Провадження № 2/201/719/2018
Р І Ш Е Н Н Я
16 липня 2018р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.
за участю секретаря - Карнаух І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про витребування безпідставно набутого майна з компенсаційними виплатами та нарахованими відсотками шляхом стягнення грошових коштів,
26.10.2016р. ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ ПриватБанк про витребування безпідставно набутого майна з компенсаційними виплатами та нарахованими відсотками шляхом стягнення грошових коштів.
Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 28.10.2016р. вищезазначена позовна заява була залишена без руху і позивачці запропоновано усунути недоліки, які були нею усунуто. Ухвалою суду від 22.11.2016р. було відкрито провадження у справі (а.с. № 15).
16.05.2017р. до суду надійшла заява представника позивачки - ОСОБА_2, в якій представник просив визначити підсудність розгляду даної справи за місцем проживання позивачки та направити справу за підсудністю до Васильківського районного суду Запорізької області (а.с. № 55).
31.05.2017р. відповідачем подано апеляційну скаргу на ухвалу суду від 16.05.2017р. про передачу справи за підсудністю (а.с.№ 62-65).
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.10.2017р. апеляційну скаргу ПАТ КБ ПриватБанк задоволено, ухвалу суду від 16.05.2017р. скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. № 85-86).
16.07.2018р. до суду надійшла заява представника позивачки - ОСОБА_2 (діє на підставі договору №27 від 30.09.2016р., ордеру на надання правової допомоги - а.с. № 36, 110), в якій представник позивачки просив суд справу розглядати без участі позивачки, її представника, та без фіксування судового процесу технічними засобами, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов з урахуванням уточненої редакції позовних вимог в повному обсязі (а.с. № 152). Крім того, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 понесені витрати на оплату правової допомоги в розмірі 7700 грн., на підтвердження даних витрат представником до заяви було долучено розрахунок вартості правової допомоги, акт приймання- передачі виконаних робіт, квитанція (а.с. № 153-154).
Представник відповідача в судове засідання 16.07.2018р. не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с. № 141), про причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності не надала.
За таких обставин суд на підставі вимог ст. 223 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянув справу 16.07.2018р. за відсутності сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами.
Підстав для винесення по справі заочного рішення суду відповідно до положень ст. 280 ЦПК України по справі не має, оскільки представник відповідача двічі надавала свої письмові заперечення щодо позовних вимог, отже позиція банка по цій справі суду відома.
Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Підготовче засідання відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України проведено 05.06.2018р. (а.с. №140).
Суд, вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).
Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України)
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Оскільки зі смертю боржника зобов'язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми ст.1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора. Згідно зі ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Згідно ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Недотримання кредитором визначених законом строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Відповідний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 08.04.2015р. в справі № 6-33цс15, де зазначено: «Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.ст. 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором передбачених ст.1281 ЦК України строків пред'явлення вимог (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців».
Крім того, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд також враховує висновки ОСОБА_6 Верховного Суду викладені в постанові від 17.04.2018р. у справі № 522/407/15-ц (провадження 14-53цс18).
Відповідно до ст. 81, ч.4 ст.82 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.01.2010р. виданого державним нотаріусом Дніпрорудненської державної нотаріальної контори Запорізької області, зареєстрованого в реєстрі за №65, спадкоємцем спадкового майна гр. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 02.04.2009р. був його батько гр. ОСОБА_3 за заповідальним розпорядження зробленим в Дніпрорудненському відділені Запорізького регіонального управління ЗАТ КБ ПриватБанк, але у звязку з його смертю 17.04.2009р., спадщина переходить до спадкоємця за законом - дочки ОСОБА_1, 29.03.1959р.н.
Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19.11.2015р. по справі №311/1668/15-ц (залишеним без змін ухвалою ВССУ від 04.07.2016р.) було відмовлено ПАТ КБ ПриватБанк в задоволенні позову до ОСОБА_7, ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця (а.с.№ 32-33).
Предметом розгляду у даній справі були вимоги банка до спадкоємців ОСОБА_7, ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 за кредитним договором б/н від 29.07.2005р. в розмірі 10 479 грн 72 коп., з якої: 9 978 грн 79 коп. - заборгованість за кредитом, 500 грн 93 коп. - заборгованість за процентами, саме такий розмір заборгованості на дату смерті позичальника обліковувався за кредитним договором.
Відмовляючи в позові, суд апеляційної інстанції виходив із того, що кредитором пропущено передбачений ч. 2 ст. 1281 ЦК України строк для звернення до суду з позовом до спадкоємців, оскільки з матеріалів спадкової справи вбачається, що 03.11.2009р. банк було повідомлено про смерть позичальника, проте кредитор пред'явив вимоги до спадкоємця лише 24.02.2014р., а до суду з даним позовом звернувся 30.04.2014р.
Таким чином, станом на день винесення рішення у даній справі, наявне судове рішення № 311/1668/15-ц від 19.11.2015р., яке набрало чинності, яким встановлено, що кредитором ПАТ КБ ПриватБанк недотриманий передбачених ст. 1281 ЦК України строк пред'явлення вимог до спадкоємців, що позбавляє кредитора права вимоги, а отже згідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, відповідні обставини не доказуються при розгляді даної справи.
Звертаючись з позовними вимогами до ПАТ КБ ПриватБанк позивачкою викладені правові обґрунтування виходячи з положень статті 1212 ЦК України, яка регулює випадки набуття майна або його збереження без правових підстав, отже вирішуючи позовні вимоги в цій частині, судом враховується наступне.
Згідно до ч.ч. 1,2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Згідно ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.
Згідно з ч.1 ст. 177 ЦК України обєктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші.
Згідно ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Отже, відповідач як кредитор, після набрання чинності рішення суду про відмову в стягненні боргу зі спадкоємця, задовольнив свої грошові вимоги за договором б/н 29.07.2005р., за рахунок спадкового майна, власником якого є позивачка.
За вищезазначеного позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно нової редакції Статуту банку згідно з рішенням Єдиного акціонера банку, затвердженого наказом МФУ від 21.05.2018р. наданої представником відповідача (а.с. № 150-151) повне офіційне найменування банку змінено на Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", скорочене АТ КБ "ПриватБанк", а тому, ухвалою суду від 10.07.2018р. (винесена без виходу до нарадчої кімнати) було замінено назву відповідача ПАТ КБ ПриватБанк на АТ КБ ПриватБанк.
По тексту рішення суду у певних його частинах (щодо назви позовних вимог та назви відповідача в абзацам про стягнення сум у мотивувальній частині та резолютивній частині рішення) суд вважає необхідним зазначити нове найменування відповідача.
Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, при зверненні до суду у 2016р. позивачкою було сплачено судовий збір в сумі 551 грн. 20коп. (а.с № 2), суд вважає, що з відповідача АТ КБ ПриватБанк на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551грн.20коп.
Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача судових витрат, понесених з надання правничої допомоги, суд вважає, що відповідні вимоги доведені належними доказами та підлягають задоволенню.
Відповідно до п.3 та п.4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Позивачкою суду надано договір про надання правової допомоги №27 від 30.09.2016р. укладений між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на представництво та надання правової допомоги (а.с. № 18), розрахунок вартості правничої допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2018р. та квитанція від 15.07.2018р. про сплату позивачкою вартості послуг адвоката в сумі 7700 грн. (а.с. № 153-155).
Крім того, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 153грн.60коп., виходячи з такого розрахунку (704грн.80коп. 551грн.20коп. = 153грн.60коп.), оскільки позивачкою 04.04.2018р. було уточнено позов та збільшено позовні вимоги до суми 9049грн.46коп., за які за ставками судового збору на 2018р. слід сплачувати мінімальний розмір судового збору 704грн.80коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1212, 1216, 1218, 1281, 1282, 1071 ЦК України, правовими позиціями ВСУ від 08.04.2015р. в справі № 6-33цс15, правовими висновками ОСОБА_6 Палати ВС, які викладені в постанові від 17.04.2018р. у справі № 522/407/15-ц (провадження 14-53цс18),ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017р.) суд,
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про витребування безпідставно набутого майна з компенсаційними виплатами та нарахованими відсотками шляхом стягнення грошових коштів - задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в 551грн.20коп., а також витрати за надання правової допомоги в розмірі 7700грн., а разом 8251грн.20коп.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 153грн.60коп.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Суддя : Ткаченко Н.В.