Провадження № 2/127/1729/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

25 липня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Гриневича В.С.,

при секретарі: Марценюк А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №127/10048/18 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 36 635,39 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між сторонами 21 березня 2007 року був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 21 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір.

Позивач свій обовязок за кредитним договором щодо надання відповідачу кредиту виконав. Однак, відповідач не виконує належним чином взятих на себе зобов'язань, а тому станом на 31 березня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 36 635,39 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 3392,62 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 26 952,14 грн.; заборгованості за пенею та комісією 4069,90 грн.; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) 1720,73 грн. В звязку з цим, позивач змушений звернутись до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 21 березня 2007 року у розмірі 36 635,39 грн. (а.с. 2-4).

Ухвалою суду від 11 травня 2018 року дану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Також, даною ухвалою суду було визначено строки для подання учасниками справи відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення.

Відзив на позовну заяву відповідачем в строк визначений судом, подано не було.

Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України.

З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами справи.

В судове засідання представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" не з'явився, надавши суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 26).

Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання призначені на 30.05.2018, 26.06.2018 та 25.07.2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином.

Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Таким чином, з урахуванням приписів статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не зявився в судове засідання без повідомлення причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив та позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи.

Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на таке.

Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

21 березня 2007 року між сторонами по справі був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зі змісту Заяви позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послугу Приватбанку від 21 березня 2007 року вбачається, що позичальник ознайомився з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку»; він згоден, що ця Заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с. 8-9). Вказані письмові документи містять усі істотні умови договору про надання фінансових послуг, передбачені ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому в силу положень ст. 638 ЦК України, даний договір вважається укладеним.

При укладенні вищевказаного договору сторони керувались частиною першою статті 634 ЦК України, відповідно до якої договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

На виконання умов договору банк надав відповідачу кредит у розмірі 21 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором №б/н від 21 березня 2007 року, відповідач, користуючись кредитними коштами, починаючи з 14 квітня 2007 року, зобовязання щодо їх повернення не виконував належним чином.

Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем умов договору щодо повернення кредитних коштів та беручи до уваги розрахунок заборгованості за договором № б/н від 21.03.2007, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення із ОСОБА_1 3392,62 грн. - заборгованості за кредитом та 26 952,14 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4069,90 грн. заборгованості за пенею та комісією, то позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 546 ЦК України та статті 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові уразі порушення зобов'язання.

Відповідно до частини третьої статті 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, комісія в розумінні Умов та правил надання банківських послуг є винагорода, яка сплачується позичальником на користь банку за надані останнім послуги пов'язані з обслуговуванням клієнта.

Таким чином, пеня, як вид забезпечення виконання зобов'язання, та комісія, як винагорода за надані послуги, не є тотожними поняттями, оскільки відрізняються за своєю правовою природою.

Однак, позивачем в позовній заяві, зокрема в прохальній її частині вимагається до стягнення з відповідача 4069,90 грн. заборгованості за пенею та комісією. При цьому, позивачем не розмежовано, який саме розмір пені вимагається ним до стягнення, та за який саме період він виник, а також не зазначено яка сума комісії нарахована позивачем та за які саме послуги банку.

Крім того, суд звертає увагу, що в прохальній частині позовної заяви позивач зазначає про стягнення з відповідача 4069,90 грн. заборгованості за пенею та комісією, тоді як у наданому позивачем розрахунку заборгованості зазначається про наявність заборгованості по нарахованій комісії в сумі 4069,90 грн.

При цьому, в судове засідання представник позивача не з'явився, надавши клопотання про розгляд справи у його відсутність, що позбавляє можливості суд з'ясувати зазначені вище обставини в судовому засіданні.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 4069,90 грн. заборгованості за пенею та комісією задоволенню не підлягають, у зв'язку з їх недоведеністю.

Що стосується стягнення штрафів, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанк" при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Однак, стягнення штрафу у фіксованому розмірі (500 грн.), суперечить положенням частини другої статті 549 ЦК України, відповідно до якої штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а тому не може визначатися у твердій вибірковій сумі.

Стягнення ж з відповідача штрафу (процентної складової) у розмірі 5% від суми позову також суперечить положенням статті 549 ЦК України, відповідно якої штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а не від суми позову.

Проте, незважаючи на не відповідність пункту 8.6 Умов та Правил надання банківських послугу ПАТКБ "Приватбанк" положенням статті 549 ЦК України, штраф - процентну складову в сумі 1517,24 грн. позивачем заявлено правомірно, оскільки вказана сума становить 5% від суми невиконаного зобов'язання, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

З огляду на вказане, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення 3392,62 грн. заборгованості за кредитом, 26 952,14 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом та 1517,24 грн. штрафу (процентна складова) обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню. В решті позовних вимог слід відмовити.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1542,21 грн. витрат повязаних зі сплатою судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.12, 13, 81, 89, 141, 178, 191, 223, 247, 280, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 21 березня 2007 року у розмірі 31862,00 грн. (тридцять одна тисяча) з яких: 3392,62 грн. заборгованість за кредитом, 26952,14 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1517,24 грн. штраф (процентна складова), а також 1532,42 грн. (одна тисяча пятсот тридцять дві гривні сорок дві копійки) витрат, повязаних зі сплатою судового збору.

В решті позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 265 ЦПК України:

Позивач: Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк», місцезнаходження за адресою: вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001; адреса для листування: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094; код ЄДРПОУ 14360570; рахунок №3111 (для погашення заборгованості та судових витрат); МФО 305299.

Відповідач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, 318.

Повний текст судового рішення виготовлено 27.07.2018

Суддя: