Справа № 182/3487/16-ц
Провадження № 2/0182/370/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2018 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Рибакової В.В.

при секретарі Затуливітер Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 01.07.2016 року звернулась до суду з зазначеним позовом (а.с.2,3), посилаючись на наступні обставини.

16.10.2001 року померла ОСОБА_4 власник 11/21 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м. Нікополь, вул. Айвазовського, 2. Право власності відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 13.07.2004 року, в рівних долях, набули її доньки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в розмірі 11/42 відповідно. Відповідачі по справі проживають у Російській Федерації. З відповідачами в усній формі вони домовилися про проживання її-позивача у будинку. Згодом відповідачі мали приїхати та укласти з нею договір купівлі-продажу належних їм часток будинку. З метою гарантування намірів переходу права власності до неї, відповідачі залишили у її розпорядженні оригінали свідоцтв про право на спадщину за законом від 13.07.2004 року, виданих на їх імя, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, технічний паспорт та інші документи.

З 2004 року вона володіє 11/21 частинами житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель №2, розташованого по вул. Айвазовського в м. Нікополь, сплачує комунальні платежі, доглядає за майном, проводить ремонтні роботи, витрачаючи на це свої кошти. У звязку з тим, що власники 11/21 частин вказаного житлового будинку жодного разу інтересу до свого майна не виявляли і на зв'язок не виходили, вона почала відкрито володіти та користуватися будинком, по теперішній час продовжує використовувати його за призначенням, фактично володіє та розпоряджається.

Вважає, що добросовісно заволоділа та належним чином розпоряджається 11/21 частинами житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що належить відповідачам, оскільки починаючи з літа 2004 року вживала всіх засобів щодо їх збереження та багато років відкрито володіє ними проживаючи та утримуючи у належному технічному стані.

На підставі викладеного просить визнати за нею право власності на 11/42 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що належить ОСОБА_2 та 11/42 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що належить ОСОБА_3, а всього на 11/21 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м. Нікополь по вул. Айвазовського, буд.2

ОСОБА_5 протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу було передано у провадження судді Рибакової В.В. (а.с.37).

Ухвалою судді від 13.10.2016 року по вказаній позовній заяві було відкрито провадження у відповідності до ст.122 ЦПК України (в редакції, яка діяла на той час) (а.с.39).

Ухвалою суду від 29.11.2017 року зупинено провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно до надходження від іноземного суду або іншого компетентного органу відповіді на доручення про надання правової допомоги (а.с.58).

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено у новій редакції.

У відповідності до п.9 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України (в новій редакції), справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 05.06.2018 року поновлено провадження по справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно, призначено справу до судового розгляду (а.с.89).

Позивач у судове засідання не зявилась, представник позивача - ОСОБА_6 надав суду заяву про розгляд справи за їх з довірителем відсутності (а.с.102).

Представник позивача ОСОБА_6 у судовому засіданні 21.09.2018 року позовні вимоги підтримав, суду пояснив наступне. ОСОБА_1 для укладання договору купівлі-продажу частини будинку з відповідачами доклала всіх можливих зусиль, зверталася до них і письмово, але відповідачі на вчинення угоди не приїхали. Відповідачі передали їй всі документи на будинок і не заперечували проти її проживання в ньому. За спільною домовленістю позивач гроші за будинок не сплачувала, чекала на приїзд власників з Росії. У 2004 році домовилися, що договір купівлі-продажу укладуть у 2005 році, але відповідачі не приїхали. У 2002 та 2004 роках до сімї позивача приїжджав ОСОБА_7 (представлявся сином ОСОБА_2П.), спілкувався з батьком позивача ОСОБА_8, хотів взяти гроші за будинок для передачі їх власникам. Позивачем гроші передані не були, оскільки ОСОБА_7 не є власником будинку. Позивач весь цей час разом зі своєю сімєю проживає у вказаному будинку, відкрито користується ним, сплачує за комунальні послуги. Вказав, що земельна ділянка не приватизована.

Відповідачі у судове засідання не зявились. У позовній заяві місцем проживання відповідача ОСОБА_2 зазначено: Російська Федерація, Воронезька область, Новохопьорський район, с. Новохопьорський, пр. Веселий, буд. 27; місцем проживання відповідача ОСОБА_3 зазначено: Російська Федерація, Воронезька область, Новохопьорський район, с. Новохопьорський, вул. 70 р. Жовтня, буд. 42.

25.04.2017 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов лист від відповідачів (а.с.51 - лист, а.с.52-коверт в якому адресатом вказано ОСОБА_9П.), в якому зазначено, що вони в повній мірі згодні з позовними вимогами позивача. Підтверджують, що 11/42 частинами будинку по вул. Айвазовського, 2 в м. Нікополь ОСОБА_1 користується на законних підставах з 2004 року, оскільки між ними дійсно була домовленість стосовно продажу їй вказаної частини будинку. Гарантією угоди були документи на майно, які вони залишили позивачу, а також гроші в сумі 400 доларів США та 4870 грн., які вони отримали через ОСОБА_7 Претензій до позивача не мають, вважають її законною власницею 11/42 частин будинку, розрахунок між ними проведений в повному обсязі. Прибути в Україну для укладення договору купівлі-продажу частини будинку з позивачем чи для участі у судовому засіданні вони не мають змоги, у звязку з чим, просять розглядати справу за їх відсутності. Проти позовних вимог не заперечують.

На підставі Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року компетентному суду Російської Федерації було направлено доручення про провадження окремих процесуальних дій, направлено копію позовної заяви з додатками, перекладені на російську мову, для вручення їх відповідачам та доручено компетентному суду Російської Федерації провести допит відповідачів (а.с.59-63). 15.05.2018 року на адресу суду від Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області надійшов лист та пакет документів щодо результатів виконання доручення (а.с.71-87). ОСОБА_5 документів (а.с.74,76), що надійшли на виконання доручення, місце реєстрації ОСОБА_2: Російська Федерація, Воронезька область, Новохопьорський район, р.п. Новохопьорський, вул. Березова, буд. 23; місце реєстрації ОСОБА_3: Російська Федерація, АДРЕСА_1 (була зареєстрована за адресою: Російська Федерація, Воронезька область, Новохопьорський район, с. Новохопьорський, вул. 70 р. Жовтня, буд. 42, знято з реєстрації 02.08.2016 року убила до АДРЕСА_1). ОСОБА_5 протоколу судового засідання від 16.03.2018 року, проведеного під головуванням судді Новохопьорського районного суду Воронезької області (а.с.72), у судове засідання зявилась відповідач ОСОБА_2, яка суду пояснила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує, вказане житлове приміщення не має для неї інтересу, нехай там проживає позивач, згодна на розгляд справи за її відсутності. Доповнила, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрована у м. Воронеж, але зараз проживає у дочки на зйомній квартирі в м. Москва, у їх телефонній розмові перед судовим засіданням ОСОБА_3 зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує, на судове засідання не приїде. Відповідач ОСОБА_3 (Воронезька область, р.п. Новохопьорський, вул. 70 р. Жовтня, буд. 42) у судове засідання не прибула, пакет документів не отримала (а.с.80).

ОСОБА_5 ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. ОСОБА_5 п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутністю такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд, беручі до уваги пояснення представника позивача та показання свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 надані у судовому засіданні 21.09.2018 року, вивчивши матеріали справи, оглянувши розрахункові книжки по оплаті комунальних послуг, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

ОСОБА_5 зі ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями ст.41 Конституції України, положення якої є нормами прямої дії, та ст. 321 ЦК України зазначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ОСОБА_5 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_5 ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.07.2004 року, виданого першою Нікопольською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 1-2039 (а.с.5), 11/42 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Айвазовського, буд.2, що належала спадкодавцеві ОСОБА_12, яка померла 16.10.2001 року, на підставі свідоцтва 002025 на право особистої власності, виданого Нікопольським міськвиконкомом 19.04.1984 року та зареєстрованого в Нікопольському МБТІ за № 51-63, належить ОСОБА_2.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.07.2004 року, виданого першою Нікопольською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 1-2037 (а.с.7), 11/42 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Айвазовського, буд.2, що належала ОСОБА_12, яка померла 16.10.2001 року, на підставі свідоцтва 002025 на право особистої власності, виданого Нікопольським міськвиконкомом 19.04.1984 року та зареєстрованого в Нікопольському МБТІ за № 51-63, належить ОСОБА_3.

Викладене також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4503474 від 20.08.2004 року, сформованим Комунальним підприємством «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.6), Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4503271 від 20.08.2004 року, сформованим Комунальним підприємством «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.8), Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4503976 від 20.08.2004 року, сформованим Комунальним підприємством «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.9), технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: м. Нікополь, вул. Айвазовського, 2 (а.с.107-109).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №138663804 від 21.09.2018 року (а.с.99-101) вбачається наступне: 11/42 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Айвазовського, будинок 2, зареєстровано за ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину ВВК № 246615, р.№1-2037, 13.07.2004, виданого Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою; 11/42 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Айвазовського, будинок 2 зареєстровано за ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину ВВК № 246614, р.№1-2039, 13.07.2004, виданого Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою; 20/42 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Айвазовського, будинок 2, зареєстровано за ОСОБА_10 на праві спільної часткової власності на підставі рішення суду Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.12.2010 року.

Наявні в матеріалах справи розписку ОСОБА_13 від 23.02.2002 року про отримання від ОСОБА_8 завдатку в розмірі 400 доларів за пів будинку (а.с.90) та розписку ОСОБА_13 від 16.07.2004 року про отримання від ОСОБА_8 грошової суми в розмірі 4870, 00 грн. в рахунок оплати за належну йому житлову площу (а.с.91), суд до уваги не приймає, так як вказані документи не підтверджують та не спростовують обставини справи. З вказаних розписок не вбачається щодо якого саме житлового будинку, якої саме житлової площі отримано ці гроші ОСОБА_13 Суд не бере до уваги і посилання відповідачів на обставини викладені в листі, що надійшов до суду від відповідачів (наявному на а.с.51), щодо того, що вони отримали через ОСОБА_13 грошові кошти в сумі 400 доларів США та 4870, 00 грн. в рахунок домовленості з позивачем, так як ці обставини не підтверджено належними та допустимими доказами.

ОСОБА_5 від 15.06.2016 року (а.с.92), складеного ОСОБА_14, яка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, яка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_15, яка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, посвідченого головою квартального комітету №32, ОСОБА_1 дійсно з 2002 року проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4.

Як вбачається з довідки № 1790 від 24.09.2018 року, виданою квартальним комітетом № 32 (а.с.104), ОСОБА_1 мешкає в м. Нікополі по вул. Айвазовського, будинок 2а без реєстрації з 2002 року, зареєстрованих осіб в будинку немає. Вказане також підтверджується копією Домової книги (а.с.110-115).

З оглянутих в судовому засіданні розрахункових книжок по оплаті послуг за вивезення ТПВ, за електроенергію, за природній газ, за водопостачання вбачається, що оплата послуг за адресою м. Нікополь, вул. Айвазовського, 2а проводиться позивачем.

З довідки виданої КП «Нікопольводоканал» (а.с.103) вбачається, що за адресою м. Нікополь, вул. Айвазовського, 2а станом на 24.09.2018 року заборгованість за послуги водопостачання і водовідведення відсутня. З довідки №395 виданої ТОВ «Дніпроптеровськгаз Збут» від 24.09.2018 року (а.с.105) вбачається, що за адресою м. Нікополь, вул. Айвазовського, 2а станом на 24.09.2018 року борг за користування природним газом відсутній. З довідки виданої Нікопольським центром обслуговування клієнтів ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» (а.с.106) вбачається, що за адресою м. Нікополь, вул. Айвазовського, 2а, особовий рахунок № 0206188 ОСОБА_1, станом на 21.09.2018 року заборгованість за спожиту електроенергію відсутня.

Добросовісність заволодіння, відкритість та безперервність володіння позивачем спірним майном в судовому засіданні також було підтверджено показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні 21.09.2018 року суду пояснила, що позивач її сусідка, знає її з 2004 року, відносини хороші. Вона - ОСОБА_10 є власником іншої 20/42 частин спірного будинку. Вона з позивачем проживає в одному будинку, в якому два різних входу, у неї будинок №2, а у позивача - №2а. Відповідачів знає приблизно з 2001 року, вони разом проживали в одному будинку, були сусідами, спілкувались. ОСОБА_1 у 2004 році приїхала доглядати за своєю бабою, яка проживала в частині спірного будинку. ОСОБА_10 смерті баби, позивач залишилась там проживати, робила ремонт, перекривала кришу, доглядала за городом. Відповідачі проживали у ІНФОРМАЦІЯ_5, десь у 2002-2003 роках виїхали у м. Воронеж, більше їх вона не бачила. Чи є ОСОБА_1 власником частини будинку, в якій проживає їй не відомо, але ОСОБА_1 постійно там проживає, займається господарством, городом.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні 21.09.2018 року суду пояснила, що позивач її сусідка, знає її з 2004 року, відносини хороші. Відповідачів знає приблизно з 1970 року, відносини були нормальні. Пояснила, що відповідачі виїхали до Росії, після чого там (м. Нікополь, вул. Айвазовського, буд. 2а) почала жити позивач та її баба. ОСОБА_10 смерті баби, ОСОБА_10 робила там ремонт, поміняла водопровід та паркан, у дворі поклала асфальт, проживає там до теперішнього часу. Відповідачів за вказаною адресою вже немає десь 16-18 років, відтоді їх не бачила. Вся вулиця знає, що ОСОБА_1 живе в цьому будинку, відкрито володіє майном.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

ОСОБА_5 ч.3 ст. 344 ЦК України, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не предявив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять років з часу спливу позовної давності.

У матеріалах справи відсутні докази укладення між сторонами договору на певний строк щодо нерухомого майна, який за діючим законодавством повинен укладатися письмово, а тому суд вважає, що до спірних відносин слід застосувати положення ч.1 ст.344 ЦПК України.

Із змісту ст. 344 ЦК України випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У даному випадку підставами володіння позивачем нерухомим майном була усна домовленість між сторонами щодо проживання позивача у належній їм частині будинку та користування ним, залишення відповідачами документів позивачу, що підтверджують їх право власності на майно, домовленість між сторонами про укладення в подальшому договору купівлі-продажу.

Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні його власнику було відмовлено.

Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

У п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи, положення ч.2 ст.328 ЦК України, а також ті факти, що протягом усього часу володіння з 2004 року ОСОБА_1 11/21 частинами житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель №2, розташованого по вул. Айвазовського в м. Нікополь, на це майно не претендували інші особи, позивач не набула майно злочинним шляхом, суд вважає, що позивач добросовісно набула право власності на вказані 11/21 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель.

Крім того той факт що відповідачі тривалий час обходились без цього майна, не виявляли зацікавленості до нього, не заперечують проти позовних вимог, суд розуміє як втрату інтересу до права власності на частину зазначеного будинку з надвірними будівлями, що також підтверджує добросовісність володіння позивачем цим майном.

Положеннями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнано право на захист порушених прав фізичних і юридичних осіб, пов'язаних з реалізацією права власності, яке може означати або існуючу власність, або претензії, щодо яких заявник може довести, що він має законні підстави вимагати їх задоволення.

У рішенні від 30.11.2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності.

ОСОБА_5 п.13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" №5 від 07.02.2014 року дано роз'яснення, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

З огляду на наведене, враховуючи, що ОСОБА_1 є особою, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти цим нерухомим майном протягом більше десяти років, здійснюючи обслуговування, доглядаючи за частиною житлового будинку з надвірними будівлями, спірним нерухомим майном позивач добросовісно заволоділа на підставі спільної домовленості з відповідачами, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, те що спору щодо даного нерухомого майна немає, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визнати за позивачем право власності на 11/21 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель №2, розташованого по вул. Айвазовського в м. Нікополь Дніпропетровської області.

Керуючись ст.ст.12,13,76-78,81,89,141,259,263-265,268 ЦПК України, п.п.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, ст.ст.16,344, п.п.1,8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2; місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_7, місце реєстрації за адресою: Російська Федерація, Воронізька область, Новохопьорський район, с. Новохопьорський, вул. Березова, буд.23), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_8, місце реєстрації за адресою: Російська Федерація, АДРЕСА_3) про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 11/42 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель №2 по вул. Айвазовського в м. Нікополь Дніпропетровської області, що зареєстровані за ОСОБА_2 та на 11/42 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель №2 по вул. Айвазовського в м. Нікополь Дніпропетровської області, що зареєстровані за ОСОБА_3, а всього на 11/21 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м. Нікополь Дніпропетровської області по вул. Айвазовського, буд.2.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: ОСОБА_16