ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 671/1090/18
Провадження № 22-ц/4820/417/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.

секретар судового засідання Чебан О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 671/1090/18 за апеляційною скаргою Волочиської міської об'єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 5 вересня 2018 року у складі судді Бабій О.М. по цивільній справі за заявою Волочиської міської об'єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області про визнання спадщини відумерлою та передачу нерухомого майна в комунальну власність, заінтересована особа - Волочиська районна державна адміністрація Хмельницької області.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В червні 2018 року Волочиська міська об'єднана територіальна громада в особі Волочиської міської ради Хмельницької області звернулася до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, в обґрунтування заявлених вимог заявник посилався, що після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилася спадщина, що складається із земельної ділянки площею 3,03 в умовних кадастрових гектарах. Зазначена земельна ділянка належала померлому відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1. Оскільки після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, на земельну частку (пай), проте спадкоємців які б прийняли спадщину у встановленому законом порядку немає, тому є законні підстави для визнання спадщини відумерлою.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 5 вересня 2018 року в задоволенні заяви відмовлено.

Волочиська міська об'єднана територіальна громада в особі Волочиської міської ради Хмельницької області не погодилася з таким рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність необґрунтованість такого рішення суду. Апелянт зазначає, що відповідно до норм Цивільного кодексу УРСР 1963 року, положення якого діяли на момент відкриття спадщини, встановлено перелік випадків переходу спадкового майна за правом спадкоємства до держави, згідно ст. 555 ЦК УРСР 1963 року, спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом ні за заповітом, а ОСОБА_4 після своєї смерті заповіт не залишив і спадкоємці жодної черги спадщину не приймали, така інформація підтверджена Волочиською районною державної нотаріальної контори № 1457/01-16 від 30.08.2018. Апелянт вказує, що спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) в порядку, передбаченому ст. 555 ЦК УРСР 1963 року до держави не перейшла, тому для захисту інтересів держави подана заява має бути задоволена з огляду положення абз.2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції з 1 січня 2004 року, якою визначено, що Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була ніким прийнята із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, тому це є пряме посилання на застосування судом до даних правовідносин положень ст. 1277 цього Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Так судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Лозове Волочиського району Хмельницької області помер громадянин ОСОБА_4

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із права на земельну частку (пай) площею 3,03 умовних кадастрових гектарів, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1.

На час смерті ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав в будинку АДРЕСА_1, на день його смерті з ним ніхто не проживав і не був зареєстрований.

В ОСОБА_4 є сестра, яка проживає в Російській Федерації, однак спадщину після смерті брата вона не прийняла і спадкова справа після його смерті не заводилася.

Вказані обставини судом встановлені правильно та підтверджуються наявними в матеріалах справи та дослідженими судом доказами.

Відповідно до п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Правила статті 1277 Цивільного кодексу України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину.

Цивільний кодекс УРСР 1963 року, не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені у цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Враховуючи, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і спадщина на право на земельну частку (пай) площею 3,03 га відкрилася в період дії Цивільного кодексу УРСР 1963 року, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що до правовідносин, що виникли слід застосовувати положення ЦК УРСР1963 року.

Оскільки Цивільний кодекс УРСР 1963 року не передбачав можливість набуття органами місцевого самоврядування права на спадкове майно в порядку визнання спадщин відумерлою, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив Волочиській міській об'єднаній територіальній громаді в особі Волочиської міської ради у задоволенні заяви.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права, зокрема ст.ст. 1277 ЦК України, ст. ст. 555, 560 ЦК УРСР 1963 року, не врахування вимог п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України з посилання на Інструкцію про порядок обліку, оцінки й реалізації конфіскованого, безхазяйного майна, майна, що за правом спадкоємства перейшло у власність держави, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України № 20 від 8 червня 1993 року, за нормами якої документом, що підтверджує право спадкоємства держави є свідоцтво про право на спадщину, яке видається нотаріальної конторою після закінчення 6 місяців з дня відкриття спадщини, а також підставою переходу майна за правом спадкоємства у власність держави може бути і відповідне судове рішення, винесене за позовом державної податкової інспекції, а також на ту обставину, що таких дій державним органом вчинене не було, в зв'язку з чим до держави не перейшло право на спадщина після смерті ОСОБА_4 у вигляді права на земельну частку (пай) площею 3,03 слід відхилити.

За нормами ч. 2 ст. 549 ст. Цивільного кодексу Української РСР 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини, а згідно п. 5 ч. 1 ст. 555 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину.

Тобто проаналізувавши норми ст. ст. 549, 555 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, слід дійти висновку, що якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави в силу закону з моменту відкриття спадщини та не потребується від держави вчинення дій, передбачених норами ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, тобто держава з моменту відкриття спадщини набула право власності на спадкове майно.

Що стосується необхідності вчинення дій органами державної податкової інспекції, передбачених Інструкцію про порядок обліку, оцінки й реалізації конфіскованого, безхазяйного майна, майна, що за правом спадкоємства перейшло у власність держави, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України № 20 від 8 червня 1993 року, то вказані дії направлені лише на підтвердження та оформлення права власності держави на спадкове майно, однак не вчинення таких дій ніяким чином не свідчить, що до держави не перейшло право на спадщина після смерті ОСОБА_4, оскільки спадкове майно належить державі в силу закону з моменту відкриття спадщини.

При цьому, слід звернути увагу, що ні Цивільний кодекс Української РСР 1963 року, ні Цивільний кодексу України не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину, у тому числі й для держави, а тому органи фіскальної служби на даний час не позбавлені можливості та можуть вчинити відповідні дії щодо оформлення права власності на спірне спадкове майно за державою.

Таким чином, суд правомірно відмовив у задоволенні заяви про визнання спадщини відумерлою.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Волочиської міської об'єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 5 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 7 грудня 2018 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

) Л.М. Грох