Справа № 361/1674/16-ц Головуючий у І інстанції Сердинський В. С.
Провадження № 22-ц/780/3001/18 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 58 02.08.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 серпня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Голуб С.А.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2018 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», треті особи: приватні нотаріуси Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В., ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О., Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Великодимерська селищна рада Броварського району Київської області про визнання недійсним іпотечного договору, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсним іпотечного договору та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню частково задоволена заява позивачки ОСОБА_2 та забезпечено позов шляхом зупинення дії іпотечного договору, укладеного 15 червня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Універсал Банк».

Не погоджуючись із ухвалою, ПАТ «Унверсал Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі,посилаючись на необгрунтованість ухвали, порушення при її постановленні норм матеріального і процесуального права. Скарга мотивована відсутністю підстав для вжиття заходів забезпечення позову та доказів щодо загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову. Всупереч ч.4 ст.82 ЦПК України суд не врахував попередні числені судові ухвали апеляційної інстанції, якими встановлено незаконність та безпідставність вжиття таких заходів забезпечення позову. Вживаючи заходи забезпечення позову, суд фактично зупинив виконання рішення Броварського міськрайонного суду від 07 грудня 2009 року у справі № 2-2767/2009, яке набуло законної сили та яким встановлена дійсність договору іпотеки, що є предметом даного спору. Вжитий судом захід забезпечення позову у вигляді зупинення дії іпотечного договору не є законним. Судом в ухвалі не вирішено питання зустрічного забезпечення. Суд прийшов в ухвалі до помилкового висгловку, що ОСОБА_2 не є власником предмета іпотеки. Суд не звернув уваги, що позивачка зловживає процесуальними правами і неодноразово звертається до суду із позовами про визнання недійсними договірів, укладених між нею, її чоловіком і ПАТ «Універсал Банк», які або не задовольняються судом, або залишаються без розгляду.

ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу до суду не подала.

В суді апеляційної інстанції представники ПАТ «Універсал Банк» адвокати Глевацька О.В. і Петровська-Караченцева С.Г. подану апеляційну скаргу підтримали, просили задоволити та скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області як незаконну.

Представники ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_8, прелставники ОСОБА_9 і ОСОБА_10 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність і обгрунтованість судової ухвали та відсутність підстав для її скасування.

Представник Відділу примусового виконання рішень департаменту ДВС МЮ України залишив вирішення питання на розсуд апеляційногос уду.

Решта учасників належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, до суду не з'явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Універсал Банк», треті особи: приватні нотаріуси Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В., ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О., Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України, Великодимерська селищна рада Броварського району Київської області про визнання недійсним іпотечного договору, скасування державної реєстрації у реєстрі іпотек та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Провадження у вказаній справі відкрите 28 березня 2016 року.

Позов ОСОБА_2мотивоваваний тим, що оспорюваний нею іпотечний договір від 15 червня 2007 року в редакцї додаткової угоди № 1 від 30 листопада 2007 року забезпечує неіснуюче зобов'язання, що суперечить діючому законодавству, зокрема ч.4 ст.3, ч.2 ст.7 Закону України «Про іпотеку», а тому відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України є недійсним, а державна реєстрація іпотеки та записів про обтяження підлягає скасуванню. Відповідно не підлягає виконанню і виконавчий напис на іпотечному договорі про стягнення зоборгованості, вчинений приватним нотаріусом Падалка О.Р.

Також встановлено, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2016 року в порядку забезпечення позову ОСОБА_2 судом зупинено стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса № 6273 (у виконавчому провадженні № 40015767), виданого 20 вересня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р.О. про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме майновий комплекс, що належить ОСОБА_2, загальною площею 7775,2 кв.м., розташований по вул.Леніна 109 в селищі Велика Димерка Броварського району Київської області.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2, суддя першої інстанції обгрунтовував свої висновки наявністю підстав для застосування заходів забезпечення позову.

При цьому суддя виходив із доведеності наміру ПАТ «Універсал Банк» провести відчуження права вимоги за іпотечним договором, який є предметом спору в даній справі, що призведе до ускладнення чи неможливості виконання рішення суду в даній справі, через укладення інших угод, які необхідно буде також скасовувати.

Крім того, суд вважав встановленим той факт, що ОСОБА_2 не є власником предмета іпотеки, а саме земльної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, оскільки рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2014 року, яке набрало законної сили, скасовано державні акти на парво власності ОСОБА_2 на земельнку ділянку, яка є предметом іпотеки.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки вони не відповідають матеріалам справи, зроблені з порушенням норм процесуального права, що у свою чергу потягло невірне вирішення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов'язковістю. Поняття забезпечення позову визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання судового рішення.

Постановлюючи ухвалу про забезпечення позову, суддя залишив поза увагою той факт, що зупинення дії іпотечного договору, укладеного 15 червня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Універсал Банк» не пов'язано із предметом спору в даній справі та невиконанням чи утрудненням виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Так ОСОБА_2 подала позов, де просить визнати недійсним іпотечний договір, укладений 15 червня 2007 року між нею та ПАТ «Універсал Банк». У випадку задоволення її вимог, таке рішення не підлягає примусовому виконанню в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», оскільки відсутні рішення про стягнення, зобов'язання вчинити дії, тощо, які визначені Законом України «Про виконавче провадження» як такі, що підлягають примусовому виконанню.

Щодо вимог ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, то як вище вказувалося ухвалою суду в порядку забезпечення позову зупинено стягнення на підставі цього виконавчого напису нотаріуса від 20 вересня 2013 року щодо звернення стягнення на нерухоме майно.

Окрім того, відповідно до приписів п.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Забезпечуючи позов шляхом зупинення дії іпотечного договору, суд не звернув уваги на вказані приписи процесуального закону та вжив заходи забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню позовних вимог, хоча при цьому спір не вирішується по суті.

Водночас суд не врахував, що таке забезпечення буде перешкоджати виконанню рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2009 року у справі № 2-2767/2009, яке набуло законної сили і яким стягнуто солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 борг за кредитним договором в розмірі 19936142,68 грн. та звернуто стягнення на предмет іпотеки у вигляді майнового комплексу та земельної ділянки, належних ОСОБА_2

Вказане рішення перебуває на виконанні у державній виконавчій службі відповідно до виконавчого листа № 2-2767/2009, виданого 08 жовтня 2010 року Броварським міськрайонним судом Київської області.

Тобто, фактично позивачка просить зупинити виконання чинного рішення, що не відповідає вимогам закону.

Суд не звернув увагу, що заявниця із березня 2016 року звертається до суду з численими заявами про забезпечення її позову (а.с.10-12, 105-108, 121-125, 133-136, 147-151), які фактично зводяться до зупиники виконання вказаного рішення суду.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до приписів ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Забезпечуючи позов шляхом зупинення дії іпотечного договору, суддя не врахував, що ухвалою цього ж судді 23 січня 2017 року за заявою представника позивачки ОСОБА_2 вже постановлялася ухвала про забезпечення її позову аналогічного змісту, в тому числі про зупинення дії іпотечного договору, яка ухвалою Апеляційного суду Київської області від 04 квітня 2017 року скасована як незаконна і не обгрунтована і у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Апеляційний суд Київської області, скасовуючи ухвалу, навів відповідні мотиви, які суддя залишив поза увагою, зокрема апеляційний суду послався на п.п. 2, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» де зазначено про недопустимість забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили. Також апеляційний суд вказав, що забезпечуючи позов у заявлений позивачкою спосіб, суд першої інстанції заблокував виконання рішення суду від 08 жовтня 2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, що набрало законної сили.

Крім того, суддя допустив порушення норм процесуального права вдавшись в ухвалі до оцінки належності на праві власності ділянки ОСОБА_2, що не є предметом розгляду за заявою про забезпечення позову та не є предметом спору у справі за позовом ОСОБА_2

При цьому, суддя знову ж таки залишив поза увагою рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2009 року щодо стягнення боргу і звернення стягнення на предмет іпотеки, яке має преюдиційне значення і мало бути враховане.

Суддя наведених обставин не врахував і постановив необгрунтовану ухвалу.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З викладених вище підстав ухвала суді підлягає до скасування.

Вирішуючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову апеляційний суд вважає, що заява не підлягає до задоволення з викладених вище підстав, а саме у зв'язку із відсутністю підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених ст.149 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задоволити.

Ухвалу судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявиОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: