Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/870/16-ц Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й.
Категорія 30 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року

Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Шевчук А.М.,

секретаря Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 05 квітня 2017 року, ухвалене головуючим суддею Адамович О.Й. в м. Житомирі,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди. Зазначала, що 14.07.2015 ОСОБА_2 керуючи автомобілем КІА, державний номер НОМЕР_1, по вул. Баранова в м. Житомирі здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2110, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Вона є власником автомобіля ВАЗ 21103, державний номер НОМЕР_2. На момент ДТП цивільна відповідальність ОСОБА_2 була застрахована та страховою компанією АТ «СГ «ТАС» було виплачено їй страхове відшкодування в розмірі 24 050 грн за винятком франшизи 950 грн, у зв'язку з чим просила стягнути з відповідача 950 грн матеріальної шкоди.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 05 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 950 грн на відшкодування завданої матеріальної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 14.07.2015 по вул. Баранова, 89, в м. Житомирі відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля КІА, державний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля ВАЗ 21103, державний номер НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_3 та який належить ОСОБА_1 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень.

Відповідно до довідки №68335713 про дорожньо-транспортну пригоду від 21.07.2015, виданої УДАІ УМВС в Житомирській області, вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 п.10.4 «Водій, що виконує поворот або розворот поза перехрестям, повинен дати дорогу зустрічним ТЗ» Правил дорожнього руху.

Постановою Черняхівського районного суду Житомирської області від 05 листопада 2015 року, яка залишена без змін постановою апеляційного суду Житомирської області від 22 грудня 2015 року, провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2, до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Висновком експерта № 3/514 від 18.07.2016 встановлено, що з технічної точки зору, при заданих вихідних даних, в причинному зв'язку з виникненням аварійної обстановки та подальшого розвитку ДТП знаходиться невідповідність дій водія автомобіля КІА, державний номер НОМЕР_1, технічним вимогам п. 10.1., 10.4 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до висновку експерта від 13.03.2017 №3/152, згідно показань свідка ОСОБА_3 технічної точки зору, при заданих вихідних даних, в причинному зв'язку з виникненням аварійної обстановки та подальшого розвитку ДТП знаходиться невідповідність дій водія автомобіля КІА, державний номер НОМЕР_3, технічним вимогам п. 10.1., 10.4 Правил дорожнього руху України. Показання свідка ОСОБА_2 щодо механізму ДТП з технічної точки зору не ґрунтовані, отже досліджені бути не можуть.

Між ОСОБА_2 та ПрАТ «Страхова група «ТАС» 02.12.2014 укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс №АІ/7500408), відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль KIA Besta, державний номер АМ 4663ВЕ. Згідно зазначеного договору загальна страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 50 000 грн, розмір франшизи 950 грн. Строк дії договору з 03.12.2014 по 02.12.2015.

Листом ПрАТ «Страхова група «ТАС» повідомило ОСОБА_1, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована АТ «СГ «ТАС» згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7500408 від 02.12.2014. Франшиза, згідно Поліса, становить 950 грн. Згідно довідки №68335713 про дорожньо-транспортну пригоду ВДАІ УМВС України в Житомирській області від 21.07.2015 зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, що стало причиною пошкодження автомобіля ОСОБА_1 Матеріальний збиток, завданий останній як власнику автомобіля ВАЗ 21103, державний номер НОМЕР_4, згідно заяви про страхове відшкодування від 06.08.2015, становить 25 000 грн та розрахунок суми страхового відшкодування дорівнює 24 050 грн (25000 - 950 грн). На підставі викладеного, належна ОСОБА_1 сума страхового відшкодування 24 050 грн буде перерахована на реквізити, вказані у заяві на виплату страхового відшкодування.

Згідно із ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Так, в п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

За змістом ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вірно врахував, що між діями ОСОБА_2, та заподіяною шкодою позивачу є причинний зв'язок.

З огляду на вказане суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та те, що невідшкодована матеріальна шкода в розмірі франшизи - 950 грн підлягає стягненню з ОСОБА_2

Безпідставними є посилання ОСОБА_2 на те, що в матеріалах справи відсутні докази визнання його винним в скоєнні ДТП, оскільки ні постановою Черняхівського районного суду Житомирської області від 05.11.2015, ні постановою апеляційного суду Житомирської області від 22.12.2015 його не було визнано винним у вчиненні даної ДТП.

В п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ України №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Дані висновків судових автотехнічних експертиз підтверджують наявність в діях ОСОБА_2 порушень Правил дорожнього руху України, які перебувають в причинному зв'язку із настанням дорожньо-транспортної події, внаслідок якої пошкоджено належний позивачу автомобіль.

При цьому, такі дані висновків експерта узгоджуються з іншими письмовими доказами наявними у цій справі.

Крім того, за клопотанням ОСОБА_2 ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 31.10.2017 була призначена по справі повторна судово-автотехнічна експертиза.

За висновком повторної судово-автотехнічної експертизи від 26 березня 2018 року, проведеної судовим експертом Київської незалежної судово-експертної установи, в умовах досліджуваної пригоди дії водія автомобіля КІА д.н. НОМЕР_3, з технічної точки зору, не відповідали вимогам п.10.1., п.10.4. ПДР України, оскільки він розпочав маневр не впевнившись у відсутності небезпеки іншим учасникам дорожнього руху (водію а/м ВАЗ) та не з крайнього лівого положення в межах ширини проїзної частини, не надавши дорогу попутному транспортному засобу ( а/м ВАЗ). Дії водія автомобіля ВАЗ д.н. НОМЕР_4, з технічної точки зору не відповідали вимогам п.12.3. ПДР України в частині застосування ним маневру відвороту ліворуч, замість гальмувати виключно при прямолінійному русі. Однак за умови такого гальмування водій автомобіля ВАЗ все одно був позбавлений технічної можливості уникнути пригоди, що, з технічної точки зору не суперечить вимогам п.12.3. ПДР України в частині своєчасного застосування екстренного гальмування.

В обставинах даної пригоди водій автомобіля КІА д.н. НОМЕР_3, мав технічну можливість своїми одноосібними діями уникунути зіткнення транспортних засобів шляхом виконання вимог п.10.1., п.10.4. ПДР України, для чого у нього не було перешкод технічного характеру. Натомість, водій автомобіля ВАЗ д.н. НОМЕР_4 в обставинах даної пригоди був позбавлений технічної можливості уникнути зіткнення транспортних засобів шляхом виконання вимог п.12.3. ПДР України з моменту початку автомобілем КІА маневру ліворуч.

В досліджуванній дорожній обстановці технічною причиною виникнення ДПТ, яка мала місце 14.07.2015 в м. Житомирі по вул. Баранова, 89 були дії водія автомобіля КІА д.н.НОМЕР_3, пов'язані з невідповідністю вимогам п.10.1., п.10.4. ПДР України, що, як наслідок, спричинили виникнення аварійної обстановки для водія автомобіля ВАЗ д.н. НОМЕР_4.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

За таких обставин, відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 268,367,368,374, 375,381-384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 11 квітня 2018 року.

Головуючий

Судді