Номер провадження: 22-ц/785/227/18
Номер справи місцевого суду: 510/368/15-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення порядку користування квартирою, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ренійського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2017 року (суддя Дудник В.І.),

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5 про визначення порядку користування квартирою. Позов обґрунтовано тим, що позивачі є співвласниками квартири №61 в житловому будинку №233 по 28 Червня у м. Рені, відповідач чинить перешкоди в користуванні належним їм житлом.

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено.

Визначено порядок користування квартирою №61 в будинку №233 по вул. 28 Червня у м. Рені Одеської області наступним чином: виділено у користування ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 житлові кімнати №6 та №4, загальною площею 50,10 кв.м.; виділено у користування ОСОБА_5 житлову кімнату №3, площею 18,30 кв.м; нежитлові приміщення: коридор площею 5,60 кв.м. (приміщення 1), коридор площею 14,20 кв.м. (приміщення 2), коридор площею 3,10 кв.м. (приміщення 7), туалет площею 3,60 кв.м. (приміщення 9), кухню площею 10,40 кв.м. (приміщення 5), ванну площею 6 кв.м. (приміщення 10), комору площею 5,90 кв.м. (приміщення 8) залишити у спільному користуванні сторін.

Зобовязано ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у користуванні житловими кімнатами №6 та №4, загальною площею 50,10 кв.м., а також нежитловими приміщеннями: коридором площею 5,60 кв.м. (приміщення 1), коридором площею 14,20 кв.м. (приміщення 2), коридором площею 3,10 кв.м. (приміщення 7), туалетом площею 3,60 кв.м. (приміщення 9), кухнею площею 10,40 кв.м. (приміщення 5), ванною площею 6 кв.м. (приміщення 10), коморою площею 5,90 кв.м. (приміщення 8). Вирішено питання судових витрат.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_5 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення, яким визначити порядок користування спірною квартирою наступним чином: виділити у користування ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 житлові кімнати №3, №4, загальною площею 50,50 кв.м., виділити у користування ОСОБА_5 житлову кімнату №6, площею 17,90 кв.м; нежитлові приміщення залишити у загальному користуванні сторін.

Основними доводами апеляційної скарги є його незгода з встановленим судом порядком користування приміщеннями та вимога встановити за ним право користування приміщенням №6.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло №206 від 27.08.2001 року сторонам у справі на праві спільної часткової власності в рівних частинах належить квартира АДРЕСА_1, яка складається з наступних приміщень: житлова кімната площею 18,30 кв.м. (приміщення 3); житлова кімната площею 32,20 кв.м. (приміщення 4); житлова кімната площею 17,90 кв.м. (приміщення 6); коридор площею 5,60 кв.м. (приміщення 1); коридор площею 14,20 кв.м. (приміщення 2); коридор площею 3,10 кв.м. (приміщення 7); туалет площею 3,60 кв.м. (приміщення 9); кухня площею 10,40 кв.м. (приміщення 5); ванна площею 6 кв.м. (приміщення 10); комора площею 5,90 кв.м. (приміщення 8).

У відповідності до даних технічного паспорту на квартиру, загальна площа квартири складає 68,40 кв.м., частка житлової площі кожного з співвласників квартири складає 17,10 кв.м.

Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Позивачі висловили бажання використати своє право на надання їм у володіння та користування тих часток спільного майна в натурі, які відповідають їх частці у праві спільної часткової власності, просили суд визначити порядок користування, надавши їм у володіння та користування житлові кімнати №6 та №4, загальною площею 50,10 кв.м., а відповідачу надати у володіння та користування житлову кімнату №3, площею 18,30 кв.м. та визначити, що інші нежитлові приміщення квартири повинні залишитись у спільному володінні та користуванні.

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги визнав частково, просив надати йому у володіння та користування житлову кімнату площею 17,90 кв.м. (приміщення 6), мотивуючи тим, що він є інвалідом другої групи і йому потрібна окрема кімната.

Згідно висновку лікарсько-консультаційної комісії Ренійської ЦРБ №4/599 від 05.09.2017 року, ОСОБА_4 поставлений діагноз: «аутоиммунный тиреоидит. Эутиреоидная фаза. Локальный аденоз молочних желез», згідно якого, їй рекомендовано виключити переохолодження.

Як на підставу задоволення скарги, апелянт посилається на те, що він не згоден з визначеним судом порядком користування квартирою. Також, що позивач ОСОБА_6 не проживає в спірній квартирі більш ніж пять років. Проте, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач перешкоджає ОСОБА_4 вільно користуватися вказаною квартирою, внаслідок чого, остання, на теперішній час фактично в ній не проживає.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності виділення в його користування саме приміщення №6 були предметом розгляду в суді першої інстанції та висновків суду не спростовують. Доказів, які б спростовували встановлені обставини, апелянтом до суду апеляційної інстанції не надані.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, судова колегія,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 06 квітня 2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

ОСОБА_7