Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 757/22341/14-ц

провадження № 61-9280св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Українська Страхова Компанія «Гарант-Авто», фізична особа-підприємець ОСОБА_3,

третя особа - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду

м. Києва від 18 травня 2016 року у складі судді Цокол Л. І. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 10 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Прокопчук Н. О., Саліхова В. В., Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «Гарант-Авто» (далі - ПАТ «УСК «Гарант-Авто»), фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3), третя особа - ОСОБА_5, про стягнення суми страхового відшкодування, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що 09 січня 2014 року з вини водія ФОП ОСОБА_3 - ОСОБА_4, виникла ДТП, внаслідок якої автомобіль, належний позивачу, було пошкоджено. За результатами висновку експерта від 03 грудня 2015 року вартість матеріального збитку складає 127 184 грн 20 коп. Крім того, позивач поніс витрати, пов'язані з проведення оплати оцінки - 1 тис. грн, проїзд з м. Харкова до м. Києва у розмірі 519 грн 30 коп., проїзд з м. Києва до м. Харкова для прийняття участі в розгляді адміністративного протоколу про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_4 у розмірі 396 грн 33 коп., а всього 129 842 грн 33 коп. Відповідальність власника транспортного засобу ФОП ОСОБА_3 застрахована ПАТ «УСК «Гарант-Авто», тому позивач просив стягнути з цієї страхової компанії 50 тис. грн, а також покласти на неї відповідальність за несвоєчасність проведення виплати страхового відшкодування в зазначених вище розмірах. З ОСОБА_3 позивач просив стягнути 79 842 грн 33 коп., тобто різницю в сумі заподіяної шкоди 129 842 грн 33 коп. та 50 тис. грн, які повинна була виплатити страхова компанія.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з

ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування в розмірі 50 тис. грн. Стягнуто з

ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальний збиток у розмірі 6 310 грн 28 коп., витрати пов'язані з транспортуванням - 500 грн, проведенням експертного дослідження в розмірі 1 тис. грн, витрати пов'язані з проїздом у розмірі 519 грн 30 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, виходив із того, що страхова компанія має відшкодувати збитки у межах ліміту - 50 тис. грн, а решту - 6 310 грн 28 коп., що не покривається страховим відшкодуванням, слід стягнути з власника автомобіля, водій якого спричинив ДТП, тобто з

ФОП ОСОБА_3 У зв'язку з тим, що вартість матеріального збитку розрахована станом час вирішення справи судом слід визнати безпідставним вимоги позивача про покладення на страховика відповідальності за порушення строків виплати страхового відшкодування, оскільки за основу в такому випадку необхідно брати розмір страхового відшкодування, визначеного станом на 03 червня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10 листопада 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 відхилено. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу відносин сторін і закон, який їх регулює. Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що матеріальний збиток за пошкодження автомобіля складає 68 220 грн 87 коп., ринкова вартість цього автомобіля - 79 873 грн

92 коп. Оскільки позивач вже відчужив належний йому транспортний засіб за 89 990 грн, суд першої інстанції вірно відрахував із суми визначеного експертом матеріального збитку 70 872 грн 62 коп. та встановив, що відшкодуванню позивачу підлягає 56 310 грн 28 коп. Позивачем не доведено обов'язку відповідачів щодо відшкодування йому матеріальної шкоди станом на час звернення з такою заявою до страхової компанії та порушення ними строку виконання грошового зобов'язання.

У грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_2, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, він просив скасувати рішення судів та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України. Крім того, зобов'язання здійснити страхове відшкодування є заснованим на договорі грошовим зобов'язанням страховика, а, отже, на таке зобов'язання розповсюджуються приписи частини другої статті 625 ЦК України.

У запереченнях ФОП ОСОБА_3, поданих до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у січні 2017 року, на касаційну скаргу ОСОБА_2 зазначено, що отримавши в результаті відчуження автомобіля кошти в сумі 89 900 грн, частково було погашено його майновий збиток. Невідшкодований залишок покривається лімітом страхової компанії. ОСОБА_2 звернувся із позовом про відшкодування йому матеріального збитку виходячи з вартості матеріального збитку і ринкової вартості автомобіля саме на час ухвалення судами рішення, тому до спірних правовідносин не може застосовуватись положення статті 625 ЦК України.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

20 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що 09 січня 2014 року о 14 год. 20 хв. на 538 км+850 м автодороги Київ-Харків-Довжанський сталась ДТП за участі автомобіля Gelly MK Cross, реєстраційний номер НОМЕР_1, належного та під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля DAF CF 85.430, реєстраційний номер

НОМЕР_3, належного ФОП ОСОБА_3 та під керуванням

ОСОБА_4

ДТП сталась внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 пункту 12.3 Правил дорожнього руху України. Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 31 січня 2014 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею

124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_2 ФОП ОСОБА_3 застрахована у ПАТ «УСК «Гарант-Авто» з визначенням ліміту відповідальності 50 тис. грн та з нульовою франшизою.

10 січня 2014 року ОСОБА_2 повідомив страхову компанію про настання страхового випадку.

31 січня 2014 року належний позивачу автомобіль було оглянуто уповноваженою особою страхової компанії та складено протокол огляду транспортного засобу.

01 лютого 2014 року ОСОБА_2 відчужив належний йому та пошкоджений

09 січня 2014 року автомобіль Gelly MK Cross, реєстраційний номер

НОМЕР_1 ОСОБА_6 за 89 900 грн, що підтверджується довідкою - рахунком (а.с. 144).

Згідно висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 18 лютого 2015 року №19/15-68 вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Gelly MK Cross 2013 року випуску у результаті його пошкодження станом на 09 січня 2014 року складає 68 220 грн 87 коп. Ринкова вартість цього автомобіля складає 79 873 грн 92 коп. (а. с. 155-176).

04 березня 2014 року, через місяць після відчуження автомобіля,

ОСОБА_2 подав заяву про виплату страхового відшкодування.

03 червня 2014 року ПАТ «УСК «Гарант-Авто» було складено страховий акт згідно якого сума страхового відшкодування склала 47 552 грн 84 грн. +

500 грн вартість евакуатора, а всього 48 052 грн 84 коп. Доказів на підтвердження проведення виплати за цим страховим актом матеріали справи не містять.

Згідно висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 18 лютого 2015 року № 19/15-68, зробленого на виконання ухвали суду про задоволеня клопотання ОСОБА_2, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Gelly MK Cross 2013 року випуску у результаті його пошкодження станом на 09 січня 2014 року може складати 68 220 грн 87 грн. Ринкова вартість цього автомобіля складає 79 873 грн 92 коп.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року за клопотанням позивача по справі була призначена судова автотоварознавча експертиза.

Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи

від 03 грудня 2015 року № 12843/15-54, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Gelly MK Cross 2013 в результаті пошкодження цього автомобіля станом на дату проведення експертизи 25 листопада

2015 року складає 127 184 грн 20 коп. При цьому за цим же висновком експерта встановлено, що вартість пошкодженого автомобіля позивача складає 70 872 грн 62 коп. (а. с. 204-209).

Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, суди, задовольняючи частково позовні вимоги, дійшли обґрунтованого висновку про те, що матеріальна шкода, завдана ОСОБА_2 у розмірі 127 184 грн 20 коп., підтверджена висновком експерта від 03 грудня 2015 року, та з урахуванням продажу позивачем автомобіля, підлягає стягненню у межах ліміту страхового відшкодування зі страхової компанії, а решта суми - з власника автомобіля ФОП ОСОБА_3, з вини водія якої завдано шкоду. З огляду на те, що позивач вже відчужив належний йому транспортний засіб, суд першої інстанції правильно відрахував із суми визначеного експертом матеріального збитку 70 872 грн 62 коп. (ринкову вартість автомобіля) та встановив, що відшкодуванню позивачу підлягає 56 310 грн 28 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки за несвоєчасне виконання зобов'язання про виплату страхового відшкодування, суди обґрунтовано виходили з того, що вартість матеріального збитку визначена станом на день ухвалення судового рішення судом першої інстанції, в той же час при зверненні до страхової компанії за виплатою страхового відшкодування позивач вже продав належний йому автомобіль по ціні, що перевищувала його ринкову вартість на час відчуження, встановлену судом, а, отже, позивачем не доведено обов'язку відповідачів щодо відшкодування йому матеріальної шкоди станом на час звернення з такою заявою до страхової компанії та порушення ними строку виконання грошового зобов'язання.

Отже, доводи касаційної скарги вказаного висновку судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі були предметом дослідження судів попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Таким чином, рішення судів першої та апеляційної інстанцій, які просить скасувати ОСОБА_2 є правильними й законними та обґрунтованими.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк