Ухвала

13 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 757/15915/16-ц

провадження № 61-2115зп18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю.,

Штелик С. П., розглянув заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 вересня 2016 року, ухвали апеляційного суду міста Києва від 31 січня 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до житлово-будівельного кооперативу «Металіст» про визнання недійсним рішення загальних зборів членів кооперативу,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до житлово-будівельного кооперативу «Металіст» (далі - ЖБК «Металіст») про визнання недійсним рішення загальних зборів членів кооперативу.

Позовна заява мотивована тим, що з 06 квітня 2013 року на загальних зборах членів ЖБК «Металіст» ОСОБА_4, як власника квартири в будинку кооперативу, було включено до членів ЖБК «Металіст».

Протоколом від 06 квітня 2013 року № 3 загальних зборів членів кооперативу вирішено затвердити тариф квартирної плати, розрахований у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 869 від 01 червня 2011 року (далі - Постанова № 869) у розмірі 2,75 грн/кв. м для всіх поверхів, крім першого, та 2,22 грн/кв. м. для першого поверху та ввести його в дію з 01 квітня 2013 року. Відповідно до наданих розрахунків

з 01 квітня 2013 року позивач повинен був сплачувати щомісячно квартплату у розмірі 161,70 грн та внесок на ремонт будинку та благоустрій прибудинкової території у розмірі 64,68 грн.

Посилаючись на те, що серед повноважень загальних зборів членів кооперативу відсутні повноваження затверджувати розмір тарифів, розмір квартирної плати та строки внесення членами кооперативу внесків до цих фондів, порядок їх виплати, а також те, що відповідачем під час здійснення повноважень щодо затвердження тарифів не було дотримано Порядку, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 30 липня 2012 року

№ 390 (далі - Порядок № 390), ОСОБА_4 просив визнати рішення загальних зборів членів ЖБК «Металіст» від 06 квітня 2013 року недійсним в частині пункту 4 протоколу від 06 квітня 2013 року № 3.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 вересня

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва

від 31 січня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 31 січня 2017 року залишено без змін.

14 грудня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Печерського районного суду міста Києва

від 26 вересня 2016 року, ухвали апеляційного суду міста Києва від 31 січня 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень) підстави щодо неоднакового застосування судами, в тому числі й судом касаційної інстанції, у подібних правовідносинах норм матеріального права норм, зокрема Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV«Про житлово-комунальні послуги»

(далі - Закон України № 1875-IV), Закону України від 10 липня 2003 року

№ 1087-IV «Про кооперацію» (далі - Закон України № 1087-IV) та Постанови Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 р. № 869«Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» (далі - Постанова № 869).

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 360 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень) у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана заява є необґрунтованою, вирішення питання про допуск справи до провадження здійснюється колегією з трьох суддів у складі судді-доповідача та двох суддів, визначених автоматизованою системою документообігу суду додатково. Провадження відкривається, якщо хоча б один суддя із складу колегії дійшов висновку про необхідність його відкриття.

Перевіривши наведені у заяві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відсутність підстав для допуску справи до провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень) підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Постановляючи ухвалу від 12 червня 2017 року, про перегляд якої порушує питання заявник, суд касаційної інстанції, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову.

Визначення загальними зборами ЖБК «Металіст» розміру внесків (платежів) на утримання будинку і прибудинкової території не потребує затвердження чи погодження органами державної влади чи місцевого самоврядування. При цьому розмір витрат з утримання будинку та прибудинкової території визначено з урахуванням положень Статуту кооперативу та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 30 квітня 1985 року № 186, тобто в межах наданих їм повноважень.

Судами правильно зазначено й те, що застосування в оспорюваному рішенні поняття «тариф квартплати» не є підставою для скасування рішення ЖБК «Металіст» від 06 квітня 2013 року, оскільки за своєю правовою природою є внеском на утримання будинку та прибудинкової території.

Як приклад неоднакового застосування судами одних і тих самих норм матеріального права, заявник надав:

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про стягнення заборгованості за утримання та обслуговування будинку;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 22 січня 2014 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про стягнення заборгованості з оплати послуг на утримання та експлуатацію житлового будинку та пені;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про стягнення заборгованості за комунальні послуги та послуги з утримання будинку й прибудинкової території;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 квітня 2015 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про стягнення заборгованості за комунальні послуги;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про стягнення заборгованості;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 серпня 2011, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про стягнення заборгованості за комунальні послуги; за зустрічним позовом про визнання нечинним рішення загальних зборів та зобов'язання здійснити перерахунок платежів;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 червня 2013 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про визнання неправомірними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити дії;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2013 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про стягнення заборгованості за внесками на утримання будинку та прибудинкової території;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2013 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про стягнення заборгованості за внесками на утримання будинку та прибудинкової території;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2014 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про визнання рішення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку та тарифів на послуги з утримання будинку та прибудинкової території недійсними;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про стягнення цільового внеску;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2014 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про визнання недійсним та скасування рішень загальних зборів;

- ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 12 травня 2014 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про визнання недійсним та скасування рішень загальних зборів;

- рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2014 року, ухвалене за результатами розгляду справи за позовом про визнання недійсними та скасування рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень) підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень означає, що суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків.

Таким чином, у судових рішеннях, наданих для порівняння, та в судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Із доданих до заяви судових рішень не вбачається передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень) підстави для перегляду рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 вересня 2016 року, ухвали апеляційного суду міста Києва від 31 січня 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року, оскільки у зазначених судових рішеннях предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і фактичні обставини справи не є тотожними у порівнянні із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 353-360, 360-1 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень),

УХВАЛИВ:

У допуску до провадження Верховного Суду справи за позовом ОСОБА_4 до житлово-будівельного кооперативу «Металіст» про визнання недійсним рішення загальних зборів членів кооперативу, за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 вересня 2016 року, ухвали апеляційного суду міста Києва від 31 січня 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року відмовити.

Копію ухвали разом із копією заяви надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. Ю. Мартєв С. П. Штелик