Справа № 604/1038/16-ц
Провадження № 2-п/604/1/18
У х в а л а

03 квітня 2018 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Сташківа Н.Б.,

за участю секретаря судового засідання Ілик Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 (адреса для листування: вул. 22 Січня, 7А, смт. Підволочиськ, Тернопільської області) про перегляд заочного рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення проголошеного 16 січня 2018 року Підволочиським районним судом Тернопільської області по справі №604/1038/16-ц, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 (Тернопільська область, Гусятинський район, м. Хоростків, вул. Чорновола, 61, ІПН НОМЕР_1) до ОСОБА_1 (Тернопільська область, смт. Підволочиськ, вул. Коцюбинського, 7, ІПН НОМЕР_2), вирішено стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, уродженця жителя в ІНФОРМАЦІЯ_2, в користь ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, суму боргу в розмірі 1424820 (один мільйон чотириста двадцять чотири тисячі вісімсот двадцять) гривень 50 (пятдесят) копійок, з яких: 963000 грн основного боргу, 44403,10 грн три проценти річних; 92448,00 грн інфляційні витрати; 324969,40 грн проценти від суми позики, а також витрати по сплаті судового збору 6890 (шість тисяч вісімсот девяносто) гривень 00 копійок.

В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що не зявився на розгляд вказаної справи у звязку із поважними причинами, зокрема, у звязку із участю у судовому засіданні Львівського апеляційного господарського суду по справі №921/498/17-г/4 за позовом СГ ТОВ «Терра» до ТОВ «Агроцентр-Галичина» про стягнення заборгованості. Крім того відмітив, що поняття «відзив на позовну заяву» у ЦПК України введено в дію з 15 грудня 2017 року з дня набрання чинності Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України» і у попередніх редакціях ЦПК України такого поняття не існувало. Також заявник зазначає, що судом у рішенні не враховано правової природи договору, укладеного між сторонами, та згідно п.2 Постанови Правління НБУ від 06.06.2013 року №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою», зареєстрованої в Мінюсті України 02 липня 2013 року за №1109/23641 (в ред. станом на 09 квітня 2015 року) фізичні особи мають право здійснювати розрахунок на поточний рахунок, внесення та/або перерахування коштів на поточні рахунки ( у тому числі депозит нотаріуса на окремий поточний рахунок у національній валюті), отже доказом одержання позичальником коштів є виключно документи, що підтверджують перерахування коштів з поточного рахунку на поточний рахунок, внесення та/або перерахування коштів на поточні рахунки.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення вказаної заяви та просив суд відмовити в її задоволенні, оскільки відповідач та його представник свідомо затягували строки розгляду справи, зокрема заявляли численні клопотання про відкладення розгляду справи, ініціювали проведення експертизи, не оплативши при цьому коштів за її проведення, вчиняли інші дії, покликані на відтермінування кінцевого рішення по справі.

Представник заявника (відповідача) в судовому засіданні підтримав подану заяву, просив задовольнити з підстав зазначених у ній.

Заслухавши позицію учасників процесу, вивчивши надані документи, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заява ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Відповідно до ч.1 ст.287 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Судом встановлено, що рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 січня 2018 року по справі №604/1038/16-ц, задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 (Тернопільська область, Гусятинський район, м. Хоростків, вул. Чорновола, 61, ІПН НОМЕР_1) до ОСОБА_1 (Тернопільська область, смт. Підволочиськ, вул. Коцюбинського, 7, ІПН НОМЕР_2), вирішено стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, уродженця жителя в ІНФОРМАЦІЯ_2, в користь ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, суму боргу в розмірі 1424820 (один мільйон чотириста двадцять чотири тисячі вісімсот двадцять) гривень 50 (пятдесят) копійок, з яких: 963000 грн основного боргу, 44403,10 грн три проценти річних; 92448,00 грн інфляційні витрати; 324969,40 грн проценти від суми позики, а також витрати по сплаті судового збору 6890 (шість тисяч вісімсот девяносто) гривень 00 копійок.

В рішенні суду досліджено та проаналізовано правову природу договору, що виник між сторонами.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та/або не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час слухання справи, однак на розгляд справи не з'явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на неможливість прибути в суд у звязку із участю у судовому засіданні Львівського апеляційного господарського суду.

При винесенні рішення заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію («Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод») та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобовязаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Таким чином, суд розцінив постійні неявки належним чином повідомлених до суду відповідача та його представника, систематичне подання клопотань про відкладення розгляду справи, без надання жодних доказів поважності неприбуття, неоплату ініційованої експертизи, як зловживання відповідачем наданими йому процесуальними правами, намір затягування розгляду справи, що призвело до неможливості проведення судового засідання та порушення строків розгляду справи.

Так, враховуючи те, що відповідно до ст. 210 ЦПК України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення заочного рішення (ч.4 ст. 223 та 280 ЦПК України), з метою захисту прав позивача та дотримання розумних строків розгляду справи, оскільки всі умови проведення заочного розгляду справи дотримано.

Водночас, відповідно до ст. 288 ЦПК України, з'ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

Заявником не надано суду жодних доказів, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення іншого рішення, протилежного заочному.

Зокрема, посилання заявником на постанову Правління НБУ від 06.06.13 року №210, якою встановлена гранична сума розрахунків готівкою між фізичними особами, суд розцінює критично, оскільки п.1 даної Постанови зазначає умови здійснення розрахунків за договорами купівлі-продажу, а отже не стосується правовідносин, що виникли між сторонами у даній справі.

Крім того, доводи представника відповідача щодо відсутності поняття «відзив на позовну заяву» у ЦПК України, та введення його в дію з 15 грудня 2017 року, з дня набрання чинності Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України» не беруться до уваги, оскільки відповідно до ЦПК України, що діяла на момент поступлення до суду цивільної справи (08 листопада 2016 року) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, відповідач мав право подати суду письмове заперечення проти позову із зазначенням доказів, що підтверджують його заперечення (ч. 1 ст. 128 ЦПК України від 18 березня 2004 року №1618-IV), що за своєю правовою природою є аналогічним відзиву. Відповідач не скористався наданим йому правом.

У відповідності до ч.3 ст.287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення чи скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду.

Таким чином, суд не знаходить підстав, встановлених ст.288 ЦПК України для задоволення заяви про перегляд заочного рішення, тому суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 287, 288 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, - залишити без задоволення.

Роз'яснити заявнику, що відповідно до пункту 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Згідно п. 13 Перехідних положень ЦПК України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Б. Сташків