Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 155/687/16-ц

провадження № 61-3401св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Карпенко С. О.,

КузнєцоваВ. О.,

ОлійникА. С. (суддя-доповідач),

УсикаГ. І.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Волинської області від 09 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Шевчук Л. Я., Киці С. І., Данилюк В. А.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про стягнення коштів.

В обґрунтування позову зазначено, що 16 січня 2008 року між ОСОБА_4 та Горохівською філією повного товариства «Золоті терези» (далі - ПТ «Золоті Терези») було укладено угоду про внесення членського внеску, на виконання якої нею було внесено 17 000 грн під 36% річних на строк 12 місяців. Зобов'язання ПТ «Золоті Терези» не були виконані, тому 26 березня 2009 року Горохівським районним судом Волинської області було видано судовий наказ № 2н-42-09 про стягнення з Горохівської філії ПТ «Золоті Терези» на користь ОСОБА_4 23 120 грн, який було пред'явлено до виконання, але пізніше повернуто у зв'язку з відсутністю майна у боржника. У 2013 році ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, а саме боржника ПТ «Золоті Терези» на учасників цього товариства, у задоволенні якої ухвалою Горохівського районного суду від 9 квітня 2013 року відмовлено.

На час звернення до суду з вказаним позовом ОСОБА_4 не повернуто кошти за судовим наказом від 26 березня 2009 року. Тому позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на її користь 23 120 грн, оскільки вони входили до складу засновників та учасників товариства з часу його створення і до часу його ліквідації.

Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 03 серпня 2016 року позов ОСОБА_4 про стягнення коштів участині вимог до ОСОБА_11 залишено без розгляду (Т. 1, а.с. 135).

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 22 серпня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12 солідарно на користь ОСОБА_4 23 120 грн. Вирішенопитання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачі, як учасники повного товариства, несуть солідарну відповідальність за зобов'язаннями товариства, а також виходив з того, що позивачем не пропущено позовну давність, про застосування якої було заявлено представником відповідача, оскільки її перебіг необхідно обчислювати з 22 грудня 2015 року, а саме: з моменту припинення товариством своєї діяльності у зв'язку з визнанням його банкрутом.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 09 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено. Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 22 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове про відмову в позові.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що з моменту повернення стягувачу ОСОБА_4 виконавчого документа останній стало відомо про порушення її права відповідачами у справі - учасниками ПТ«Золоті Терези». Проте з позовом про стягнення з учасників товариства грошових коштів ОСОБА_4 звернулася лише 19 травня 2016 року, тобто через 5 років після повернення їй судового наказу про стягнення з Горохівської філії ПТ «Золоті терези» на користь ОСОБА_4 коштів у розмірі 23 250 грн, тобто після спливу трирічного строку позовної давності.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з

касаційною скаргою на рішення суду апеляційної інстанції, у якій просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції помилково ототожнив правовідносини, які виникли у зв'язку з подачею заяви про видачу судового наказу про стягнення боргу з повного товариства та при подачі позову про стягнення боргу з його засновників, оскільки вони за характером мають різний предмет, підстави, склад відповідачів та початок перебігу позовної давності. Крім того, перше зазначення про відсутність майна боржника на стадії ліквідаційної процедури міститься саме в постанові господарського суду Волинської області від 18 листопада 2014 року.

Звернення до суду з позовом до засновників повного товариства до моменту складення ліквідаційного балансу товариства є передчасним, оскільки не відомо чи покриває ліквідаційна маса підприємства вимоги кредиторів, адже лише з моменту встановлення недостатності коштів для задоволення вимог кредиторів останні мають право звернутися з вимогами до засновників повного товариства, які відповідають усім належним майном.

Враховуючи зазначене вище, початок перебігу позовної давності в позовах до засновників повного товариства, відповідно до положень статті 74 Закону України «Про господарські товариства» та статті 11 ЦК України у системному взаємозв'язку, законодавець пов'язує із ліквідаційною процедурою повного товариства та затвердженням ліквідаційного балансу, тому ураховуючи вимоги статті 261 ЦК України початок перебігу строку позовної давності у таких правовідносинах має місце з моменту коли кредитор дізнався або міг дізнатися про недостатність майна повного товариства - банкрута для покриття вимог кредиторів.

Крім того, суд апеляційної інстанції не дав оцінку тій обставині, що постановою старшого державного виконавця Самчук О. П. підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Волинській області від 14 вересня 2012 року було відкрито виконавче провадження, яке закінчене постановою від 15 грудня 2014 року на підставі визнання божника банкрутом, після чого виконавчий документ передано до ліквідаційної комісії.

Заява про застосування позовної давності одного з відповідачів не поширюється на позовні вимоги до інших відповідачів, у тому числі і при солідарній відповідальності.

Апеляційний суд відповідно до положень частини третьої статті 297 ЦПК України повинен був залишити апеляційну скаргу без руху та надати час для підготовки заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження та її належне обґрунтування, однак всупереч зазначеному відкрив апеляційне провадження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2017 року зазначену справу призначено до розгляду.

23 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з статтею 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що згідно угоди про внесення членського внеску від 16 січня 2008 року ОСОБА_4 є вкладником Горохівської філії ПТ «Золоті терези», куди внесла свої кошти в розмірі 17 000 грн під відсотки із ставкою 36 % річних (Т. 1, а.с. 28).

Судовим наказом № 2н-42-09, виданим 26 березня 2009 року Горохівським районним судом Волинської області, який набрав законної сили 17 квітня 2009 року, було стягнуто з Горохівської філії ПТ «Золоті терези» на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 23 120 грн (Т.1, а.с. 4-5).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців засновниками ПТ «Золоті терези» є ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 (Т. 1, а.с. 6-7).

Постановою головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Волинській області від 25 червня 2011 року судовий наказ про стягнення з ПТ «Золоті терези» на користь ОСОБА_4 23 250 грн повернуто без виконання у зв'язку з відсутністю у товариства майна (Т. 1, а.с. 8-9).

Із повної інформаційної довідки з Єдиного реєстру підприємств щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство № 131350 від4 липня 2016 року, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що згідно рішення господарського суду Волинської області від 22 грудня 2015 року ПТ«Золоті терези» Довгополова Т. Є., Довгополов О. Г.і компанія» припинило свою діяльність у зв'язку з визнанням його банкрутом. Будь-якого нерухомого чи рухомого майна у товариства не виявлено (Т. 1, а.с. 61-75).

Вироком Локачинського районного суду Волинської області від 22 грудня 2011 року встановлено, що відповідач ОСОБА_9, як ініціатор створення та співзасновник ПТ«Золоті терези», з метою незаконного залучення та заволодіння обманним шляхом грошовими коштами громадян, в тому числі і потерпілої ОСОБА_4, під виглядом внесення останніми в товариство членських внесків, давала вказівки працівникам товариства на складання та підписання завідомо неправдивих документів, угод про внесення членських внесків та договорів про внесення коштів, не маючи на це відповідних дозволів.

З вказаного вироку від 22 грудня 2012 року вбачається, що в частині позовних вимог, зокрема, ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної шкоди провадження у справі закрито, з огляду на те, що ОСОБА_4 зверталася до суду про відшкодування майнової шкоди і судові рішення набрали законної сили.

Цим же вироком суду відповідача ОСОБА_9 було визнано винною у скоєнні злочинів, передбачених статтями 190, 191, 27, 28, 202, 358, 364, 366 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженої, та з позбавленням права обіймати посади, пов'язані із підприємницькою діяльністю по наданню фінансових послуг та посад, пов'язаних з обліком, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями, на строк три роки. Відповідача ОСОБА_12 було визнано винною у скоєнні злочинів, передбачених статтями 28, 202, 364, 366 КК України, і призначено покарання у виді п'яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані із підприємницькою діяльністю щодо надання фінансових послуг на строк три роки. На підставі статті 75 КК України ОСОБА_12 було звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки (Т. 1, а.с. 77-90).

Вирішуючи спір суди виходили з підстав позову.

Згідно статті 119 ЦК України повним є товариство, учасники якого відповідно до укладеного між ними договору здійснюють підприємницьку діяльність від імені товариства і солідарно несуть додаткову (субсидіарну) відповідальність за його зобов'язаннями усім майном, що їм належить.

Відповідно до частини першої статті 124 ЦК України у разі недостатності у повного товариства майна для задоволення вимог кредиторів у повному обсязі учасники повного товариства солідарно відповідають за зобов'язаннями товариства усім своїм майном, на яке може бути звернене стягнення.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що постановою головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Волинській області від 25 червня 2011 року судовий наказ про стягнення з ПТ «Золоті терези» на користь ОСОБА_4 23 250 грн повернуто без виконання у зв'язку з відсутністю у товариства майна (Т. 1, а.с. 8-9).

Згідно статті 74 Закону України «Про господарські товариства», якщо при ліквідації повного товариства виявиться, що наявного майна не вистачає для сплати всіх боргів, за товариство у недостатній частині несуть солідарну відповідальність його учасники усім своїм майном, на яке відповідно до законодавства України може бути звернено стягнення. Учасник товариства відповідає за борги товариства незалежно від того, виникли вони після чи до його вступу до товариства.

У позовній заяві ОСОБА_4 зазначила, що вона у 2013 році зверталася до Горохівського районного суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження ПТ «Золоті Терези» на його засновників. Однак ухвалою цього суду від 09 квітня 2013 року у задоволенні такої заяви було відмовлено у зв'язку з тим, що для заміни боржника у виконавчому провадженні необхідною є сукупність двох обставин: вибуття сторони виконавчого провадження та її правонаступництво іншим суб'єктом, а відповідач у справі та боржник у виконавчому провадженні - ПТ «Золоті терези» юридично не припинив своєї діяльності, а його засновники, на яких заявник просить замінити ПТ«Золоті терези», не є його правонаступниками, а тому у конкретному випадку заміна сторони в порядку передбаченому статтею 378 ЦПК України не може бути здійснена.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» вказує на форму захисту - шляхом пред'явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов.

Для виникнення права на позов необхідною складовою є не тільки обізнаність особи про сам факт порушення, а й про особу, яка таке порушення здійснила.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Проведений аналіз зазначених норм законодавства та встановлені фактичні обставини дають підстави дійти до висновку про те, що про порушення своїх прав ОСОБА_4 дізналася з моменту отримання постанови державного виконавця від 25 червня 2011 року про повернення судовогонаказу без виконання у зв'язку з відсутністю у товариства майна, однак реальну можливість для ефективного поновлення порушеного права позивач, з урахуванням статті 74 Закону України «Про господарські товариства» у поєднанні зі статтею 261 ЦК України, отримала з моменту ліквідації ПТ «Золоті Терези», тобто з 22 грудня 2015 року - дати постановлення ухвали господарського суду Волинської області.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов до неправильного висновку про початок перебігу строку позовної давності з моменту повернення судового наказу без виконання, адже позивач не могла здійснити ефективний засіб юридичного захисту до моменту ліквідації повного товариства, що є умовою настання відповідальності його учасників.

Разом з тим, не є обґрунтованими доводи касаційної скарги про те, що відповідно до положень частини третьої статті 297 ЦПК України апеляційний суд повинен був залишити апеляційну скаргу без руху та надати час для підготовки заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження та її належне обґрунтування.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України, у редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

При подачі апеляційної скарги представник ОСОБА_6 - ОСОБА_13 зазначив, що відповідач та представник відповідача не були присутні при проголошенні вступної та резолютивної частини рішення у справі, копію рішення представник відповідача отримав особисто у суді 07 вересня 2016 року (Т. 1, а. с. 173).

Згідно журналу судового засідання суду першої інстанції від 22 серпня 2016 року на засідання не був присутній відповідач ОСОБА_6, але був присутній його представник - ОСОБА_13 (Т. 1, а. с. 152). Відповідно до зазначеного журналу на проголошення вступної та резолютивної частини рішення особи, які беруть участь у справі не з'явилися (Т. 1, а. с. 155).

Відповідно до листа за підписом судді Горохівського районного суду Волинської області представник ОСОБА_6 отримав копію рішення 07 вересня 2016 року (Т. 1, а. с. 160), а, із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що лист від Горохівського районного суду Волинської області було вручено ОСОБА_6 01 вересня 2016 року (Т. 1, а. с. 161). Однак у зазначеному повідомленні відсутня інформація про вручення відповідачу саме оскаржуваного рішення суду першої інстанції, а інших доводів на спростування отримання відповідачем чи його представником копії рішення суду першої інстанції раніше - не надано.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи касаційної скарги є обґрунтованими, рішення суду апеляційної інстанції необхідно скасувати, а рішення суду першої інстанції - залишити в силі.

Відповідно до підпункту б) пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції зазначається, зокрема, розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

Тому з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір пропорційно з кожного по 82,68 грн, сплачений нею за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 400, 409-415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 09 листопада 2016 року скасувати, рішення Горохівського районного суду Волинської області від 22 серпня 2016 року - залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 відповідно з кожного на користь ОСОБА_4 по 82,68 грн понесених нею судових витрат.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: С. О. Карпенко

В.О. Кузнєцов

А.С. Олійник

Г.І. Усик