Єдиний унікальний номер 725/5826/17
Номер провадження 2/725/1127/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2018 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Федіної А.В.

при секретарі Сорокан М.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, до ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог до предмету спору Служба в справах дітей Чернівецької міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог до предмету спору Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції про визнання батьківства та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 звернулася до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 треті особи: Служба в справах дітей Чернівецької міської ради, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції про визнання батьківства та стягнення аліментів, мотивуючи позовні вимоги тим, що з серпня 2005 року по жовтень 2005 року вона з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах, разом проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1 та вели спільне господарство. Однак, після непоодиноких конфліктів вона вирішила проживати окремо і переїхала до м. Чернівці та дізналася про свою вагітність, про що негайно повідомила відповідача. 17 червня 2006 року вона народила сина ОСОБА_5, про що в книзі реєстрації навроджень зроблений відповідний актовий запис № 1216. Батьком ОСОБА_3 є ОСОБА_4, але, враховуючи його відмову допомогти їй під час вагітності, запис про батька дитини під час реєстрації її народження було вчинено на підставі ч.І ст.135 Сімейного кодексу, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України № 5 від 02 березня 2017 p., виданим Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області. Між тим в подальшому відповідач почав проявляти увагу до сина, зустрічався з ним, приносив подарунки, підримував матеріально та познайомив зі своїми батьками. У звязку з цим, просила суд визнати батьківство ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, відносно дитини - ОСОБА_3, народженого 17 червня 2006 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянкою України та зобов'язати Чернівецькій міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області внести зміни в актовий запис № 1216 від 27 червня 2006 року про народження 17 червня 2006 року ОСОБА_3, а саме: виключити відомості про батька дитини з графи «батько» - ОСОБА_6, громадянин України, вказати у графі «батько» - ОСОБА_4, громадянин України; прізвище дитини, ім'я, по-батькові, дату та місце її народження залишити без змін та видати нове свідоцтво про народження. Крім того, на даний час вона проживає разом із сином ОСОБА_3, який перебуває повністю на її утриманні. Відповідач вкрай рідко матеріально підтримує її сина, а з початку 2017 року взагалі припинив брати будь-яку участь у вихованні та утриманні сина. У звязку з цим просила суд стягнути з ОСОБА_4, на свою користь аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, у розмірі 1/4 частки від доходу ОСОБА_4, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні змісту позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, надіслав в суд відзив, в якому позовні вимоги позивачки не визнав з тих підстав, що з позивачкою ніколи не перебував в фактичних шлюбних відносинах, фінансово допомагав сину позивачки, оскільки періодично допомагає всім діткам, які позбавлені батьківського піклування. Не заперечував проти проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, однак просив її призначити в одній із лабораторій Німеччини, оскільки майбутні результати такої експертизи, проведені на території України ставить під сумнів. У звязку з вищевикладеним просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

З метою спростування відомостей зазначених відповідачем про те, що він періодично допомагає всім діткам, які позбавлені батьківського піклування позивачем та її представником до матеріалів справи долучено відповіді на адвокатські запити Чернівецького обласного навчально-реабілітаційного центру №1, Чернівецької спеціалізованої ЗОШ-інтернат №2, Чернівецької спеціалізованої ЗОШ-інтернат №3, Чернівецької спеціалізованої ЗОШ-інтернат №4, Магальського дитячого будинку-інтернат, Оршівського дитячого будинку санаторного типу, КМУ «Обласний спеціалізований будинок дитини» про те, що вказаним установам ОСОБА_4 не надавав благодійної допомоги.

Представники третіх осіб: Служби в справах дітей Чернівецької міської ради та відділу державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленим про день,час і місце розгляду справи. Від представника ВДРАЦС до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, представник Служби у справах дітей про причини своєї неявки суд не повідомив.

Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_7 ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

ОСОБА_7 вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 17 червня 2006 року народився ОСОБА_3, матірю якого є ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження. Хлопчик проживає разом з матірю по вул. Січових стрільців,6 в м.Чернівці (а/с 11, 13).

ОСОБА_7 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

ОСОБА_7 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, а також відповідно до копії свідоцтва про народження, батьком малолітнього ОСОБА_3 зазначено ОСОБА_6 (а/с 11,12).

Так, перелік необхідних умов для визнання батьківства у судовому порядку визначений ст. 128 СК України, відповідно до якої за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

З системного аналізу положень ст. 128 СК України в сукупності з нормами глави 5 ЦПК України, яка регулює докази та доказування, вбачається, що доказами у даній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності, які підтверджують чи спростовують походження дитини від певної особи.

Так, позивач в судовому засіданні пояснила, що вона протягом невеликого періоду часу проживала разом з відповідачем в с. Магала, Новоселицького району, Чернівецької області як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вони вели спільне господарство та підтримували фактичні шлюбні відносини. Під час їх спільного проживання вона завагітніла, проте про вагітність дізналась через два тижні після припинення спільного проживання з відповідачем.

З метою спростування тверджень позивача про те, що вона проживала в ІНФОРМАЦІЯ_6. Чернівецької області відповідачем до відзиву долучено довідку виконавчого комітету Мальської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області від 20.02.2018 року про те, що ОСОБА_1 в с. Магала, Новоселицького району, Чернівецької області по вул. Московської Олімпіади, 54 зареєстрованою не була, а також акт опитування сусідів від 20.02.2018 року, складений секретарем виконавчого комітету тагальської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, відповідно до якого сусіди ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повідомили, що їм невідомий факт проживання позивача на протязі 2004-2006 років за адресою с. Магала, Новоселицького району, Чернівецької області по вул. Московської Олімпіади, 54 та весь цей час відповідач проживав за вказаною адресою з дружиною ОСОБА_10 та їх сином ОСОБА_11 (а/с 63,64).

Разом з тим, наведені докази не спростовують пояснень позивача про те, що вона проживала в с. Магала з відповідачем без реєстрації шлюбу, оскільки факт того, що позивач не була зареєстрованою за вище вказаною адресою не виключає можливості її проживання в ІНФОРМАЦІЯ_7, а акт опитування свідків не приймається судом до уваги з точки зору належності і та допустимості доказів, оскільки покази свідка можуть бути доказом у випадку його безпосереднього допиту судом, попередження про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази та відмову від дачі показів, приведення свідка до присяги. Разом з тим, відповідач у відповідності до вимог ст. 91 ЦПК України не звертався до суду з клопотанням про виклик вказаних осіб як свідків.

Крім того, підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Так, в рамках судового розгляду даної справи судом призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Відповідно до клопотання експерта сторін повідомлено, що їм та малолітньому ОСОБА_3 необхідно зявитись 25.04.2018 року в період часу з 10 год. 00 хв. по 11 год. 00 хв. до Львівського НДЕКЦ УМВС України за адресою м. Львів, вул. Конюшинна (Збиральна), 24 для відбирання зразків букального епітелію для проведення молекулярно-генетичної експертизи. Крім того, сторонам розяснено, що відповідно до вимог ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Разом з тим, відповідно до повідомлення Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, 25.04.2018 року до НДЕКЦ зявилась ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3, проте ОСОБА_4 до Львівського НДЕКЦ не зявився, що унеможливило відбирання зразків для проведення судової молекулрно-генетичної експертизи.

В подальшому, ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи до суду, не зявлявся, будь-яких доказів на спростування доводів позивача щодо походження дитини ОСОБА_3 від нього не надав. У відзиві відповідач просив призначити судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручити доручити лабораторії, яка знаходиться в Німеччині, а саме Fa. LKW Plus, Ringstrasse 9 D-97616, Bad Neustadt/ Saale, Deutschland, проте оскільки сторони не досягли згоди щодо експертної установи, якій слід доручити проведення експертизи, така експерта установа визначена судом в порядку ч. 3 ст. 103 ЦПК України. З повторним клопотанням про призначення експертизи відповідач до суду не звертався.

Отже, заперечуючи обставини на які посилається позивач, відповідач належних і допустимих доказів на їх спростування не надав.

ОСОБА_7 ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Разом з тим, висновок експертизи з питання походження дитини є одним з доказів, які повинні бути оцінені судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а тому, хоча експертиза у даній справі не проведена з підстав неявки до експертної установи відповідача, який був належним чином повідомлений про час відібрання зразків, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, суд приходить до висновку, про визнання факту батьківства ОСОБА_4 відносно малолітнього ОСОБА_3, оскільки для встановлення цього факту правове значення мають, окрім факту ухилення від експертизи, також фактичні дані, які підтверджують спільне проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_4, ведення ними спільного господарства до народження дитини, періодична участь ОСОБА_4 в утриманні хлопчика, що встановлено за наслідками розгляду справи.

Разом з тим, вимоги позивача в частині зобовязання Чернівецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області внести зміни в актовий запис № 1216 від 27 червня 2006 року про народження 17 червня 2006 року ОСОБА_3, а саме: виключити відомості про батька дитини з графи «батько» - ОСОБА_6, громадянин України, вказати у графі «батько» - ОСОБА_4, громадянин України; прізвище дитини, ім'я, по-батькові, дату та місце її народження залишити без змін та видати нове свідоцтво про народження задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про визнання батьківства є підставою для внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини в порядку ст. 134 СК України та належним способом захисту порушених прав. Крім того, Чернівецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області в рамках даного судового провадження перебуває в статусі третьої особи та суд може зобовязати третю особу лише вчинити певні процесуальні дії.

За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

ОСОБА_7 положень ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному Кодексі України.

У відповідності до вимог ст.ст. 180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

ОСОБА_7 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За наслідками розгляду справи не встановлено, що відповідач є непрацездатним, згідно наявних в матеріалах справи доказів, останній є особою працездатного віку, доказів перебування на його утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб матеріали справи не містять, згідно наявних в матеріалах справи доказів, останній є приватним підприємцем (а/с 14).

З системного аналізу ст. 180 СК України та ст. 51 Конституції України вбачається що як позивач так і відповідач зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Таким чином, враховуючи обєктивні обставини справи, відсутність доказів того, що на утримання відповідача перебувають інші діти чи непрацездатні особи, однаковий обовязок обох батьків щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, те що малолітній ОСОБА_3 проживає разом з матірю, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти у часті від його доходу, що становить 1/4 щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_7 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Так, позивач звернулась до суду з даним позовом 26.12.2018 року.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за звернення до суду з позовом про визнання батьківства, а також на користь держави за звернення до суду з позовом про стягнення аліментів.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 110-113, 128, 134, 135 180, 181, 191, 192 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 109, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_8, батьком ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_9.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_8 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10, аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_11, в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.12.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах платежів за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту безпосередньо до Апеляційного суду Чернівецької області або через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 25.07. 2018 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна