ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2018 року м. Харків

Справа № 635/5931/18

Провадження № 22-ц/818/425/18

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1,

Відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в місті Харкові

апеляційну скаргу представника ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 27 серпня 2018 року, постановлену суддею Токарєвою Н.М.,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання договору дарування недійсним,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 серпня 2018 року матеріали цивільної справи за вказаним позовом передано до Дзержинського районного суду м. Харкова для подальшого розгляду на підставі ч.1 ст. 30 ЦПК України.

Ухвала мотивована тим, що позов, який стосується визнання договору дарування недійсним, на підставі ч.1 ст.30 ЦПК України за виключною підсудністю необхідно передати на розгляд Дзержинському районному суду м. Харкова до територіальної юрисдикції якого відноситься місцезнаходження нерухомого майна, а саме квартири, яка є предметом вказаного договору.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою представник ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до харківського районного суду Харківської області на стадію вирішення питання про відкриття провадження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно судової практики, якщо позов не стосується правових наслідків недійсності договору, предметом якого було нерухоме майно, він не має розглядатися за правилами виключної підсудності. Вважає, що це положення стосується і позову ОСОБА_1, який не направлений на застосування правових наслідків недійсності договору (відшкодування збитків, повернення сторін в первісне положення) та предметом якого є нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що у серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним договір дарування, серія та номер 1452 від 02.05.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зінченко Р.М., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_7, з підстав того, що він в розумінні ст.215 ЦК України суперечить закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків та був укладений задля приховання нерухомого майна подружжя і подальшого уникнення виконання грошового зобов'язання перед ОСОБА_9

За приписами частини першої статті 26 ЦПК України позови до фізичної особи, за загальним правилом, пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування, якщо інше не передбачено законом.

Правова позиція суду першої інстанції зводиться до того, що цей спір виник з приводу нерухомого майна, а тому на нього поширюються правила виключної підсудності, що визначені у статті 30 ЦПК України.

Судова колегія з даним висновком суду погоджується, зважаючи на те, що перелік позовів, для яких установлена виключна підсудність, розширеному тлумаченню не підлягає. Такий перелік визначений у статті 30 ЦПК України, у частині першій якої зазначено, що позови, які виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Тлумачення частини першої статті 30 ЦПК свідчить, що правила виключної підсудності застосовуються до будь-яких позовів: пов'язаних з правом особи на нерухоме майно (виникненням, зміною, припиненням); про недійсність договорів щодо такого майна та застосування наслідків недійсності договору; з приводу невиконання умов договору, предметом якого є нерухоме майно.

У своїй позовній заяві ОСОБА_9 просить визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_7

Виходячи із системного аналізу наведених норм права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що цей спір виник з приводу нерухомого майна, відтак суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що на нього поширюються правила виключної підсудності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Посилання на постанову Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 460/4286/16ц є помилковим, оскільки в ній йдеться про те, що на спір про відшкодування збитків також поширюється правило виключної підсудності, якщо він стосується застосування правових наслідків недійсності договору.

Тобто, правила виключної підсудності треба застосовувати і до спорів про застосування правових наслідків недійсності договору, а не тільки у спорах про визнання таких договорів недійсними. І вочевидь не навпаки, як зазначає позивач до договорів діє правило територіальної підсудності, а до правових наслідків цих договорів - виключна. Такий висновок позивача, судова колегія вважає хибним.

За таких обставин, підстав для задоволення апеляційної скарги, судова колегія не вбачає. Ухвала суду не підлягає скасуванню, оскільки постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 27 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу ст.389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 8 листопада 2018 року