КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 року м. Київ

Справа 754/12811/16-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справа: судді-доповідача: СоколовоїВ.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.,

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Панченко О.М. 20 липня 2018 року, у м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_3 до Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління в м. Києві в особі державного виконавця Заяць Ольги Вікторівни, третя особа: ОСОБА_2 про встановлення розміру заборгованості по аліментам і звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

В С Т А Н О В И В

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень, просив суд: про встановлення рішенням суду його заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 на підставі виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2012 року в розмірі 3276,93 грн за жовтень-грудень 2015 року з моменту повторної подачі виконавчого листа ОСОБА_2 і відкриття провадження державним виконавцем; звільнити його від стягнення залишку заборгованості в розмірі 21255,53 грн нарахованої державним виконавцем згідно розрахунку заборгованості від 09 грудня 2015 року за період з 14 листопада 2013 року по вересень 2015 року внаслідок не пред'явлення без поважних причин виконавчого листа до виконання ОСОБА_2 на користь якої присуджено аліменти.

№ апеляційного провадження:22-ц/796/1310/2018
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 до Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління в м. Києві в особі державного виконавця Заяць Ольги Вікторівни, третя особа: ОСОБА_2 про встановлення розміру заборгованості по аліментам і звільнення від сплати заборгованості за аліментами - задоволено.

Встановлено заборгованість ОСОБА_3 по аліментам, які стягуються на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 на підставі виконавчого листа №2/1007/1668/12 виданого Броварським міськрайонним судом Київської області від 13 червня 2012 року в розмірі 3276,93 грн за жовтень-грудень 2015 року з моменту повторної подачі виконавчого листа ОСОБА_2 - 03 серпня 2015 року і відкриття провадження державним виконавцем .

Звільнено ОСОБА_3 від сплати залишку заборгованості по аліментам в розмірі 21255,53 грн нарахованої державним виконавцем згідно розрахунку заборгованості від 09 грудня 2015 року за період з 14 листопада 2013 року по вересень 2015 року внаслідок не пред'явлення без поважних причин виконавчого листа до виконання стягувачем ОСОБА_2 на користь якої присуджено аліменти.

Судові витрати у справі компенсовано за рахунок коштів з Державного бюджету України.

Не погодилась із вищезазначеним судовим рішенням ОСОБА_2, нею подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що на її думку, суд розглядаючи спір про визначення розміру заборгованості за виконавчим листом, повинен був витребувати від виконавця довідку про розмір заборгованості на день розгляду справи і визначити її загальний розмір на дату ухвалення рішення, а не встановлювати заборгованість по аліментам станом на грудень 2015 року згідно довідки державного виконавця від 09 грудня 2015 року. Вказує, що висновки суду першої інстанції про те, що позивач добровільно виконав рішення суду про аліменти є неправдивим і не підтверджується жодними доказами. Крім того зазначає, що позов про визначення заборгованості повинен був бути пред'явлений до неї, а не до державного виконавця.

Враховуючи викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує на те, що рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року є законним і обґрунтованим у зв'язку з чим просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_7 заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 червня 2011 року. Рішенням Броварського районного суду Київської області від 07 жовтня 2015 року шлюб між ними розірвано.

Позивач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказані обставини визнані сторонами у справі.

Рішенням Броварського районного суду Київської області від 16 травня 2012 року з позивача на користь третьої особи стягнуто аліменти на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини від всіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а саме з 06 квітня 2012 року.

Виконавчий лист щодо виконання вказаного рішення був виданий 13 червня 2012 року (а.с.61,97).

З відмітки на виконавчому листі вбачається, що 30 травня 2013 року було закінчено виконавче провадження на підставі п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції чинній на час постановлення, такою підставою було направлення виконавчого документу за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби. Також на виконавчому листі має місце відмітка про закінчення виконавчого провадження 14 листопада 2013 року на підставі п. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», тобто за письмовою заявою стягувача.

Також з витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень вбачається, що за вказаним виконавчим листом вперше було відкрито виконавче провадження 12 червня 2013 року, проте постановою від 14 листопада 2013 року виконавчий документ був повернутий без виконання за заявою стягувача (а.с.101).

Постановою державного виконавця від 02 жовтня 2015 року було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2/1007/1668/12, що був виданий 13 червня 2012 року на виконання рішення суду (а.с.61-62).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, що був здійснений державним виконавцем 09 грудня 2015 року, заборгованість у позивача станом на 01 грудня 2015 року складає 21255,53 грн (а.с.13,64,75,87,96).

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 16 грудня 2015 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/1007/1668/12, що був виданий 13 червня 2012 року було закінчено. Підставою закінчення визначено направлення виконавчого документу за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби, а саме за місцем роботи позивача (а.с.77, 92).

Відповідно до постанови державного виконавця Відділу ДВС Броварського міськрайонного управління юстиції від 30 грудня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/1007/1668/12, що був виданий 13 червня 2012 року Броварським міськрайонним судом (а.с. 91).

У довідці від 23 січня 2018 року виданій Броварським міськрайонним відділом державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області міститься вказівка про наявність визначеної державним виконавцем Деснянського ВДВС заборгованості станом на 01 грудня 2015 року у розмірі 212555,53 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що нараховуючи заборгованість з листопада 2013 року державним виконавцем було залишено поза увагою те, що виконавчий лист не перебував на виконанні в цей час, а розрахунок заборгованості в даний період був проведений державним виконавцем лише на підставі заяви стягувача. Виконавче провадження було відкрито лише в жовтні 2015 року, тому тільки після цього державний виконавець мала право нараховувати заборгованість яка за три місяці - жовтень, листопад, грудень 2015 року складає 3276,93 грн. Тому, на підставі ст. 197 СК України суд вважав за можливе звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментам, яка виникла до пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

В силу ч. 10 ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 СК України).

В порядку ч.3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

В п. 26 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судом касаційної інстанції були надані роз'яснення про те, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, або у позовному провадженні.

З наведених обставин справи вбачається, що рішення суду про стягнення аліментів було ухвалено в період перебування позивача і третьої особи у шлюбі, було пред'явлено до виконання у червні 2013 року та повернуто за заявою третьої особи без виконання вже в листопаді 2013 року. Разом з цим, сторонами визнано, що до жовтня 2015 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі, і проживали однією сім'єю, відповідно, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. А отже, і питання утримання дитини вирішувались батьками за спільною домовленістю.

Повторно виконавчий лист був пред'явлений до виконання в жовтні 2015 року. Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що в період часу з листопада 2013 року по жовтень 2015 року виконавчий лист не перебував на примусовому виконанні та враховуючи спільне проживання сторін, що може вважатися істотною обставиною, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для звільнення позивача від сплати аліментів за вказаний період.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджені матеріали справи, що призвело до прийняття необґрунтованих висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження.

Посилання представника третьої особи на порушення судом норм процесуального права щодо розгляду справи в порядку позовного провадження із залученням стягувача третьою особою, а не відповідачем, відхиляються апеляційним судом з огляду на наступне. Предметом даного спору є майнове право позивача, яке порушено діями державного виконавця, проте реалізація ним свого права впливає на право ОСОБА_2., як другого з батьків, і стягувача у виконавчому провадженні, а отже її участь у розгляді даної справи є обов'язковою. Проте, залучення її в якості третьої особи, а не відповідачем у справі не є таким, що призвели до порушення її прав, оскільки відповідач і третя особа у справі користуються рівними правами, тому будучи залученою у якості третьої особи вона мала всі можливості для реалізації власних прав.

Доводи апеляційної скарги про необхідність визначення заборгованості по аліментам за весь час до ухвалення рішення є безпідставними, так як суд обмежений принципом диспозитивності. Позовні вимоги були пред'явлені щодо визначення заборгованості станом на грудень 2015 року, а отже визначення заборгованості станом на час ухвалення рішення не входить до предмету розгляду.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний текст постанови складений 10 грудня 2018 року.