроблення офіційного документа, який видається, посвідчується приватним нотаріусом та використання завідомо підробленого документа). ОСОБА_4 визнала вчинення кримінального правопорушення і заявила що в майбутньому не допустить кримінальних правопорушень. Вказане кримінальне провадження було закрито у зв'язку із закінченням строків давності. Спірний договір купівлі-продажу було укладено внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 у змові з приватним нотаріусом ОСОБА_6, без участі позивача, як власника проданого майна, як самого, так і при посвідченні оспорюваної довіреності, а тому така довіреність, як і оспорюваний правочин були спрямовані на порушення конституційних прав позивача - позбавлення його права на належне йому майно та використання цього майна в відповідачем ОСОБА_4 у своїх корисних цілях. Вказаний договір купівлі-продажу був вчинений за відсутності вільного волевиявлення позивача, тому що договір підписаний особою, яка не мала на це права, а також тому що довіреність на продаж вказаного будинку була сфальшована ОСОБА_4 і приватним нотаріусом. Строк позовної давності позивач пропустив з поважних причин, оскільки про порушення свого права відносно вказаного у позові майна, яке вибуло з законного володіння позивача поза його волею, позивач дізнався у вересні 2012 року, коли його колишня дружина надала йому можливість ознайомитися документами. Позивач звернувся до суду з позовом, який залишив без розгляду, тому що проти ОСОБА_4 було порушено кримінальну справу, і позивач розраховував, що права будуть поновлені за результатами даної справи, але потім позивачеві було роз'яснено, що потрібно захищати свої права у цивільному порядку, тому в 2013 році позивач пред'явив позов, розгляд якого тривав аж до 03.09.2015, коли рішенням апеляційного суду було визнано, що позивач не пропустив строку позовної давності, але у позові було відмовлено з тих підстав, що позивач неправильно обрав спосіб захисту. Оскільки з 2013 по 2016 рік позивач переніс чотири інсульти, а тому майже весь цей період перебував на стаціонарному лікуванні, був прикутий до лікарняного ліжка, бо інсульти дали ускладнення на рухи і позивач сам не міг пересуватися, тому позивач не зміг подати свій новий позов в межах 3-х річного строку позовної давно тобто 03 по 31 вересня 2015 року, а зміг пред'явити такий після покращення здоров'я, тобто через кілька місяців після закінчення вказаного строку, у квітні 2016 року. Також позивачеві була завдана моральна шкода діями відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_6. Позивач переніс 4 інсульти, залишився інвалідом 2 групи та без житла, яке при такому стані здоров'я та пенсії у розмірі 1000 грн. у місяць, позивач не зможе купити чи побудувати, а тому позивач вимушений вже кілька років скитатися по найнятих квартирах. Ця шкода була заподіяна і продовжує заподіюватися по даний час, кожного разу позивач повертається у думках до цих подій і кожного разу несе не тільки душевний біль, а і страждає фізично, оскільки постійно приймає ліки. Суму завданої йому моральної шкоди позивач оцінює у 100 000 грн. і просить стягнути її з відповідачів.

У судове засідання позивач та представник позивача з'явилися, позов підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватний нотаріус ОСОБА_6 та представники відповідачів у судове засідання з'явились, проти задоволення позову заперечували, мотивуючи тим, що у провадженні Городищенського районного суду Черкаської області перебувала цивільна справа № 710/2520/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та стягнення моральної шкоди (надалі - справа № 710/2520/14-ц). У цьому позові ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 08.08.2003, що підтверджується Рішенням Апеляційного суду Черкаської області прийнятого 03.11.2015 за розглядом апеляційної скарги ОСОБА_1 у справі № 710/2520/14-ц. Рішення Апеляційного суду вступило в законну силу 03.11.2015 і не було оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції. Позивач не враховує вимоги визначені ЦПК України та звертається до Шполянського районного суду Черкаської області з тим самим позовом, де заявляє ту саму вимогу - визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1 та з тих самих підстав - в зв'язку із «недійсністю» договору доручення, який є окремим видом договору, що передбачений Цивільним кодексом України, а також і Цивільним кодексом Української РСР 1963 року, та який не було визнано недійсним аби застосовувати наслідки його недійсності, в тому числі і визнання договору купівлі-продажу недійсним, який було укладено на підставі недійсного договору доручення. Разом з тим вимога про визнання договору купівлі-продажу могла б бути пред'явлена до інших відповідачів залучених позивачем у справу, зокрема до приватного нотаріуса, який посвідчував договір купівлі-продажу, однак, нотаріус не може бути відповідачем у даному спорі, який виник із цивільних відносин, пов'язаних з нотаріальною дією. Така позиція висловлена в п.26 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р№ 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса. Отже, залишається єдиний відповідач до якого можливо з боку позивача пред'явити позов про визнання договору купівлі-продажу недійсним, - це ОСОБА_3, яка є добросовісним набувачем, про що зазначає і сам позивач у своєму позові. Оскільки довіреність мала нотаріальне посвідчення, то у ОСОБА_3 не могло виникати жодних сумнівів у її достовірності, а також правомірності повноважень ОСОБА_4 у здійсненні продажу будинку. ОСОБА_3 не знала і не могла знати про те, що довіреність є підробленою. Позов про визнання договору купівлі-продажу недійсним не може бути задоволено судом, оскільки у разі його задоволення будуть застосовані наслідки недійсності правочину, які полягають у витребуванні майна від ОСОБА_3, яка є добросовісним набувачем майна, що було придбане нею за кошти, від ОСОБА_4, якій, в свою чергу це майно було передане його власником ОСОБА_1 за його ж власною волею. Позивач зазначає, що про порушення свого права власності на житловий будинок він дізнався у вересні 2012 року, при цьому право на захист його порушеного права у позивача виникло ще з моменту укладення договору купівлі - продажу, а саме починаючи із 08.08.2003, оскільки позивач вважав себе включно до вересня 2012 року власником житлового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1, то йому нічого не перешкоджало в період із 08.08.2003 по вересень 2012 року, дізнатися про стан своїх майнових справ відносно цього майна, оскільки ОСОБА_1 весь цей час проживав на відстані у 60 км. від належного йому будинку, при цьому маючи автомобіль, міг безперешкодно добратися із м. Корсунь- Шевченківський до м. Шпола, водночас в будь-який момент він міг попросити ОСОБА_4 надати йому правовстановлюючий документ, з метою перевірки його наявності, яким був договір дарування житлового будинку від 26.01.1996 № 169. Втім позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те що він не міг дізнатися в період із 08.08.2003 по вересень 2012 року про порушення свого майнового права. Відповідно до ч..ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Застосувати позовну давність до позовних вимог ОСОБА_1 викладених в позові до ОСОБА_4, ОСОБА_3, приватного нотаріуса Шполянської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, відшкодування вартості майна, та стягнення моральної шкоди, яка є підставою для відмови в позові.

Позивач надав до суду відзив на заперечення, в якому зазначив, що представник відповідачів ОСОБА_5 стверджує, що ОСОБА_1 в добровільному порядку передав ОСОБА_4 право розпоряджатися належним йому майном, що не відповідає дійсності. Але це заперечує і сама ОСОБА_4 якій 11.08.2014 було оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 Кримінального Кодексу України - підроблення документів, де кваліфікуючою ознакою є використання завідомо підробленого документа. ОСОБА_4, достовірно знаючи, що доручення №1265 від 24.07.2003 року надане на її ім'я від ОСОБА_1 підроблене, з метою укладання договору купівлі- продажу житлового будинку з надвірними спорудами, по АДРЕСА_1 яке на праві власності належить ОСОБА_1, використала дане доручення та від імені ОСОБА_1 уклала вище вказаний договір і продала даний будинок, що відображено в клопотанні прокурора, який в судовому засіданні 09.09.2014 заявив клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 та закриття кримінального провадження у зв'язку із закінченням строків давності. ОСОБА_4 визнала вчинення кримінального правопорушення і заявила що в майбутньому не допустить кримінальних правопорушень. Вказане кримінальне провадження було закрито у зв'язку із закінченням строків давності. Тобто ОСОБА_4 звільнена з нереабілітуючих підстав, її вина у підробленні довіреності та використанні такої з корисливою метою доведена матеріалами, що маються у вказаному кримінальному провадженні і це не потребує додаткового доказування. Викладене в запереченнях про пропущення строків позовної давності не відповідає дійсності, оскільки про порушення свого права відносно вказаного у позові майна, яке вибуло із законного володіння ОСОБА_1 поза його волею, ОСОБА_1 дізнався у вересні 2012 року, коли його колишня дружина відмовилася йому надавати документи на будинок в АДРЕСА_1. Вказані обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідка ОСОБА_9 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який залишив без розгляду, бо проти ОСОБА_4 було порушено кримінальну справу, і він розраховував, що його права будуть поновлені за результатами даної справи, але потім йому було роз'яснено, що потрібно захищати свої права у цивільному порядку, тому у 2013 році він пред'явив позов, розгляд якого тривав аж до 03.09.2015 , коли рішенням апеляційного суду було визнано, що ОСОБА_1 не пропустив строк позовної давності, але у його позові було відмовлено з тих підстав, що ним невірно обраний спосіб захисту. Тому твердження представника ОСОБА_5 про пропущення строків позовної давності є безпідставним так як в рішенні Апеляційного суду вказано що строки не пропущено. Оскільки з 2013 по 2016 рік ОСОБА_1 переніс чотири інсульти, а тому майже весь цей період він перебував на стаціонарному лікуванні, був прикутий до лікарняного ліжка, бо інсульти дали ускладнення на його рухи і він сам не міг пересуватися, що підтверджується довідкою Корсунь- Шевченківської центральної районної лікарні, яка є в матеріалах справи, і тому він не зміг подати свій новий позов в межах 3-х річного строку позовної давності, а зміг пред'явити такий після покращення здоров'я, через кілька місяців після закінчення вказаного строку, у квітні 2016 року. Тобто, цей строк ОСОБА_1 пропустив з поважної причини - тяжкої хвороби.

Представник відповідачів ОСОБА_5 в запереченнях посилається на те що, у судовому засіданні Шполянського районного суду від 04.09 2013 по справі №710/1058/13-ц ОСОБА_1 надав свідчення, що йому було відомо про відчуження належного йому будинку ще у 2003 році, про те що його будинок було продано за довіреністю він знав ще у 2005 році. Це не відповідає дійсності, так як одним із наслідків перенесених ОСОБА_1 інсультів є моторна афазія - це стан при якому втрачається здатність використовувати слова для вираження думок, він в той час не міг чітко висловлювати свої думки про відомі йому події. І тим більше в самому запереченні не зрозуміло який саме рік мала на увазі представник, оскільки в запереченні є виправлення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - державний реєстратор прав на нерухоме майно реєстраційної служби Шполянського районного управління юстиції Черкаської області у судове засідання не з'явився.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 24.04.2017 відкрито провадження по справі.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 24.04.2017 накладено арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_3.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 28.02.2018 заява позивача, в якій він просив витребувати від Шполянського районного суду Черкаської області кримінальну справу №710/1765/14-к, була залишена без розгляду за заявою представника позивача.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає до задоволення.

У суді встановлено, що 26.01.1996 ОСОБА_10 подарувала ОСОБА_11 та ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 що підтверджується договором дарування , зареєстрованим в реєстрі за №169 (а.с.75-76).

03.09.1999 ОСОБА_11 подарувала ОСОБА_1 ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованим за адресою АДРЕСА_1 згідно з договором дарування, зареєстрованим в реєстрі за №1308 (а.с.77).

Відповідно до дорученням від 24.07.2003 ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_4 управляти та розпоряджатися всім його майном, що б воно не складало та де б воно не знаходилось, укладати всі дозволені законом угоди по управлінню і розпорядженню майном; купляти, продавати, дарувати, приймати в дар, обмінювати, закладати і приймати в заклад будівлі та інше майно, проводити розрахунки по укладених угодах, приймати спадщину або відмовлятися від неї, отримувати належне йому майно, гроші, цінні папери, а також документи від громадян, закладів, підприємств, організацій, в тому числі з відділень Державного, Ощадного та інших банків, поштових відділень та телеграфу за всіма підставами: розпоряджатися рахунками у Держбанку, Зовнішекономбанку або будь-якому іншому банку, отримувати поштову, телеграфну та будь-яку іншу кореспонденцію, в тому числі грошову, посилочну; вести від його імені справи в усіх державних закладах, кооперативних та громадських організаціях, а також вести його справи в усіх судових органах з усіма правами, які надані законом позивачу, відповідачу, третій особі та потерпілому, в тому числі з правом повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання позову, зміни предмету позову, укладання мирової згоди, оскарження рішення суду, пред'явлення виконавчого листа до виконання, отримання присудженого майна чи грошей. Доручення видане на три роки та посвідчене приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстроване в реєстрі за №1265. В дорученні вказано, що це доручення підписано ОСОБА_1 в присутності нотаріуса ОСОБА_6 (а.с.78).

08.08.2003 ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_1, та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №1366, за яким ОСОБА_3 купила житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 09.09.2014 ОСОБА_4 було звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.4 ст.358 КК України, в зв'язку із закінченням строків давності (а.с.6, 80)

Згідно з рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 03.11.2015 ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, стягнення вартості будинку та стягнення моральної шкоди (а.с.8-10, 81-83).

Відповідно до довідки №312 від 19.05.2017, виданої Корсунь-Шевченківською центральною районною лікарнею Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 дійсно хворіє та перебував на стаціонарному лікуванні в Корсунь - Шевченківській ЦРЛ : з 10.05.2013 по 24.05.2013; з 08.12.2014 по 15.12.2014; з 24.12.2014 по 09.01.2015; з 19.09.2015 по 25.09.2015; з 26.09.2015 по 05.10.2015; з 30.07.2016 по 8.08.2016; з 08.05.2017 по 15.05.2017 (а.с. 65, 85).

Згідно з повідомленнями Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №3207 від 20.06.2013 (а.с.118) та №3857 від 06.09.2013 (а.с.119) ОСОБА_1 в'їхав в Чоп (Тиса) 09.07.2005, в'їхав в Шегині та виїхав з Шегині 23.01.2007. Відомостей про перетинання державного кордону ОСОБА_1 у в період з травня 2001 року по липень 2003 року в базі даних не виявлено. Відомості в базі даних зберігаються протягом 5 років.

На звернення приватного нотаріуса Шполянського районного нотаріального округу ОСОБА_6 №55/01-16 від 30.01.2018 до Нотаріальної палати України з документами на розгляд експертно-правової комісії щодо посвідчення доручення від імені ОСОБА_1 на відчуження належного йому житлового будинку та на купівлю на його ім'я іншого нерухомого майна (а.с.188) надійшло повідомлення Нотаріальної палати України №11/У від 01.03.2018, згідно якого надання експертного висновку щодо законності посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_6 довіреності, виходить за межі компетенції НПУ. Водночас нотаріус є публічною особою, діє неупереджено, та не несе відповідальності за скоєння злочину, вчиненого іншими особами, якщо на момент вчинення нотаріальної дії в нього не було жодних сумнівів щодо правомірності правочину. Як вбачається з долучених до приватним нотаріусом ОСОБА_6 до звернення документів, ним було дотримано вимог діючого законодавства щодо процедури вчинення такої нотаріальної дії як посвідчення довіреності (а.с. 189).

В пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Так як довіреність була видана 24.07.2003, а договір купівлі - продажу укладений 08.08.2003, тобто до 01.01.2004 - до дня набрання чинності ЦК України, тому до даних правовідносин суд застосовує норми ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР 1963 року недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Згідно з ст. 64 ЦК УРСР 1963 року довіреністю визнається письмове уповноваження, яке видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до ст. 69 ЦК УРСР 1963 року чинність довіреності припиняється внаслідок : 1) закінчення строку довіреності; 2) скасування довіреності особою, яка її

видала; 3) відмови особи, якій видана довіреність; 4) припинення юридичної особи, від імені якої видана довіреність; 5) припинення юридичної особи, на ім'я якої видана довіреність; 6) смерті громадянина, який видав довіреність, визнання громадянина недієздатним, обмежено дієздатним або безвісно відсутнім; 7) смерті громадянина, якому видано довіреність, визнання громадянина недієздатним, обмежено дієздатним або безвісно відсутнім. Особа, яка видала довіреність, може в усякий час скасувати довіреність або передоручення, а особа, якій довіреність видана, - відмовитися від неї. Угода про відмову від цього права недійсна. З припиненням довіреності втрачає силу передоручення.

Підставою недійсності довіреності від 24.07.2003 позивач зазначає те, що він не підписував таку угоду та в час видачі довіреності перебував за межами України.

На обґрунтування такого твердження позивач надав сертифікат страхування автомобіля (а.с.64, 84,165, 166) та декларації (а.с.167-170).

Однак суд вважає, що дане твердження позивача не доведе належними доказами, оскільки сертифікат страхування автомобіля не легалізований.

Згідно з ч. 8 ст. 95 ЦПК України іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-754/0/4-13 консульська легалізація полягає в установленні і засвідченні справжності підпису, повноважень посадової особи, яка підписала документ чи акт або засвідчила попередній підпис на них, справжності відбитків штампа, печатки, зразки яких отримано консулом офіційним шляхом від компетентних органів держави перебування (частина третя статті 54 Консульського статуту України). Такий порядок визначено в Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженій наказом Міністерства закордонних справ України від 4 червня 2002 року № 113.

Конвенцію, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, застосовують у відносинах з державами, які не висловили заперечень проти приєднання України до Конвенції.

Згідно з вимогами Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, яка набула чинності для Україниз 22.12.2003, єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Щодо декларацій наданих позивачем суд оцінює їх критично, так як особи, які згідно декларацій дають підтвердження щодо постійного перебування позивача в Португалії не проживали разом із позивачем та дані декларації не можуть бути належним доказом перетину кордону.

Суд також критично оцінює як доказ про не перетинання кордону України позивачем в 2003 році довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №3207 від 20.06.2013 (а.с.118) та №3857 від 06.09.2013 (а.с.119), оскільки відомості в базі даних зберігаються лише протягом 5 років відповідно до п.29 Положення про базу даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України».

Позивач підтверджує також недійсність довіреності висновком експерта від 11.07.2014 від 1/695, згідно якого підпис від імені ОСОБА_1 напроти прізвища ОСОБА_1 в графі №7 «Розписка про одержання нотаріально оформленого документа» нотаріальної дії №1265 в книзі реєстру вчинення нотаріальних дій за 2003 рік Шполянської нотаріальної контори виконаний не ОСОБА_1 (а.с.194-198). Суд вважає, що висновок експерта від 11.07.2014 стосується підпису позивача в книзі реєстру вчинення нотаріальних дій за 2003 рік Шполянської нотаріальної контори, а не на довіреності.

Відтак суд вважає, що позивач не довів обставин недійсності довіреності від 24.07.2003.

Підставою недійсності договору купівлі - продажу від 08.08.2003 позивач зазначає те, що ОСОБА_4 не мала повноважень на укладення такого договору, так як довіреність позивач не надавав оскільки перебував за межами України.

Так як в суддійшов висновку що відсутні підстави для визнання недійсною довіреності, тому суд відмовляє позивачеві також в задоволенні його вимог щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1, укладеного 08.08.2003 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_1, що посвідчений приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі за № 1366.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 0.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.

Таким чином приватний нотаріус Шполянського районного нотаріального округу ОСОБА_6 не є належним відповідачем за даною справою.

Згідно з ст. 145 ЦК УРСР 1963 року якщо майно за плату придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не повинен був знати (добросовісний набувач), то власник вправі витребувати це майно від набувача лише в разі, коли майно загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло з їх володіння іншим шляхом поза їх волею.

Згідно з п. 4 Інформаційного Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 №24-150/04-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» власник майна не може витребувати його з незаконного володіння іншої особи за сукупної наявності трьох умов:

а) набувач має бути добросовісним набувачем, він не повинен знати, що купує майно не у власника;

б) майно має бути придбане за гроші, тобто повинно бути саме купленим;

в) власник має втратити володіння цим майном із власної волі, тобто майно має бути передане власником за договором (схову, майнового найму) іншій особі, яка б продала його добросовісному набувачеві.

Так як правочин з надання довіреності ОСОБА_1 не визнано недійсним, а ОСОБА_3 є добросовісним набувачем, немає підстав і для застосування наслідків недійсності спірного договору купівлі-продажу.

Оскільки судом не встановлено неправомірності дій відповідачів, суд відмовляє позивачеві у задоволенні його вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Відповідач просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності, посилаючись на те, що в судовому засіданні Шполянського районного суду Черкаської області від 04.09.2013 позивач самостійно зазначив, що він дізнався про перехід власності на спірний житловий будинок в 2003 році. При розгляді справи спочатку Городищенським районним судом Черкаської області а також Апеляційним судом Черкаської області зазначені докази не надавались.

Відповідно до статті 71 ЦК Української РСР від 1963 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно з ст. 76 ЦК Української РСР від 1963 року перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Статтею 75 ЦК Української РСР від 1963 року передбачено, що позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦК Української РСР від 1963 року закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже оскільки суд вважає, що позов не обґрунтований та є не доведеним, тому відсутні підстави для посилання на сплив строку позовної давності.

Заходи забезпечення позову були застосовані та накладений арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_3.

Відповідно до п.9, 10 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Тому арешт на житловий будинок діє до набрання рішення суду законної сили.

Позивач є звільненим від сплати судового збору а підставі п.9. ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись 48, 64, 69, 71, 75, 76, 80, 145 ЦК УРСР від 1963 року, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 158, 141, 211, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України,

суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через Шполянський районний суд Черкаської області (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення в повному обсязі складене 16.04.2018.

Суддя Шполянського

районного суду Н.П. Побережна