Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Федоріщева С.С,

при секретарі Кияшко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2017 року позивач звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про та стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог в позовній заяві позивач послалась на те, що 27.09.2002 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська № 2 -2161/2006 від 22.09.2006 року шлюб між сторонами було розірвано. З лютого 2004 року позивач та відповідач проживають окремо. Дитина проживає з матірю. Спорів щодо розподілу майна та утримання сина раніше не виникало, проте, з грудня 2014 року ОСОБА_2 припинив надавати допомогу в достатньому обсязі. Також позивач зазначає, що син має діагноз вроджену ваду серця. Так є певні особливості та вимоги щодо його харчування, вживання за призначенням лікаря медичних препаратів, масаж, заняття плаванням, постійні аналізи та таке інше. Разом з тим, ОСОБА_1 у своєму позові зазначає, що двічі на протязі останнього року виїздив за кордон до Туреччини та Іорданії, що свідчить про наявність у відповідача матеріальної можливості допомагати сину. Крім того, у лютому 2017 року ОСОБА_4 продав належну йому квартиру, проте жодної фінансової допомоги дитині не надав. Відповідач має у власності три квартири, одну з яких він продав, але навіть малої частини грошових коштів від продажу не надав. Тому позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн., а також аліменти за минулий час за період з 01.01.2015 року по 15.09.2017 року у розмірі 15 000 грн.

В судове засідання позивач не зявилась, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, надала суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у своєму відзиві на позов зазначив, що він не відмовляється від надання матеріальної допомоги. Сума у 3 000 грн. є завеликою для відповідача та він не має матеріальної можливості надавати на утримання сина саме таку суму. Також у відзиві наголосив на тому, що обовязок обох батьків є утримання своєї дитини. Прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 1 860 грн. Відповідач сам потребує лікування та має на утриманні мати пенсіонера, яка проживає окремо та потребує допомоги. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_5 надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала частково у розмірі 1 000 грн. у задоволенні позовних вимог в іншій частині просила відмовити. Відповідно до наданої довіреності відповідачем на імя представника ОСОБА_5, посвідченої нотаріально 22.11.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, представнику надано право на

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська зроблено актовий запис № 355, що підтверджується свідоцтвом серії 1-КИ № 242500, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 16).

Дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1, що не заперечувалось відповідачем.

ОСОБА_3 наказом № 1147 Л від 07.08.2017 року зарахований студентом І го курсу на навчання за державним замовленням на спеціальність 172 «Телекомунікації та радіотехніка» до «Національного гірничого університету».

Відповідно 180 СК України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до 181 СК України обов'язок утримувати дитину шляхом виплати аліментів покладено на батьків, які окремо проживають від дитини.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Позивач просила суд визначити аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 (три тисячі) грн., щомісячно.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини, суд виходить з наступного. Відповідачем не заперечується факт батьківства та позов визнано частково, а також те, що дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні.

За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Суд, дослідивши докази приходить до такого висновку.

Згідно наданої довідки консультативного висновку дитячого кардіолога від 12.12.2016 року КЗ «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології і хірургії ДОР», ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у медикаментозного лікування не потребує, хірургічне лікування в теперішній момент не показане, рекомендовано спостереження кардіолога за місцем проживання, профілактика захворювань, контроль ЧД, ЧСС, контроль ЕХО КГ за місцем проживання та повторний огляд через 2 3 роки (а.с. 19).

Також як доказ позивач надає звіт рахунок за кредитними картками ОСОБА_1, проте суд не бере вказаний доказ до уваги, оскільки він не є належним доказом в розумінні ст. 77 ЦПК України та не містить інформацію щодо предмета доказування, а саме не може свідчити про обовязок відповідача сплати саме 3 000 грн. щомісячно на утримання сина, оскільки суд не вбачає причинно наслідкового звязку між наявністю заборгованості позивача за кредитними зобовязаннями та несплатою аліментів відповідачем.

Судом враховано, що сторони мають рівні права та обовязки щодо дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову.

Враховуючи, що дитина проживає спільно з матір'ю, яка нею опікується постійно, та враховуючи наведені вище обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача на утримання сина належить визначити в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 (одна тисяча пятсот) грн., щомісячно, починаючи з 12.12.2017 року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст. 191 СК України, до досягнення дитиною повноліття, у відповідності до ст. 180 СК України.

При постановленні рішення про стягнення аліментів суд також враховує, що позивач та відповідач в даному випадку не позбавлені права в разі зміни матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів в порядкуст. 192 СК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів за минулий період з 01 січня 2015 року по 15 вересня 2017 року у розмірі 15 000 грн.

За змістом ст.ст. 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач був зобов'язаний довести в судовому засіданні ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а відповідач - ті обставини, на які вони посилалися як на заперечення проти позову.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

В даному випадку суд, з наданих доказів, вбачає, що позивачем не доведено належним чином, що відповідач ухилявся від матеріального утримання дитини та які заходи були застосовані позивачем щодо стягнення з нього аліментів за минулий період.

За таких обставин, суд вважає, що вимога позивача про стягнення аліментів за минулий час за період з 01 січня 2015 року по 15 вересня 2017 року у розмірі 15 000 грн. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача та стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 180, 181, 182, 183, 184 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 430 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_6 Валеріївни до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_2, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 (одна тисяча пятсот) гривень щомісячно, починаючи з 12 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Розмір аліментів, що стягуються у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, за період з 12 грудня 2017 року по 11 січня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1 в дохід держави 640 (шістсот сорок) грн. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.С. Федоріщев