Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 522/10828/15-ц

провадження № 61-10691св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Пророка В.В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк Національний Кредит»,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2015 року у складі судді Ільченко Н. А. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Бабія А. П., Варикаші О. Д., Станкевича В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк Національний Кредит» (далі - ПАТ «Банк Національний Кредит», Банк) звернулося з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з договором відновлювальної кредитної лінії № 05.1-239ю/2013/2-1 від 10 грудня 2013 року, сторонами якого є ПАТ «БанкНаціональний Кредит» та товариство з обмеженою відповідальністю «Ороборос» (далі - ТОВ «Ороборос»), в межах та на виконання укладеного між ними генерального договору про здійснення кредитування № 05.1-238ю/2013/2-1 від 10 грудня 2013 року, Банк зобов'язувався надати позичальнику грошові кошти окремими частинами -траншами у тимчасове користування, на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, в межах максимального ліміту заборгованості до 7 000 000,00 грн, зі сплатою 22,0 процентів річних та комісій з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості до 09 грудня 2014 року або достроково у випадках, передбачених кредитним договором.

Позивач вчасно та у повному обсязі виконав свої зобов'язання за кредитним договором, перерахувавши кредитні кошти в розмірі 6 999 800,00 грн на поточний рахунок ТОВ «Ороборос», однак позичальник порушив умови правочину - в термін до 09 грудня 2014 року не повернув Банку заборгованості за кредитом та не сплатив проценти за користування кредитними коштами.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за зазначеними договорами між Банком, ТОВ «Ороборос» та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 04-869/1-4, відповідно до якого поручитель зобов'язався перед Банком солідарно відповідати за виконання позичальником у повному обсязі зобов'язань за цими договорами.

Договір поруки № 04-868/1-4 аналогічного змісту укладено також між Банком, ТОВ «Ороборос» та ОСОБА_6

У результаті невиконання ТОВ «Ороборос» своїх зобов'язань у нього виникла заборгованість перед Банком, яка станом на 01 травня 2015 року становила 13 682 618,95 грн.

На підставі викладеного позивач просив стягнути з кожного поручителя на користь ПАТ «Банк Національний Кредит» заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-239/2013/2-1 від 10 грудня 2013 року у розмірі 13 682 618,95 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2015 року позов ПАТ «Банк Національний Кредит» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк Національний Кредит» заборгованість ТОВ «Ороборос» за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-239ю/2013/2-1 від 10 грудня 2013 року у загальному розмірі 13 682 618,95 грн (з яких: заборгованість за кредитом - 6 999 800,00 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом - 186 577,13 грн, пеня за несвоєчасну сплату процентів - 57 623,83 грн, пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 1 218 995,44 грн, три проценти річних від простроченої суми процентів - 5 575,09 грн, три проценти від простроченої суми кредиту - 94 926,85 грн, інфляційні втрати за час прострочки по сплаті процентів - 111 534,25 грн, інфляційні втрати за час прострочки по кредиту - 2 557 586,36 грн, штраф за прострочку кредиту - 350 000,00 грн, штраф за прострочку процентів - 2 100 000,00 грн).

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк Національний Кредит» заборгованість ТОВ «Ороборос» за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-239ю/2013/2-1 від 10 грудня 2013 року у загальному розмірі 13 682 618,95 грн (з яких: заборгованість за кредитом - 6 999 800,00 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом - 186 577,13 грн, пеня за несвоєчасну сплату процентів - 57 623,83 грн, пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 1 218 995,44 грн, три проценти річних від простроченої суми процентів - 5 575,09 грн, три проценти від простроченої суми кредиту - 94 926,85 грн, інфляційні втрати за час прострочки по сплаті процентів - 111 534,25 грн, інфляційні втрати за час прострочки по кредиту - 2 557 586,36 грн, штраф за прострочку кредиту - 350 000,00 грн, штраф за прострочку процентів - 2 100 000,00 грн).

Вирішено питання судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки ТОВ «Ороборос» не виконує забезпеченого порукою зобов'язання, заборгованість за кредитним договором згідно з пунктом 3.12 договорів поруки необхідно стягнути з поручителів, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 23 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «Банк Національний Кредит».

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що згідно з пунктом 2.1.1 договорів поруки змістом забезпеченого порукою зобов'язання є повернення кредиту в розмірі 10 000 000,00 грн з графіком погашення відповідно до умов договору кредиту та з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 09 грудня 2016 року, а ТОВ «Ороборос» фактично була відкрита відновлювана кредитна лінія в межах максимального ліміту заборгованості до 7 000 000,00 грн з іншим графіком погашення всіх траншів кредиту - до 09 грудня 2014 року. У зв'язку з наведеним апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не можуть нести відповідальності перед Банком, оскільки не поручалися за погашення кредиту в сумі 7 000 000,00 грн з графіком погашення до 09 грудня 2014 року.

З підстав розгляду справи апеляційним судом без належного з'ясування обставин справи та ненадання правової оцінки умовам договорів поруки, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2016 року касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Національний кредит» ОСОБА_7 задоволено частково. Скасовано рішення апеляційного суду Одеської області від 23 лютого 2016 року, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За результатами нового розгляду справи Апеляційний суд Одеської області ухвалою від 18 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилив, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2015 року залишив без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

24 листопада 2016 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 посилається на те, що зазначення в договорі поруки, яким забезпечено зобов'язання ТОВ «Ороборос», строку його дії до 09 грудня 2021 року не свідчить про встановлення цим договором строку припинення поруки. У зв'язку з цим відповідач вважає, що до такого правочину необхідно застосовувати положення частини четвертої статті 559 ЦК України, згідно з якими порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

ОСОБА_5 також зазначав, що договором № 05.1-239ю/2013/2-1 від 10 грудня 2013 року передбачені чергові платежі, які боржник повинен був здійснювати до п'ятого числа місяця, наступного за місяцем, за який зараховано проценти, та, що з часу несплати кожного з платежів починається обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. Отже, вважає поруку за зобов'язаннями ТОВ «Ороборос» припиненою, за винятком періодичних платежів за 6 місяців, що передують даті звернення Банку з позовом.

24 січня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ПАТ «Банк Національний Кредит» на цю касаційну скаргу.

Банк вважає доводи касаційної скарги про часткове припинення поруки безпідставними та необґрунтованими, оскільки в договорі поруки чітко визначений строк його виконання, а тому положення частини четвертої статті 559 ЦК України щодо припинення поруки у разі непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання, не можуть бути застосовані.

Крім того, позивач зазначав, що під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення позову з підстав припинення поруки, ця обставина судами оцінена не була, а отже, не може бути досліджена і судом касаційної інстанції.

У зв'язку з викладеним ПАТ «Банк Національний Кредит» просить постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги ОСОБА_5, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

20 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам оскаржувані судові рішення відповідають не в повній мірі.

Судами встановлено, що 10 грудня 2013 року між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ТОВ «Ороборос» укладено генеральний договір про здійснення кредитування № 05.1-238ю/2013/2-1, згідно з умовами якого Банк зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим договором та кредитними договорами, що будуть укладені в межах та на виконання цього договору, що становлять його невід'ємну частину, надавати позичальнику кредитні кошти, а позичальник зобов'язувався в порядку і на умовах, визначених цим договором та іншими кредитними договорами, своєчасно платити проценти за користування кредитними коштами та сплачувати інші платежі, визначені цим договором та іншими кредитними договорами.

Цього ж дня на виконання та в межах зазначеного правочину його сторони уклали договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-239ю/2013/2-1, відповідно до якого банк надав ТОВ «Ороборос» кредит окремими частинами - траншами в межах максимального ліміту заборгованості до 7 000 000,00 грн, із сплатою процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 22,0 річних, з погашенням кредиту та сплатою процентів за користування кредитом шляхом внесення щомісячних платежів в терміни, розмірі та на умовах, що встановлені цим договором, з датою кінцевого повернення кредиту та усіх нарахувань за ним 09 грудня 2014 року.

Відповідно до пункту 2.1 цього договору позивач перерахував позичальнику кредитні кошти на його поточний рахунок в межах максимального ліміту в розмірі 6 999 800,00 грн.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за генеральним договором про здійснення кредитування № 05.1-238ю/2013/2-1 від 10 грудня 2013 року та укладеного його рамках договору про надання відновлювальної кредитної лінії між банком, ТОВ «Ороборос» та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 04-869/1-4 від 10 грудня 2013 року.

Аналогічний за змістом договір поруки № 04-868/1-4 від 10 грудня 2013 року було також укладено між ПАТ «Банк Національний Кредит, ТОВ «Ороборос» та ОСОБА_6

За умовами договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником в повному обсязі зобов'язань за генеральним договором про здійснення кредитування № 05.1-238ю/2013/2-1 від 10 грудня 2013 року (з усіма додатками, змінами та доповненнями до цього договору, як укладеними так і тими, що будуть укладені у майбутньому) і договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-239ю/2013/2-1 від 10 грудня 2013 року (з усіма додатками, змінами та доповненнями до цього договору, як укладеними, та й тими, що будуть укладені у майбутньому), а саме: повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту.

ТОВ «Ороборос» свої зобов'язання за кредитними договорами не виконало, у зв'язку з чим у цього товариства виникла заборгованість перед Банком, яка станом на 01 травня 2015 року склала 13 682 618,95 грн, з яких: 6 999 800,00 грн - заборгованість за кредитом, 186 577,13грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 57 623,83 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів, 1 218 995,44 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 5 575,09 грн - три проценти річних від простроченої суми процентів, 94 926,85 грн - три проценти від простроченої суми кредиту, 111 534,25 грн - інфляційні втрати за час прострочки по сплаті процентів, 2 557 586,36 грн - інфляційні втрати за час прострочки по кредиту, 350 000,00 грн - штраф за прострочку кредиту, 2 100 000,00 грн -штраф за прострочку процентів.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із положеннями статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно із положеннями статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Задовольняючи позов, суди на підставі поданих сторонами доказів, що належним чином оцінені, дійшли правильного висновку про те, що ТОВ «Ороборос» належним чином не виконувало зобов'язання за кредитним договором, забезпеченим порукою, а тому позовні вимоги про стягнення суми заборгованості з відповідачів як поручителів є обґрунтованими.

Вивчивши матеріали справи, Верховний Суд встановив, що висновки судів про стягнення заборгованості з урахуванням характеру її складових, зокрема щодо одночасного стягнення штрафу і пені за одне і те ж порушення умов договору, не відповідають вимогам закону з огляду на таке.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Такий же правовий висновок висловлений і у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Проте суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, і апеляційний суд, залишаючи його без змін, зазначені вимоги закону не врахували і дійшли неправильного висновку про одночасне стягнення штрафу і пені за одні й ті ж порушення виконання зобов'язання (за несвоєчасну сплату процентів та за несвоєчасне повернення кредиту), що є застосуванням подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником(частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктами 6.1 договорів поруки від 10 грудня 2013 року, укладених між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ОСОБА_5, ОСОБА_6, договір набирає чинності з моменту його укладення уповноваженими представниками сторін та діє до 09 грудня 2021 року, якщо інше не встановлено законом.

Однак зазначена умова договору поруки про його дію до певної календарної дати не є тотожною поняттю строку, після спливу якого порука припиняється, та не свідчить про встановлення сторонами договору такого строку в розумінні частини четвертої статті 559 ЦК України. Таким чином, в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

У договоріпро надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-239ю/2013/2-1 від 10 грудня 2013 року визначено кінцевий термін погашення всіх траншів кредиту - 09 грудня 2014 року.

Суди першої та апеляційної та апеляційної інстанцій під час вирішення спору по суті позовних вимог встановили, що кредитор ПАТ «Банк Національний Кредит» звернувся в суд з вимогою до поручителів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про виконання порушеного зобов'язання боржника ТОВ «Ороборос» щодо повернення кредиту 27 травня 2015 року.

Як передбачено пунктом 3.3.4 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-239ю/2013/2-1 від 10 грудня 2013 року, позичальник зобов'язаний щомісячно, починаючи з третього місяця з дати укладення цього договору проводити через свої поточні рахунки, відкриті у кредитора, 100 (сто) процентів від загальної суми надходжень на всі поточні рахунки позичальника, відкриті у кредитора. У разі невиконання цієї умови позичальник повинен здійснити повне погашення кредиту не пізніше кінця місяця, що слідує за місяцем такого невиконання.

Отже, оскільки договором про надання відновлювальної кредитної лінії передбачені зобов'язання кредитора, які він повинен виконувати щомісяця, починаючи з третього місяця з дати укладення цього договору, тому з часу невиконання такого чергового зобов'язання, відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення Банком вимог до поручителя пізніше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання відповідно до положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Суди, вирішуючи справу по суті, не врахували вищенаведених норм матеріального права та того, що договором про надання відновлювальної кредитної лінії передбачено виконання зобов'язань позичальника шляхом проведення через свої поточні рахунки, відкриті у кредитора, 100 (сто) процентів від загальної суми надходжень на всі поточні рахунки позичальника, відкриті у кредитора, щомісячно, починаючи з третього місяця з дати укладення цього договору, не з'ясували, коли боржником вперше була порушена така вимога і чи була порушена взагалі, відповідно не встановили, чи настали умови для здійснення повного погашення кредиту достроково, а також з якого моменту необхідно рахувати строк припинення поруки, та не встановили, чи пред'явив Банк вимогу до поручителів в межах шести місяців.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази та необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

У разі, коли фактичні обставини, необхідні для правильного вирішення справи, не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та відповідно до статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого суду належить урахувати викладене у цій постанові, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2016 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С. П. Штелик