Єдиний унікальний номер судової справи 487/1045/18
Номер провадження 22-ц/812/180/18
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

19 листопада 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі: відповідача ОСОБА_2,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення, яке ухвалено Заводським районним судом міста Миколаєва 05 вересня 2018 року, під головуванням судді Павлової Ж.П., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02 жовтня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_2 укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого банк надав позичальнику 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32.40% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Взятий на себе обов'язок банк виконав належним чином, в той час, як позичальник ОСОБА_2 належним чином своїх договірних зобов'язань не дотримала, у зв'язку із чим станом на 15 лютого 2018 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 44 175 грн. 18 коп., з яких: 14 596 грн. 20 коп. - заборгованість за кредитом, 15 511 грн. 23 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 11 487 грн. 98 коп. - нарахована пеня, а також 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 2 079 грн. 77 коп. - штраф (процента складова).

Посилаючись на викладені обставини ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість за судовим рішенням.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду відзив, в якому просила застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити банку у задоволені позовних вимог.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 05 вересня 2018 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 02 жовтня 2014 року у загальному розмірі 41 595 грн. 41 коп., з яких: 14 596 грн. 20 коп. - тіло кредиту; 15 511 грн. 23 коп. - нараховані відсотки за користування кредитом; 11 487 грн. 98 коп. - нарахована пеня, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити, а оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає не в повному обсязі.

Так, рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором не виконала належним чином, що є підставою для стягнення з неї заборгованості за кредитним договором від 02 жовтня 2014 року відповідно до наданого банком розрахунку, який відповідає вимогам закону. Відмовляючи банку в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу, суд вважав, що має місце подвійна відповідальність одного виду за одне й те саме правопорушення.

Колегія суддів не повному обсязі погоджується з такими висновками районного суду, з огляду на наступне.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,622 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов'язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобов'язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов'язання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов'язань, які не виконані належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

За правилами ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.

Згідно вимог ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, згідно умов договору та у строки передбачені цим договором.

За змістом ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

З матеріалів справи убачається, що 02 жовтня 2014 року між сторонами по справі було укладено договір про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанк», що підтверджується анкетою-заявою позичальника від 02 жовтня 2014 року, підписаною як представником банка так і відповідачем ОСОБА_2

За змістом анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанк» ОСОБА_2, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, повинна виявити бажання оформити на своє ім'я: платіжну картку «Універсальна»; картку для виплат; картку класа gold; преміальну картку; ідентифікація з паспортом проставивши відмітку навпроти відповідного найменування картки. Однак, відповідач зазначене бажання не виявила, оскільки ніяких відміток навпроти жодної пропозиції не зазначено.

Банк також долучив до матеріалів даної справи витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Але матеріали справи не містять, як зазначено вище, даних, яку саме платіжну карту обрала відповідач та зазначений витяг останньою не підписаний.

Також немає підпису відповідача й на витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, які знаходяться у матеріалах справи.

За ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначав, що на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанк», яка підписана сторонами, й Умов та Правил надання банківських послуг, які погоджені з відповідачем, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 15 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 32.40 % на рік.

На підтвердження заявлених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» надано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанк», яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; витяг з Умов та Правил надання банківських послуг; виписки по картковому рахунку.

Втім, як вбачається з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної карти, її виду та строку дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних, окрім прізвища, адреси та підпису відповідача.

У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту.

При цьому, позивачем не надано суду доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим. Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами.

Так, за змістом статей чинного ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи та пояснень відповідача в судовому засіданні встановлено, що остання не заперечувала проти отримання кредиту в розмірі 15 000 грн.

Враховуючи принцип диспозитивності судового процесу та заяву відповідача, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 14 596 грн. 20 коп. та відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів та штрафних санкцій, оскільки позивачем позовні вимоги не доведено.

Відповідно до вимог чинного законодавства договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (ч.1 ст. 634 ЦК України).

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначив банк.

Урахувавши правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, колегія суддів вважає, що Умови та Правила надання банківських послуг, не є складовими частинами укладеного між сторонами договору, оскільки банк не надав жодних доказів, що саме вказані Умови та Правила надання банківських послуг мала на увазі відповідач, коли підписувала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанк», які й передбачають нарахування штрафних санкцій та відсотків за користування кредитом.

Проте, суд не звернув уваги на наведені обставини та без належного обґрунтування погодився з розрахунками банку та вважав за можливе стягнути проценти за користування кредитними коштами та пеню.

За вказаних обставин, рішення районного суду, як таке, що ухвалене на підставі неповного з'ясування обставин справи, відповідно до п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням у справі нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» основної суми заборгованості за кредитним договором, яка утворилася станом на 15 лютого 2018 року в сумі 14 596 грн. 20 коп.

Також, згідно зі ст.141 ЦПК України між сторонами підлягають розподілу судові витрати, сплачені позивачем при подачі позовної заяви та відповідачем при подачі апеляційної скарги.

Так, судові витрати АТ КБ «ПриватБанк» складають 1 762 грн. 00 коп., з яких пропорційно задоволеним вимогам підлягають відшкодуванню банку 581 грн. 46 коп.

Судові витрати ОСОБА_2 складають 2 643 грн. 00 коп. (1 057 грн. 20 коп. + 1 585 грн. 80 коп.), з яких пропорційно тій частині позову, в якій позивачу відмовлено, підлягають відшкодуванню за рахунок банку в розмірі 1 770 грн. 81 коп.

Керуючись ст.ст.367,368,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 05 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 02 жовтня 2014 року, яка утворилась станом на 15 лютого 2018 року, в сумі 14 596 (чотирнадцять тисяч п'ятсот дев'яносто шість) грн. 20 коп.

В решті позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 581 (п'ятсот вісімдесят одна) грн. 46 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 1 770 (одна тисяча сімсот сімдесят) грн. 81 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 21 листопада 2018 року