Справа № 447/2128/17 Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/783/6997/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03 листопада 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

у вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непловнолітньої дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення донькою повноліття.

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено.

Вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по 1/3 частці від його доходу щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду з 20.09.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішено питання судових витрат.

Рішення судув апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_4

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що як батько дитини , усвідомлює свій обовязок та погоджується сплачувати аліменти на утримання доньки, проте не в розмірі 1/3 частки, а в розмірі1/4 частки від усіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Він не заперечує щодо надання допомоги на утримання дочки, проте вважає, що обовязок утримувати дитину лежить на кожному з батьків, зокрема й матері. Крім того вказує, що суд першої інстанції не переконався в тому, що дитина хворіє, оскільки документів на підтвердження цього позивачка не надала, як і не надала довідки про ії дохід з основного місця роботи.

Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги надані ним докази на підтвердження надання ним допомоги на утримання доньки, надсилав перекази та передавав кошти позивачці. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірір ? частки його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції, враховуючи потреби дитини, наявність у відповідача обовязку по утриманню дитини, дійшов висновку про те, що з відповідача слід стягувати щомісячно кошти на користь позивачки на утримання дитини до досягнення нею повноліття в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50 прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки такий розмір аліментів, на думку суду, буде достатнім для забезпечення повноцінного розвитку та належних умов проживання дитини.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної ОСОБА_6 України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При цьому СК України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та які посилається позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов'язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Законом України №2037-У111 від 17.05.2017 року внесено доповнення до статті 182 СК України, яку доповнено пунктом 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; та пунктом 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів.

Вищезгаданим законом внесено зміни до ч.2 ст. 182 СК України і встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тобто, чинне законодавство передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку.

Аналогічні роз'яснення містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

Судом першої інстанції встановлено, що з 08.05.2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебувають в зареєстрованому шлюбі, 28.07.2008 року в сторін народилась донька, ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про її народження, у якому батьком дитини записаний ОСОБА_4, а матірю ОСОБА_2

Судом також встановлено, що малолітня донька сторін проживає разом з матір'ю, що відповідачем не заперечується.

З довідки про доходи ОСОБА_4, виданої 12.10.2017 року Фермерським господарством «УЛАР» вбачається, що він є водієм Фермерського господарства «УЛАР», його сукупний дохід за період квітень - вересень 2017 року становить 21 090,00 грн.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який не взяв до уваги посилання відповідача на те, він згоден сплачувати на утримання доньки аліменти в розмірі 1/4 частки від заробітної плати в розмірі 878 грн. 75 коп., оскільки така сума суперечитиме вимогам чинного законодавства, яким встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку, який Законом України «Про Державний Бюджет України на 2017 рік» для дітей віком від 6 до 18 років з 1 грудня 2017 року установлено в розмірі 1860.00 грн., а відтак розмір аліментів не може бути меншим 930.00 грн.

Оскільки аліменти це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов'язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а тому з врахуванням визначеного законом розміру прожиткового мінімуму на дитину, потреб дитини, зважаючи на обовязок обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини, враховуючи матеріальний стан відповідача, за встановлених судом першої інстанції обставин, колегія суддів вважає, що дитина сторін буде захищеною та буде отримувати належне утримання від батька, що гарантовано, як нормами національного, так і норами міжнародного законодавства, які наведено вище.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо неможливості сплачувати визначений судом розмір аліментів є безпідставними, оскільки відповідачем на підставі належних та допустимих доказів не доведено того, що він за станом здоров'я чи інших обставин, що мають значення для визначення можливості сплачувати аліменти, не в змозі сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом першої інстанції, оскільки він є працездатним, доказів незадовільного стану здоровя апелянт не надав, а тому повинен брати участь в утриманні дитини, забезпечуючи її потреби в їжі, одязі тощо, у визначеному судом розмірі, з врахуванням прожиткового мінімуму, установленого Законом України «Про Державний Бюджет України на 2017 рік».

Крім того, на думку колегії суддів, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що він намагався надавати матеріальну допомогу дитині, надсилав перекази та передавав кошти позивачці, проте такі нею повертались, оскільки з поданих ОСОБА_4 копії квитанцій від 26.06.2017 року на суму 200 грн., від 17.07.2017 року на суму 300 грн., від 07.08.2017 року на суму 300 грн. та від 14.09.2017 року на суму 700 грн. вбачається, що призначенням даних платежів є поповнення, внесення коштів згідно договору 142331613 від 26.06.2017 року.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 04.04.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_6