Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2018 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Гришка О.Я., з участю секретаря судового засідання Федорини А.А., позивача ОСОБА_1, представника третьої особи Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області Смицької К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Оржиця Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Сарненська районна державна адміністрація Рівненської області, про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_4, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначено, що з 20 серпня 2007 року по 6 серпня 2010 року позивач перебувала у шлюбі із відповідачем ОСОБА_3. В шлюбі у них народився син ОСОБА_4.

Позивач вказує, що з2009 року вона із сином проживає окремо від відповідача. ОСОБА_3 вихованням сина не займається, не проявляє батьківського піклування, не цікавиться ним та не утримує його.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3 свідомо ухилявся і ухиляється від виховання сина, не виявляє бажання зустрічатися з дитиною і приймати участь у його вихованні, просила позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_3 відносно його сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, у своїх поясненнях посилалася на обставини, що викладені у позовній заяві, просила суд задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_3 будучи належним чином повідомлений про місце і час проведення судового засідання, в судове засідання 03.04.2018 року повторно не з'явився, з матеріалів справи вбачається, що він належним чином повідомлений про розгляд справи.

В судовому засіданні представник третьої особи Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області Смицька К.В. висловилась за позбавлення батьківських прав відповідача стосовно свого малолітнього сина ОСОБА_4 Пояснила, що відповідач ухиляється від участі у вихованні сина, не проявляє батьківського піклування, не цікавиться ним та не бере участі у його утриманні.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області Смицької К.В., заслухавши малолітнього ОСОБА_4, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Його батьками у свідоцтві про народження вказані: позивач, ОСОБА_1, та відповідач ОСОБА_3 (а.с. 7).

Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 6 серпня 2010 року (а.с. 8).

Як вбачається з листа начальника УДВС ГУЮ у Полтавській області № З-1956-1/01/17289 від 26.12.2013 року, на виконанні у відділі ДВС Оржицького РУЮ з 22.04.2010 року перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-157, виданого 13.04.2010 року Сарненським районним судом Рівненської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача аліментів в розмірі ? частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 і до досягнення ним повноліття. Станом на 01.12.2013 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів становила 23539 грн. 74 коп. У ході проведення виконавчих дій було встановлено, що у боржника відсутнє майно, за рахунок якого можливо провести стягнення (а.с. 12).

У висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно сина ОСОБА_4 від 26.02.2014 року, який підписаний виконуючим обов'язки голови Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області, зазначено, що Сарненська районна державна адміністрація Рівненської області як орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно сина ОСОБА_4 (а.с. 9-11).

У акті обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї ОСОБА_1 від 18.02.2014 року зазначено, що у помешканні створено належні житлово-побутові та санітарно-гігієнічні умови для проживання малолітнього сина ОСОБА_4, в сім'ї ОСОБА_1 панує сприятлива психологічна атмосфера, зі слів ОСОБА_1, колишній чоловік ОСОБА_3 не виховує та не утримує свого сина, самоусунувся від контакту з ним та не спілкується (а.с. 13).

У акті обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_3 від 26.02.2014 року зазначено, що з ОСОБА_3 проведена бесіда, він бажає брати участь у вихованні та спілкуванні з сином, ОСОБА_6 (співмешканка) до бажання батька дитини відноситься позитивно (а.с. 14).

У своєму письмовому поясненні на ім'я Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області від 14.02.2014 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 15), відповідач повідомляє, що він не брав участі у вихованні дитини, тому що його колишня дружина ОСОБА_1 не давала йому можливості спілкуватися з дитиною, хоч він телефонував неодноразово до неї, щоб брати участь у вихованні, утриманні та розвиткові дитини. Також відповідач повідомив, що він хоче брати участь у вихованні своєї дитини.

У довідці завідуючого ДНЗ № 3 «Веселка» (селище Клесів Сарненського району Рівненської області) від 15.01.2014 року зазначено, що з приводу умов перебування дитини ОСОБА_4 в дошкільному закладі ОСОБА_3 до ДНЗ № 3 не звертався протягом відвідування дитячого садка (а.с. 16).

У висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно сина ОСОБА_4 від 31.01.2018 року, який підписаний головою Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області, зазначено, що Сарненська районна державна адміністрація Рівненської області як орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно сина ОСОБА_4 У висновку зазначено, що ОСОБА_3 тривалий час неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки, протягом семи років не приймає участі у вихованні, утриманні та навчанні сина ОСОБА_5, не намагається зустрітися з ним (а.с. 48-50).

У акті обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї ОСОБА_1 від 25.01.2018 року зазначено, що у дитини є окрема кімната, є всі умови для проживання та навчання, усі кімнати мебльовані, в квартирі чисто, прибрано, зроблений ремонт кімнат. Зі слів ОСОБА_1 колишній чоловік ОСОБА_3 після розлучення не відвідував сина за місцем проживання, участі у вихованні, утриманні та навчанні сина протягом семи років не приймає (а.с. 51).

У характеристиці ОСОБА_4, учня Клесівської ЗОШ І-ІІ ступенів - ліцею Клесівської селищної ради (селище Клесів Сарненського району Рівненської області), від 29.01.2018 року зазначено, що протягом навчання у 1-4 класах учень зарекомендував себе активно у позакласних шкільних конкурсах, підтримує дружні стосунки з однокласниками, добре навчається. Навчанням і вихованням займається мама ОСОБА_1 Вона постійно цікавиться досягненнями у навчанні і поведінкою школяра, відвідує класні батьківські школи і загальношкільні збори батьківського лекторію. Батько, ОСОБА_3Г, жодного разу не цікавився у класного керівника успіхами у навчанні і поведінкою дитини в школі, не з'являвся на батьківські збори, не приймає участі у навчанні та вихованні дитини (а.с. 52).

У поясненні позивача на ім'я начальника служби у справах дітей Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області від 25.01.2018 року зазначено, що батько її сина ОСОБА_3 після розлучення не відвідував сина за місцем проживання, участі у вихованні, утриманні та навчанні сина протягом семи років не приймав, не виявляє бажання зустрітися з сином, хоч і проінформований про його місце проживання (а.с. 53).

Згідно інформації Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області соціальний супровід сім'ї ОСОБА_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, не здійснювався (а.с. 47, 54).

Відповідно до повідомлення Оржицького районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Оржицької районної державної адміністрації Полтавської області сім'я ОСОБА_3, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 на обліку Оржицького РЦСССДМ, як сім'я, яка потрапила в складні життєві обставини не перебувала, соціальний супровід даної сім'ї не здійснювався (а.с. 46).

Як вбачається із тексту позовної заяви та пояснень позивача, позивач звертаючись до суду з позовом до відповідача підставою позбавлення батьківських прав відповідача зазначила його ухилення від виконання обов'язків з виховання дитини.

Під час судового розгляду відповідно до статті 12 Конвенції про права дитини на виконання права дитини бути заслуханою з питань, що її торкаються, реалізуючи приписи статті 171 Сімейного кодексу України судом була заслухана думка дитини. Зокрема, малолітній ОСОБА_4 пояснив, що він проживає разом із матір'ю, батько з ним не спілкується.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Слід розуміти, що поняття ухилення від виконання обов'язку і невиконання обов'язку не є тотожними. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В матеріалах справи відсутні дані про обставини, які б свідчили про винну поведінку відповідача щодо сина.

Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами свідоме нехтування відповідачем батьківськими обов'язками стосовно сина та ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, хоча це є її процесуальним обов'язком (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Зазначене вище дає підстави для висновку про те, що доказом у справі є пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, допитаних як свідків, а пояснення позивача, які отримані не за процедурою допиту свідків (ст. 92 ЦПК України) не можуть використовуватися як засіб доказування.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на спростування письмових пояснень відповідача від 14.02.2014 року про те, що позивач не давала можливості спілкуватися з дитиною, він неодноразово телефонував до позивача, з метою обговорення питань про участь у вихованні та утриманні дитини (а.с. 15). При цьому суд враховує і значну віддаленість місця проживання відповідача від місця проживання позивача і дитини, що створює певні об'єктивні перешкоди у питанні регулярного особистого спілкування відповідача і його сина.

Таким чином, пояснення позивача про те, що відповідач ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини не підтверджується належними та допустимими доказами.

Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно сина ОСОБА_4 від 31.01.2018 року, оскільки він є необґрунтованим, складеним без з'ясування всіх обставин, які мають суттєве значення, а саме не враховує пояснення відповідача від 14.02.2014 року про те, що позивач не давала можливості спілкуватися з дитиною, він неодноразово телефонував до позивача, з метою обговорення питань про участь у вихованні та утриманні дитини, не врахована значна віддаленість місця проживання відповідача від місця проживання позивача і дитини, не врахований матеріальний стан відповідача, висновок складений без спілкування з відповідачем.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що висновок органу опіки та піклування Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно сина ОСОБА_4 від 31.01.2018 року є недостатньо обґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини, та під час його складання не в повній мірі враховано обставини, які мають суттєве значення.

Суд критично оцінює зміст листа начальника УДВС ГУЮ у Полтавській області № З-1956-1/01/17289 від 26.12.2013 року. У листі зазначено, що станом на 01.12.2013 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів становила 23539 грн. 74 коп. Однак, суду не надано відомостей про те, чи є заборгованість відповідача зі сплати аліментів на час розгляду справи. Тому суд позбавлений можливості зробити висновок про те, збільшувався чи зменшувався розмір такої заборгованості в подальшому, та чи є заборгованість зі сплати аліментів на час розгляду справи.

Проаналізувавши встановлені обставини у справі та матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позивачем не надані безспірні та достатні докази винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов'язками відповідачем, які б свідчили про ухилення від виховання сина, і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України, тому позбавлення батьківських прав не буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дитини та стимулювання батька до належного виконання своїх обов'язків. Висновок органу опіки та піклування не має для суду наперед встановленого значення і має бути оцінений судом у сукупності з іншими доказами у справі.

Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у їх задоволенні, такий висновок узгоджується з висновками, наведеними у постанові Верховного Суду України від 07.12.2016 року (справа № 6-1801цс16) та в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року (справа № 428/10911/16-ц). При цьому суд констатує, що відповідачеві необхідно змінити ставлення до виховання своєї дитини ОСОБА_4, належним чином виконувати обов'язки, передбачені ст. 150 Сімейного кодексу України. Статтею 150 Сімейного кодексу України, крім іншого, передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, батьки зобов'язані поважати дитину.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено, в той час як відповідач або треті особи не повідомили про наявність у них документально підтверджених судових витрат. Отже судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 164, 165, 166, Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 206, 247, 263-265 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 27.02.1991 року, яка набула чинності в Україні 27.09.1991 року, п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2), третя особа: Сарненська районна державна адміністрація Рівненської області (місцезнаходження: Рівненська область, м. Сарни, вул. Демократична, 51, ), про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина - ОСОБА_4, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 12.04.2018 року.

Суддя