Справа № 2/756/1971/18
РІШЕННЯ

Іменем України

заочне

23 липня 2018 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Васалатія К.А.

за участі секретаря Ільченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ТОВ «Дітрейд ЛТД» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 р. позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04.01.2016 р. відповідач ОСОБА_1 був прийнятий на постійну роботу на посаду менеджера із збуту в ТД ТМ «АВК» (Київський структурний підрозділ) в ТОВ «ДІТРЕЙД ЛТД» - позивача згідно Витягу з наказу № від 31.12.2015 р. про прийняття на роботу.

Як вказує позивач, між ним та відповідачем уклали договір позики № П-15 від 02.03.2016 р. Згідно п. 1.1. даного Договору, позивач передає у власність Відповідачу грошову суму у розмірі 70000 грн.. П. 3.1. договору визначено, що відповідач зобов'язується повернути зазначену грошову суму позивачу у розмірі 70000 грн. в строк до 13.10.2017 р.

Оскільки Відповідач не виконав взяті на себе за Договором зобов'язання, сума заборгованості станом на 24.10.2017 р. становить 70000 грн.

Тому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь вищевказану заборгованість та судовий збір у розмірі 1600 грн.

Суд, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив обставини, що викладені нижче.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як з'ясував суд, 04.01.2016 р. відповідач ОСОБА_1 був прийнятий на постійну роботу на посаду менеджера із збуту в ТД ТМ «АВК» (Київський структурний підрозділ) позивача - ТОВ «ДІТРЕЙД ЛТД», згідно Витягу з наказу № від 31.12.2015 р. про прийняття на роботу.

При цьому, між позивачем та відповідачем було укладено договір позики № П-15 від 02.03.2016 р. Згідно п. 1.1. даного Договору, позивач передав у власність Відповідачу грошову суму у розмірі 70000 грн., а п. 3.1. договору було визначено, що відповідач зобов'язується повернути зазначену грошову суму позивачу в строк до 13.10.2017 р.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За системним аналізом статей 1046-1052 Цивільного кодексу України, які регулюють відносини, що випливають із договору позики вбачається, що договір позики не характеризується такою понятійною ознакою як борг. Оскільки за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Навпаки ст. 1053 ЦК України дає визначення новації боргу у позикове зобов'язання, де зазначено, що борг може виникати із інших підстав зобов'язального характеру (договір купівлі-продажу, найму майна, або інших підстав).

Як з'ясував суд, станом на 24.10.2017 р. заборгованість відповідача перед позивачем становить 70000 грн.

У відповідності до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність лише за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено законом або договором.

Вина не є неодмінною умовою відповідальності за порушення зобов'язання: договором або законом може встановлюватися відповідальність боржника незалежно від його вини. Але, якщо інше не передбачене договором або законом, відповідальність за порушення зобов'язання настає за наявності вини порушника.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити у розмірі 70000 грн.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 15, 16, 526, 536, 610, 625, 1049, 1050 ЦК України, с ст. 12, 19, 42, 81, 89, 141, 263, 265, 274, 279-282, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ТОВ «Дітрейд ЛТД» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (і.к. НОМЕР_1) на користь ТОВ «ДІТРЕЙД ЛТД» (п/р 3 в АТ "Райффайзен банк "Аваль", МФО 380805, код ЄДРПОУ 47) суму боргу у розмірі 70000 грн. та судового збору у розмірі 1600 грн.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Суддя: К.А. Васалатій