Справа № 219/3934/18
Провадження № 2/219/1641/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 жовтня 2018 року м. Бахмут
Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Медінцевої Н.М.
за участю секретаря Волохіної Г.С.,
представника позивача ОСОБА_1,
свідка ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Бахмут у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 09 годину 00 хвилин 31 травня 2018 року та визначено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу.
Підготовче судове засідання призначене на 09 годину 00 хвилин 31 травня 2018 року, ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2018 року, відкладено на 09 годину 30 хвилин 21 червня 2018 року у зв'язку з неявкою сторін.
Ухвалою суду від 21 червня 2018 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 годину 00 хвилин 30 липня 2018 року.
Судове засідання, призначене на 09 годину 00 хвилин 30 липня 2018 року відкладене на 17 серпня 2018 року на 13 годину 00 хвилин у зв'язку знаходженням судді на листі непрацездатності, яке в подальшому відкладено ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області на 18 вересня 2018 року на 09 годину 00 хвилин у зв'язку із неявкою учасників справи.
Також, судове засідання, призначене на 09 годину 00 хвилин 18 вересня 2018 року, ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2018 року відкладене на 31 жовтня 2018 року на 09 годину 30 хвилин у зв'язку з знаходженням судді у нарадчій кімнаті по кримінальній справі.
В судове засідання позивач не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином: у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України - засобом телефонного зв'язку, що оформлено відповідною телефонограмою. Ним подано до суду заяву, в якій він просить слухати справу за його відсутності, за участю його адвоката - ОСОБА_1, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, яка діє на підставах та повноваженнях перевірених судом, позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення аналогічні тим, що викладені в позові, не заперечувала проти заочного розгляду справи, просила позов задовольнити у повному обсязі.
Будучи допитаною у якості свідка ОСОБА_2 суду пояснила, що відповідач є її чоловіком, і що він проживає вже 13 років за адресою АДРЕСА_2.
Суд, заслухавши представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).
Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20 листопада 2002 року (а.с.12), що також підтверджується технічним паспортом на квартиру, що знаходиться у власності ОСОБА_3 (а.с.13), та копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно за № 20306428 від 22 вересня 2008 року (а.с.14).
Згідно довідки виданої головою квартального комітету № 27 (а.с.15) ОСОБА_4 не зареєстрований, але фактично проживає з 2000 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_2, що також підтверджується довідкою № 439 від 12 грудня 2017 року про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (а.с.16)..
Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі за текстом - ЖК УРСР).
У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи є причини відсутності відповідача поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.
При розгляді справи судом встановлено, що відповідач не користувався житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, і він не є членом сім'ї наймача даної квартири і тому у відповідності до норм статті 71 ЖК УРСР за ним не зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Враховуючи викладене, суд вважає, що факт відсутності відповідача у вищезазначеній квартирі без поважних на те причин знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим, суд вважає, що за відповідачем не може бути збережено право користування житловим приміщенням і тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
За клопотанням позивача суд залишає судові витрати за ним не стягуючи їх з відповідача.
Керуючись статтями 12, 81, 82, 141, 259, 264-265, 268, 356 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Н.М.Медінцева