Дата документу 10.12.2018 Справа № 337/5013/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/5013/17 Головуючий у 1-й інстанції: Гнатик Г.Є.
провадження № 22-ц/807/1069/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 у особі представника ОСОБА_4 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, про усунення перешкод у користуванні власністю,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні власністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно з рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2017 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності: йому - 11/25 частин, ОСОБА_3 - 1/5 частина, ОСОБА_6 - 6/25 частин, ОСОБА_7 - 3/50 частини, ОСОБА_8 - 3/50 частини. Він зареєстрував право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, але відповідачі перешкоджають йому у вільному користуванні власністю, зокрема, ключі від квартири йому не надають, у квартиру не впускають. Посилаючись на вказані обставини, просив усунути йому перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення в квартиру АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_6, ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у користуванні квартирою та передати йому ключі від квартири.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2018 року позов задоволено.

Усунуто ОСОБА_5 перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_6, ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_5 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та передати йому ключі від цієї квартири.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 у особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1 п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Враховуючи категорію та складність справи встановлено, що даний спір відноситься до категорії малозначних справ, а справа до нескладних.

Задовольняючи позов, суд виходив із того, що позивач є співвласником квартири, а тому, відповідно, має правомочності власника щодо володіння, користування та розпорядження нею нарівні з іншими співвласниками, а тому з урахуванням перешкод з боку інших співвласників його вимоги щодо усунення цих перешкод є обґрунтованими, оскільки базуються на чинному законодавстві, та підлягають усуненню у визначений позивачем спосіб.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 наголошує на тому, що суд безпідставно розглянув справу в порядку спрощеного провадження, оскільки спір між сторонами носить майновий характер, а ціна позову дорівнює вартості 11/25 належних позивачу частин квартири, що перевищує 100 000 грн.; справу розглянуто без залучення всіх співвласників квартири, зокрема, неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8; оскаржуваним рішенням без залучення органу опіки та піклування вирішено питання про майнові права на єдине житло вказаних неповнолітніх дітей; суд при розгляді справи припустився неповноти в з»ясуванні питання про наявність у позивача іншого постійного місця мешкання, відсутності попередньої вимоги позивача до відповідачів про вселення та недоведеність в такому разі перешкод йому з боку відповідачів в користуванні спірною квартирою; судом при вселенні позивача не визначено порядку користування квартирою та не обговорено можливість отримання позивачем компенсації вартості його частки у квартирі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_5 зазначає про необґрунтованість апеляційної скарги, заперечуючи доводи скарги по всім позиціям: його позов є немайновим; неповнолітні співвласники були залучені через законного представника - їх матір ОСОБА_3; рішенням не порушуються майнові права неповнолітніх дітей, оскільки вимог про позбавлення їх часток у майні він не заявляв та суд таких вимог не вирішував, тому не потрібна була участь у справі органу опіки та піклування; він намагався врегулювати спір щодо свого користування квартирою шляхом переговорів, і ці обставини правильно встановлені судом. З урахуванням вказаного вважає рішення суду законним і обґрунтованим та просить залишити його без змін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи в їх межах, врахувавши відзив позивача на апеляційну скаргу, колегія вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а рішення суду постановленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя у справі № 337/2091/17 від 25.09.2017 року за ОСОБА_5 визнано право власності на 11/25 частин квартири АДРЕСА_1, за ОСОБА_3 - на 1/5 частину, за ОСОБА_6 - на 6/25 частин, за ОСОБА_6 - на 3/50 частини, за ОСОБА_6 - на 3/50 частини зазначеної квартири ( а.с. 5-7).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 101252362 від 24.10.2017 року ОСОБА_5 належить 11/25 частин квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 8).

Позивач вказував в позові, що відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні квартирою, не пускаючи в неї та не надаючи ключів.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 намагався врегулювати спір в досудовому порядку шляхом перемовин, зокрема, направивши на адресу відповідачів рекомендованого листа з вимогою надати ключі від спірного житла, яка не була виконана ( а.с. 9).

На час звернення до суду з позовом ОСОБА_5 та вирішення спору судом ключів від квартири позивачу надано так і не було, що спростовує доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 про те, що з їх боку перешкод позивачу не чиниться.

Про небажання відповідачів надати позивачу доступ до квартири свідчить і весь зміст апеляційної скарги.

А отже, спір між співвласниками щодо порушення прав ОСОБА_5 існує, та суд обґрунтовано вирішив його по суті, захистивши його права як співвласника на порушену правомочність щодо користування квартирою.

Відповідач наголошує на тому, що судом порушені права неповнолітніх співвласників ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, які не були залучені до розгляду справи, а також не було залучено на їх захист органу опіки та піклування.

З цього приводу колегія вважає, що позивач обґрунтовано зазначив відповідачами у своєму позові про усунення перешкод в користуванні квартирою лише повнолітніх відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_3, які не пускають його в квартиру та не надають ключів, а також зазначив ОСОБА_3 одночасно як законного представника цих неповнолітніх дітей.

До того ж, оскільки позивач не ставив питання про позбавлення дітей будь-яких прав, зокрема, на житло, а лише відстоював свої права на користування квартирою, то питання про права неповнолітніх дітей у цій справі не вирішувались.

Відтак, залучення органу опіки та піклування до розгляді цієї справи не було потрібним.

Наявність у ОСОБА_5 іншого постійного житла, на що, на думку апелянта, не звернув уваги суд першої інстанції, не впливає на вирішення цього спору на користь позивача у випадку доведеності перешкод йому як співвласнику спірної квартири. Так, превалюючою обставиною в цьому спорі є не факт наявності або відсутності у позивача іншого житлового приміщення для проживання, а сам факт наявності права власності на спірне приміщення, яке підлягає захисту у будь-якому разі, незважаючи на забезпеченість іншим житлом.

В ідповідач також вказувала, що, вселяючи у спірну квартиру позивача, суд не обговорив питання визначення порядку користування нею, а також можливість виплати компенсації вартості частки позивачу.

Проте, відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач не заявляв позовних вимог про визначення порядку користування спірною квартирою або виплату йому вартості його частки у квартирі, тому суд не міг вирішувати такі питання в ході розгляду цієї справи. А такі вимоги в подальшому може заяви будь-який із співвласників, зокрема, і апелянт ОСОБА_3

В скарзі зазначається, що суд порушив норми процесуального права, розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, оскільки спір є майновим і за ціною позову не відноситься до малозначних.

Але такі ствердження є помилковими.

Так, вимоги позивача про усунення йому перешкод в користуванні квартирою не пов»язані з набуттям права власності, яке вже є визначеним і оформленим в установленому законом порядку. А отже спір не є майновим.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

У відповідності до 6 вказаної процесуальної норми, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 274 ЦПК України унормовано: частиною 2 - у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті;

частиною 3 - при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У відповідності до ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

За змістом ст. 279 ЦПК України з урахуванням принципу пропорційності, визначивши справу як малозначну, суд може розглянути її у спрощеному провадженні без виклику учасників справи.

З аналізу вказаних норм слідує, що у спрощеному позовному провадженні без виклику осіб може бути розглянута будь-яка справа незначної складності та малозначна за встановленими ст. 274 ЦПК України критеріями.

Ця справа не є складною, спір не є майновим, коло учасників справи є невеликим, доказової бази вистачає для її розгляду без виклику учасників, тому суд обґрунтовано вважав за можливе розглянути її за положеннями ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відтак, порушень п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, на яких наполягає відповідача, не встановлено.

Зважаючи на все вищенаведене, колегія визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, тому у відповідності до положень ст.. 375 ЦПК України вона підлягає залишенню без задоволення. а оскаржуване рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 у особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена та підписана 10 грудня 2018р.

Головуючий:

Судді: