Справа № 640/784/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2018 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Губської Я.В.

при секретарі Балан Т.А.

за участі представника заявника ОСОБА_1

представників заінтересованої особи ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи: ОСОБА_5, Київський відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про поновлення строку, визнання протиправним та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору

ВСТАНОВИВ:

26.09.2018 від боржника ОСОБА_4 надійшла скарга на постанову державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області Виглазової Н.С. про відкриття виконавчого провадження від 25.07.2018 р. ВП № 56839648 в частині стягнення виконавчого збору в сумі 7446 грн.

Ухвалою судді від 01.10.2018 зазначену скаргу було залишено без руху із встановленням строку для усунення її недоліків.

22.10.2018 року скаржником було подано заяву про усунення недоліків скарги, уточнену скаргу.

В обґрунтування вимог скарги боржник вказує, що 25.07.2018 року постановою державного виконавця Київського ВДВС відкрито виконавче провадження ВП № 48102161 з виконання виконавчого листу Київського районного суду м.Харкова по справі № 640/784/16-ц, виданого 09.07.2018 р. яким вирішено: «Встановити наступний порядок участі ОСОБА_5 у вихованні малолітнього онука ОСОБА_7 визначивши час: 1,3 субота та 2,4 неділя кожного місяця з 10.00 до 18.00, кожні понеділок, середу та п'ятницю з 16.00 до 20.00; щорічно чотири тижні на оздоровлення без присутності ОСОБА_4.». В даній постанові також надано строк на добровільне виконання рішення суду 10 робочих днів, та одночасно стягнуто з боржника ОСОБА_4 виконавчий збір у розмірі 7446 грн.

Вважаючи протиправною постанову в частині стягнення виконавчого збору боржник зазначає, що відповідно ч.1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється саме за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Ч.3 статті 27 Закону визначає, що саме за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи. Серед заходів примусового виконання рішень у п.5 ст.10 Закону передбачені також інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом, якими, у разі виконання рішення немайнового характеру, можуть бути заходи, що передбачені ст.ст.64-67 Закону. Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є 2 обов'язкові умови у сукупності: фактичне виконання судового рішення та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до виконання рішення. Рішення, на підставі якого видано виконавчий лист, є рішенням немайнового характеру, порядок виконання яких передбачений розділом VIII Закону. З аналізу положень ст.63 Закону слідує, що положення Закону, що визначають порядок виконання рішень немайнового характеру, які не можуть бути виконані без участі боржника, не передбачають вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення та, як наслідок, стягнення з боржника виконавчого збору. Тому боржник наполягає, що за змістом рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист, державний виконавець взагалі не в змозі без участі боржника в примусовому порядку виконати дане рішення, здійснивши будь-які дії, які б свідчили про реалізацію заходів примусового виконання рішення, передбачених ст.10 Закону, а отже й відсутні правові підстави для стягнення з нього виконавчого збору спірною постановою.

03.12.2018 року на адресу суду надійшов відзив на скаргу боржника, в якому, не погоджуючись зі скаргою та вважаючи власну постанову законною, державний виконавець посилається як на підставу своїх заперечень на положення ч.5 ст.26 Закону, відповідно до якої у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. Також посилається на ч.5 ст.27 Закону, де зазначено про випадки, коли виконавчий збір не стягується. Ці положення на його думку свідчать про обґрунтованість стягнення з боржника виконавчого збору п.3 постанови від 25.07.2018 року.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених в скарзі та зазначав на відсутність правової можливості здійснення будь-яких заходів примусового виконання рішення в конкретному виконавчому документі з боку державного виконавця як обов'язкової умови стягнення виконавчого збору з боржника спірною постановою й про протиправність стягнення виконавчого збору до закінчення 10-денного строку на добровільне виконання.

Представники Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області - державний виконавець Виглазова О.С., Рейнвальд Ю.С. заперечували проти вимог скарги, та пояснили, що автоматизована програма виконавчого провадження передбачає автоматичне внесення в будь-яку постанову про відкриття виконавчого провадження пункту про стягнення виконавчого збору, та що виконавчий збір фактично з боржника досі не стягнуто.

Боржник та стягувач у судове засідання не з'явилися, були повідомлені про місце та час розгляду справи належним чином, відзив або заперечення не надали, у зв'язку з чим суд вважає розглянути справу на підставі доказів, наданих до суду.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності, допустимості та достовірності, вважає, що вимоги скарги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлений строк у 10 робочих днів на оскарження рішень та дій виконавця, посадових осіб ДВС, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 25.07.2018 року державним виконавцем Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області Виглазовою Н. С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 48102161 з виконання виконавчого листу Київського районного суду м.Харкова по справі № 640/784/16-ц, виданого 09.07.2018 р., якою зокрема постановлено: «1. Відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листу Київського районного суду м.Харкова по справі № 640/784/16-ц, виданого 09.07.2018 р. про «Встановити наступний порядок участі ОСОБА_5 у вихованні малолітнього онука ОСОБА_7 визначивши час: 1,3 субота та 2,4 неділя кожного місяця з 10.00 до 18.00, кожні понеділок, середу та п'ятницю з 16.00 до 20.00; щорічно чотири тижні на оздоровлення без присутності ОСОБА_4.» 2. Боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. 3. Стягнути з боржника ОСОБА_4 виконавчий збір у розмірі 7446 грн.»(а.с. 17)

Відповідно довідки Укрпошти від 06.09.2018, рекомендований лист з копією постанови від 25.07.2018 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 48102161 з виконання виконавчого листу Київського районного суду м.Харкова по справі № 640/784/16-ц, виданого 09.07.2018 ОСОБА_4 отримала 04.09.2018. (а.с. 19). Таким чином, строк оскарження даної постанови боржником не пропущений.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження" .

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону).

Відповідно до ст.26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно ч.1 ст.27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частина 3 статті 27 Закону визначає, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до ст.10 Закону заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Іншими заходами примусового характеру, що передбачені цим Законом, у разі виконання рішення немайнового характеру можуть бути заходи, які передбачені статтями 64-67 Закону.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є:

1) фактичне виконання судового рішення;

2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

За своїм змістом виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до виконання рішення.

Рішення суду по справі № 640/784/16-ц, на підставі якого видано виконавчий лист, є рішенням немайнового характеру. Порядок виконання таких рішень передбачений розділом VIII Закону.

Згідно частини 6 статті 26 Закону за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до ст. 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч.6 ст.26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого ч.2 цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому ч.3 ст. 63 цього Закону.

З аналізу положень ст.63 Закону слідує, що під час виконання рішень немайнового характеру державний виконавець фактично надає боржнику строк на добровільне виконання рішення, а у випадку повторного невиконання боржником рішення протягом наданого строку законодавець диференціює подальші дії державного виконавця залежно від участі боржника в процесі виконання рішення. Так, якщо рішення можливо виконати без участі боржника державний виконавець вживає заходів примусового виконання рішення, а якщо рішення неможливо виконати без участі боржника, державний виконавець після надсилання органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, тобто не вживає жодних заходів примусового виконання рішення.

Таким чином, положення Закону, що визначають порядок виконання рішень немайнового характеру, які не можуть бути виконані без участі боржника, не передбачають вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення та, як наслідок, стягнення з боржника виконавчого збору.

За змістом рішення суду по справі № 640/784/16-ц, на підставі якого видано виконавчий лист, станом на дату спірної постанови державний виконавець позбавлений можливості без участі боржника в примусовому порядку виконати дане рішення, здійснивши будь-які дії, які б свідчили про реалізацію заходів примусового виконання рішення, передбачених ст.10 Закону, а отже в нього відсутні були підстави для стягнення виконавчого збору під час винесення оскаржуваної постанови.

Аналогічні правові висновки містяться зокрема у Постанові ВААС від 20.06.2017 р. по справі № 802/354/17-а, й, частково, у Постанові Верховного суду України від 15.02.2018 р. по справі № 910/1587/13.

Крім того, стягнення з боржника виконавчого збору спірною постановою під час виконання рішення немайнового характеру (яке не може бути виконане без участі боржника), ще до закінчення 10-денного строку на добровільне виконання є передчасним, суперечить призначенню виконавчого збору, який справляється саме за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. (ч.1 ст.27 Закону)

Також, суд звертає увагу на те, що в своїх запереченнях на скаргу, державний виконавець посилається на ті обставини, що під час винесення оскаржуваної постанови від 25.07.2018 року він керувався п.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», однак суд зазначає, що дана редакція п.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» прийнята Законом №2475-VIII 03.07.2018 року, а набула чинності лише 28.08.2018 року, тобто після винесення оскаржуваної постанови 25.07.2018 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що зазначені у відзиві на скаргу та висловлені під час розгляду справи доводи представників Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Таким чином, суд вважає, що вимоги скаржника ОСОБА_4 підлягають задоволенню, а постанова державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області Виглазової Н.С. від 25.07.2018р. про відкриття виконавчого провадження ВП № 48102161 з виконання виконавчого листу Київського районного суду м.Харкова по справі № 640/784/16-ц, виданого 09.07.2018 р., в частині стягнення з боржника ОСОБА_4 виконавчого збору у розмірі 7446 грн. є передчасною, такою що не ґрунтується на нормах права та підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 10, 26, 27, 39, 63, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.07.2018 року по ВП №56839648 в частині стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 7446 грн.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо було оголошено вступну та резолютивну частину ухвали або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в цей же строк з дня вручення йому копії рішення (ухвали).

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України ( в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя :