АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач у суді апеляційної інстанції -
№ 22-ц/796/1693/2018 Борисова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2018 року місто Київ

справа № 761/26398/16

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року, ухвалене під головуванням судді Макаренко І.О., у справі за позовом ОСОБА_4 до Київської міської ради, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ШпакАнтоніна Петрівна про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просила встановити факт спільного проживання з ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу понад п'ять років з травня 2008 року до часу відкриття спадщини ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В мотивування вимог посилалася на те, що у 2003 році вонапознайомилася з ОСОБА_6 та між ними склалися гарні, дружні стосунки.

Вказувала, що у зв'язку з тим, що ОСОБА_6 був самотній, не мав родичів та був розлучений, а вона також не перебувала у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_6 у 2008 році запропонував їй проживати спільно однією сім'єю в його квартирі, на що позивач погодилася.

Зазначала, що вони з ОСОБА_6 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проводили час разом, відпочивали на Шацьких озерах і в цілому виконували відносно один одного обов'язкичоловіка і дружини. Шлюб не реєстрували, оскільки у цьому не було необхідності.

Вказувала, що починаючи з 2009 року стан здоров'я ОСОБА_6 почав погіршуватися, він тривалий час проводив у ліжку. У продовж 2012-2013 років ОСОБА_6 переніс дві операції на ноги, які були проведені в державній установі «Інститут травматології та ортопедії НАМН України».

Зазначала, що за час перебування ОСОБА_6 в лікарні, вона завжди була поряд з ним, підтримувала його, купувала ліки, їжу, приносила змінний одяг, більшість часу перебувала з ним у лікарні. В подальшому віннеоднарозово перебував на стаціонарному лікуванні у вказаній державній клініці, де позивач його провідувала, піклувалася про нього та допомагала йому.

У березні 2016 року ОСОБА_6 помер.

Вказувала, що у зв'язкуз тим, що між нею та ОСОБА_6 шлюб не був зареєстрований, вонапозбавлена права на спадкування майна померлого, а тому звернулася до суду з даним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року позов ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в період з 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що ОСОБА_6 протягом всього життя завжди тісно підтримував зв'язок зі своєю двоюрідною сестрою - ОСОБА_7, яка є матір'ю ОСОБА_2, самою ОСОБА_2, її дочкою та зятем.

Зазначала, що суд незаконно та необгрунтовано виключив ОСОБА_2 зі складу осіб, які беруть участь у справі, оскільки остання є єдиною родичкою померлого ОСОБА_6, а саме двоюрідною племінницею та у зв'язку з відсутністю спадкоємців попередніх черг має право на спадкування спадкового майна ОСОБА_6

Вказувала, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки ОСОБА_2 як спадкоємця наступної за ОСОБА_4 черги та від встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу залежить право ОСОБА_2 на отримання спадщини.

Зазначала, що внаслідок незаконного та необгрунтованого виключення ОСОБА_2 зі складу осіб, які беруть участь у справі, вона була позбавлена процесуальних прав, які надані третій особі без самостійних вимог на предмет спору, а саме: права надавати усні, письмові пояснення суду, подавати клопотання, брати участь у розгляді клопотань, брати участь у допиті свідків, подавати докази та надати документи, що підтверджують відсутність факту ведення спільного бюджету, ведення спільного господарства, проживанням як однією сім'єю ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Вказувала, що акт від 21.06.2016 року ЖЕД №7 про проживання ОСОБА_4 є неналежним доказом по справі, оскільки згідно відповіді на запит адвоката ОСОБА_2 вказаний акт ЖЕД №7 не складався та не видавався.

Посилалася на те, що ОСОБА_6 повністю довіряв ОСОБА_2 та побоюючись проникнення в його квартиру грабіжників та інших сторонніх осіб, віддав на зберігання ОСОБА_2 свої особисті і фінансові документи, що підтверджує взаємовідносини повної довіри між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, остання здійснювала підтримку, надавала поради у питаннях лікування, у тому числі знаходження лікарів, консультування у питаннях перерахунку пенсії, а після смерті ОСОБА_6 лише ОСОБА_2 займалася організацією та оплатою його поховання.

Вказувала, що після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_2 повністю взяла на себе зобов'язання щодо утримання квартири померлого, вказане стосується і оплати за договором про надання послуг охорони майна щодо квартири, у якій проживав ОСОБА_6

Зазначала, що ОСОБА_4 фактично не проживала у квартирі, а іноді приходила до ОСОБА_6, що підтверджується тим, що остання згідно договору на надання послуг охорони майна №ГК 5570-охр від 05.01.2016 року не вказана як уповноважена особа щодо наявної у квартирі сигналізації. При постійному проживанні особи у квартирі неотримання нею доступу до сигналізації є неможливим, оскільки така фізична особа не може зайти, вийти з квартири без виклику наряду реагування.

Вказувала, що у судовому засіданні 15.12.2016 року судом було частково задоволено заяву представника ОСОБА_2 про виклик та допит свідків - ОСОБА_9 та ОСОБА_10, однак у подальшому судом вказані свідки допитані не були, хоча їх явку було забезпечено.

Вважає, що позивачем не доведено факт її спільного проживання, ведення господарства з померлим ОСОБА_6

У порядку п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року.

ОСОБА_2 та її представники у судовому засіданні апеляційного суду підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Позивач та її представник проти апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду залишити без змін.

Відповідач та треті особи у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період з 2008 року по 15.03.2016 року, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності даних позовних вимог, посилаючись на матеріали справи та показання свідків, які підтвердили факт ведення спільного господарства та спільного проживання сторін в період часу з 2008 року по 15.03.2016 року.

Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки такого висновку суд дійшов, не з'ясувавши дійсні обставини спору, не перевіривши доводи і заперечення сторін та без належної оцінки доказів.

Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою відповідно до ст.376 ЦПК України до скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Кваліфікуючою ознакою віднесення осіб до четвертої черги спадкоємців є проживання осіб однією сім'єю зі спадкодавцем.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), слід враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Виходячи з аналізу вказаної норми, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Позивач 10.09.2016 року звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шпак А.П. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, вказавши на те, що вона проживала однією сім'єю із спадкодавцем без реєстрації шлюбу понад п'ять років з 2008 року та є спадкоємцем четвертої черги (т.2 а.с.208, 211).

18.03.2016 року із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Калініченко С.О. звернулася двоюрідна племінниця ОСОБА_6 - ОСОБА_2 (т.2 а.с.201).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалася на те, що між нею та померлим ОСОБА_6 шлюб не був зареєстрований, а тому вона позбавлена права на успадкування майна померлого без встановлення факту їх проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу.

Позивач пояснювала, що з 2008 року по день смерті перебувала з ОСОБА_6 у фактичних шлюбних відносинах, вони проживали як чоловік та дружина, в його квартирі за адресою: АДРЕСА_1, мали спільний бюджет та побут, вели спільне господарство. Проживали без реєстрації шлюбу.

Наявність у період з 2008 року по 15.03.2016 рокуміж позивачем ОСОБА_4 та ОСОБА_6 взаємних прав та обов'язків, притаманних подружжю суд обґрунтував показаннями свідків: ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Так, свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні зазначав, що він є сімейним лікарем покійного ОСОБА_6, надав допомогу починаючи з 2000 року. Вказував, що він відвідував покійного декілька разів на кілька місяців. Зазначав, що ОСОБА_6 деякий час проживав сам, потім він познайомив його з ОСОБА_4 та сказав, що вона буде проживати з ним, але одружуватися поки не збираються. Дружиною її не називав. Зазначав, що ОСОБА_4 доглядала за покійним, готувала йому, після операцій доглядала за ним.

Свідок ОСОБА_13 пояснював, що він був сусідом по дачі та товаришем померлого ОСОБА_6 Зазначав, що у ОСОБА_6 приблизно у 2009-2010 роках з'явилася жінка ОСОБА_4 Покійний говорив, що ОСОБА_4 це його жінка. Вказував, що ОСОБА_4 купувала все для ОСОБА_6, що він просив, готувала йому та доглядала за ним. На похоронах була присутня позивач, хто саме займався похоронами не знає.

Однак, суд першої інстанції не надав належної оцінки показам вищевказаних свідків, які не підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_4 та ведення ними спільного господарства, останні лише підтвердили, що ОСОБА_4 допомагала покійному ОСОБА_6 по господарству та доглядала за ним.

У суді апеляційної інстанції в якості свідків були допитані ОСОБА_10 та ОСОБА_14

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснював, що він познайомився з покійним ОСОБА_6 у 2005 році. В період з осені 2008 року по літо 2009 року він періодично проживав у квартирі ОСОБА_6, однак позивач ОСОБА_4 він у квартирі не бачив. Вказував, що з 2011 року ОСОБА_6 познайомив його з ОСОБА_4 та остання допомагала покійному по господарству, а ОСОБА_6 їй за це платив кошти.

Свідок ОСОБА_14 вказував, що він часто приїзджав до ОСОБА_15 та привозив передачі від ОСОБА_2 У квартирі декілька раз бачив ОСОБА_4 Покійний пояснював йому, що ОСОБА_4 допомагає йому по господарству за гроші.

ОСОБА_4 у судовому засіданні апеляційного суду була допитана у якості свідка та пояснила, що разом з покійним ОСОБА_6 вона купувала лише продукти харчування, інших покупок в інтересах сім'ї ними не здійснювалося. Оскільки вона та ОСОБА_6 були вже не молоді, то вони допомагали та підтримували один одного. Вказувала, що у період, коли у квартирі з ОСОБА_6 жив ОСОБА_10, вона проживала у своїй квартирі. Також зазначала, що під час святкування днів народження ОСОБА_6 вона не була присутня, так як приїзджали його родичі.

Матеріали справи містять копію листа ОСОБА_2 адресованого ОСОБА_6 від 25.07.2012 року, оригінал якого було оглянуто у судовому засіданні апеляційного суду, в якому ОСОБА_2 запитувала у покійного чи працює у нього ще ОСОБА_16 та чи може він її попросити принести йому у лікарню всі необхідні речі та продукти (т.1 а.с.161).

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_4 підтвердила, що за життя ОСОБА_6 вів записник, в якому записував всі його витрати та те, що йому необхідно зробити.

В даному записнику у списку щомісячних справ неодноразово вказано «зателефонувати ОСОБА_4» та зазначено про сплату останній грошових коштів у різних сумах.

При цьому, ОСОБА_4 не змогла пояснити записи ОСОБА_6 про щомісячну сплату ОСОБА_6 їй коштів.

Показання всіх указаних свідків та письмові докази, які містяться у справі не містять жодних фактів щодо ведення ОСОБА_6 та ОСОБА_4 спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання будь-якого майна в інтересах сім'ї в період з 2008 року по 15.03.2016 року, з показів свідків вбачається факт того, що дійсно ОСОБА_4 допомагала покійному по господарству, але без ознак, які притаманні подружжю.

Посилання суду першої інстанції на лист директора ТОВ «Бізнес Альянс «ТуристичнаПалата Україна» ОСОБА_18 від 11 квітня 2015 року, як на підтвердження доказу спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_4 колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказаний лист не підтверджує факт проживання вказаних осіб однією сім'єю, а підтверджує лише те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 разом їздили відпочивати на Шацькі озера в період з 02 серпня 2014 року по 12 серпня 2014 року.

В своєму рішенні суд першої інстанції посилався на те, що факт спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_4 підтверджується також актом від 21 червня 2016 року складеним Житлово-експлуатаційною дільницею №7.

Однак, даний доказ не є належним доказом у розумінні ст.77 ЦПК України, оскільки як пояснила у судовому засіданні позивач ОСОБА_4, вона взяла бланк вказаного акту та сама ходила до сусідів без працівника ЖЕД для отримання показів, а потім принісши акт до ЖЕД майстер його засвідчив. При цьому, працівник ЖЕД під час засвідчення акту сам дописав період протягом якого ОСОБА_4 проживала у АДРЕСА_3 без реєстрації (з 2008 року по 2016 рік), тобто після того, як акт був підписаний сусідами.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.01.2016 року між ТОВ «ГК «СТАТУС» та ОСОБА_6 було укладено договір №ГК 5570-охр про надання послуг охорони майна, а саме: квартири АДРЕСА_2.

У п. 5.2.3 вказаного договору визначено осіб, які уповноважені на здавання сигналізації під спостереження та її зняття з-під спостереження: ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_14

Однак, в даному договорі не зазначено позивача, як особу, яка уповноважена на здавання сигналізації під спостереження та її зняття з-під спостереження.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що при постійному проживанні особи у квартирі неотримання нею доступу до сигналізації є неможливим, оскільки така фізична особа не може зайти, вийти з квартири без виклику наряду реагування.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наявність або відсутність обставин (фактів) встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України є письмові, речові, електронні докази, висновки експертів, показання свідків.

Відповідно до роз'яснень, викладених в листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» до заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Жодного письмового доказу на підтвердження обставин ведення ОСОБА_6 та ОСОБА_4 спільного господарства, наявності у ОСОБА_6 та ОСОБА_4 спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім'ї в період з 2008 року по 15.03.2016 року суду не надано.

Отже, ОСОБА_4 не надано безспірних доказів того, що вона з 2008 року по 15.03.2016 рокупроживала однією сім'єю з ОСОБА_6, вела з ним спільне господарство, мала спільний бюджет та між ними були взаємні права та обов'язки, притаманні подружжю.

Колегія суддів вважає, що з пояснень допитаних в судовому засіданні свідків не можливо встановити факт проживання протягом спірного періоду ОСОБА_6 та ОСОБА_4 однією сім'єю, та те, що вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні обов'язки та права, разом вирішували питання про набуття майна в інтересах сім'ї.

Таким чином, посилання суду першої інстанції на покази свідків зі сторони позивача, якими він мотивував своє рішення щодо факту встановлення проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу, які зазначені з урахуванням необхідності системної оцінки доказів за правилами ст.89 ЦПК України не можна вважати безспірним доказом того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю, в яких було спільне господарство та взаємні права і обов'язки, що притаманні подружжю.

Підсумовуючи викладене та з урахуванням всіх наданих доказів, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність факту проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_4 однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2008 року по 15.03.2016 року.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383, 389 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Київської міської ради, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шпак Антоніна Петрівна про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: