Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"11" жовтня 2018 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М., за участю секретаря судового засідання Солонської Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання їх неповнолітніх дітей.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вони з позивачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, який 13.01.2017 року було розірвано, на підставі рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розлучення дитина залишилась проживати з матірю, але з жовтня 2017 року син постійно проживає у сімї позивача через зіпсовані стосунки та сварки з матірю, внаслідок вживання алкогольних напоїв та він самостійно остаточно прийняв рішення проживати з батьком, тобто позивачем. На теперішній час син знаходиться на повному утриманні позивача, він створив належні матеріально-побутові умови для його проживання, доброзичливо ставиться до дитини та до виконання своїх батьківських обовязків, має постійний заробіток, а також має житло. Просить визначити місце проживання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача адвокат ОСОБА_4, який діє на підставі договору про надання професійної правничої допомоги № б/н від 19.07.2018 року, до судового засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти заочного вирішення справи.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася з невідомих причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала, на адресу суду надала висновок виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 13-31-143 від 02.10.2018 року про доцільність визнання місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом з батьком дитини.

Ухвалою суду від 11.10.2018 року ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідачка, будучи неодноразово належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала, в той же час представник позивача не заперечував проти заочного вирішення справи.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч.1, 2 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, зобов'язані також піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст.150 СК України).

Судом встановлено, що сторони з червня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно свідоцтва про народження серія І-НО №437632, виданого 01.11.2011 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №826, ОСОБА_3 народився 23 жовтня 2011 року. Батько ОСОБА_1, мати ОСОБА_2.

Відповідно рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 13.01.2017 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

За довідкою Комітету самоорганізації населення «Центральний» та довідкою про проживання від 23.04.2018 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, разом с сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який проживає за вказаною адресою без реєстрації.

Згідно висновку спеціаліста психолога за результатами психодіагностичного обстеження неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, виданої 07.08.2018 року спеціалістом психологом ОСОБА_6, вбачається, що у сім'ї ОСОБА_1 створені всі умови для адекватного фізичного, психічного та морального розвитку дитини. Дитина почуває себе спокійно, комфортно та впевнено, серед уважних, турботливих та люблячих дорослих. У той час, як ОСОБА_2, нехтуючи своїми батьківськими обовязками, не може такого створити, а її поведінка наносить дитині моральну та психічну травму.

Відповідно до довідки КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №34 Маріупольської міської ради Донецької області» від 09.08.2018 року ОСОБА_3 зарахований до 1 класу вказаного закладу.

Згідно характеристики наданої головою КСН «Центральний» ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується позитивно, працює, не має поганих звичок, у вільний час приділяє увагу дитині, мешкає в добрих побутових умовах.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 13-31-143 від 02.10.2018 року, при розгляді комісією питання визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3, з урахуванням захисту прав дитини, комісія прийшла до висновку про доцільність визнання місця проживання разом з батьком дитини.

Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст.161 СК України).

Відповідно до ч.2 ст.161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Однак, поняття «розлучення дитини та матері» не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання матері та дитини». Оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.

Таким чином, положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері неповнолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.

Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за №789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні звязки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дитини з батьком в повному обсязі, оскільки це відповідає інтересам дитини, позивач має можливість створити дитині належні умови для виховання та розвитку.

На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, за адресою:Донецька область, АДРЕСА_2

Заочне рішення може бути переглянуто Іллічівським районним судом м. Маріуполя за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду або в разі пропуску з інших поважних причин.

На рішення може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А. М. Іванченко