22-ц/775/215/2018(м)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року Єдиний унікальний номер 266/3003/15-ц

Апеляційний суд Донецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткаченко Т.Б.,

суддів - Кочегарової Л.М., Попової С.А.,

секретар - Костоманова А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 січня 2018 року, у складі судді Сараєва І.А.,

у справі за заявою ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення у справі

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1,

третя особа: Приморський відділ Державної виконавчої служби місто Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

про стягнення суми боргу за договором позики,

В с т а н о в и в:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просила розстрочити виконання рішення суду по справі № 266/3003/15-ц щодо стягнення боргу за договором позики в сумі 165533,9 грн. з визначенням щомісячного платежу в сумі 200 грн. до повного погашення боргу.

В обґрунтування заяви зазначила, що рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2015 року та рішенням Апеляційного суду Донецької області від 13 січня 2016 року (справа № 266/3003/15-ц ) задоволені частково вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення боргу за договором позики з ОСОБА_1 в сумі 165533,9 грн.

Заявник є суб'єктом підприємницької діяльності, однак через фінансову кризу та проведення АТО у м. Маріуполі матеріальний стан заявника значно погіршився. Заходи впливу виконавчої служби, зокрема арешти на рахунки та майно, лише погіршують матеріальне становище ОСОБА_1 Вона не має ані коштів на погашення боргів, ані майна, на яке може бути звернуто погашення боргів та не має можливості заробити ці кошти через накладені арешти виконавчої служби на рахунки.

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 січня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити своє рішення, яким задовольнити клопотання в повному обсязі.

Зокрема зазначила, що звернулась з заявою про розстрочення виконання рішення 08 листопада 2016 року за нормами ст. 351 ЦПК України в редакції від 18.03.2004 року, якою передбачено строк розгляду даної заяви 10 днів. Суд першої інстанції, порушуючи строк розгляду даної заяви, постановив ухвалу 24 січня 2018 року, посилаючись на норми ЦПК зі змінами, що набули чинності 15 грудня 2018 року, якими встановлено обмеження розстрочення виконання рішення в один рік.

Заявник має право на відстрочення виконання рішення, оскільки звернулась до суду з відповідною заявою до набрання чинності змін до ЦПК України.

Відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, про що свідчить запис в книзі телефонограм № 579 ( т.2 а.с. 66, 67), поштові повідомлення (т.2 а.с. 75-77).

Від Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі - Приморський ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області) до апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без участі його представника (т.2 а.с.79).

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про розстрочення виконання рішення 08 листопада 2016 року, про що свідчить штамп суду першої інстанції на відповідній заяві (т.1 а.с. 200).

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за розпискою-договором від 03.04.2012 року заборгованість в сумі 165533,90 грн. - тіло позики, 15000 грн. - пені, судовий збір 1410 грн.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 13 січня 2016 року рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2015 року скасовано в частині стягнення пені.

У позовних вимогах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення пені в сумі 12775 доларів США за прострочення повернення боргу за договором позики від 03 квітня 2012 року відмовлено.

Це ж рішення змінено в частині судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування судового збору 1293 грн.

В решті залишено рішення без змін.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судового збору 333,61 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016р. вказані рішення залишено без змін (том 1, а.с. 79, 113-116, 196).

Відмовляючи у задоволенні клопотання суд першої інстанції виходив з того, що з дати винесення рішення суду пройшло більше 1 року, що перевищує однорічний термін встановлений ЦПК України, в межах якого, відповідно до ч.5 ст.435 ЦПК України, допускається розстрочення виконання судового рішення.

З таким висновком апеляційний суд не може не погодитись виходячи з наступного.

Відповідно до пп. 9 п. 1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу

Таким чином, перехідними положеннями законодавець вже врегулював дію нормативно правового акту (ЦПК України) у часі, зазначивши обмеження зворотної дії ЦПК України у часі.

Отже, постановляючи ухвалу 24 січня 2018 року, суд першої інстанції правильно керувався нормами ЦПК України в редакції Закону України від 3.10.2017 № 2147-УШ.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом строку розгляду заяви не є підставою для скасування судового рішення.

Крім того, порушення строків розгляду заяви ОСОБА_1 відбулося внаслідок неявки заявника до суду та неможливості її повідомлення про час і місце розгляду справи через неотримання нею повісток про виклик до суду ( т.1 а.с. 223-225, 232-234, 237-239). В подальшому, крім відкладення розгляду заяви судом, мало місце і клопотання заявника та її представника про відкладення розгляду заяви (т.2 а.с.6, 8).

Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Тобто, ЦПК України передбачає можливість розстрочення рішення суду за одночасною наявністю певних умов: наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та не перевищення однорічного строку розстрочення виконання рішення.

До апеляційного суду Приморський ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області направив інформацію щодо виконання рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2015 року, зокрема стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми заборгованості у розмірі 165533,90 грн. (а.с. 72, 73).

Відповідно до цієї інформації, ОСОБА_1 в порядку виконавчого провадження надала пояснення із зазначенням, що з виконавчим документом не згодна, не має наміру виконувати рішення, майно належне їй на праві власності відсутнє, банківські рахунки відсутні, не працює.

В порядку виконавчого провадження на рахунки боржника було накладено арешт постановою державного виконавця від 02 травня 2016 року.

15 червня 2016 року ПАТ «УкрсоцБанк» повідомив виконавчу службу, що залишок коштів по арештованому рахунку станом на 03 червня 2016 року складає 0,00 грн.

15 червня 2016 року ПАТ «ПУМБ» повідомив про те, що залишок грошових коштів на рахунку ОСОБА_1 складає 6,39 грн.

25 червня 2016 року ПАТ «АльфаБанк» повідом про те, що рахунок боржника закрито 16 грудня 2015 року.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1, остання просила розстрочити виконання рішення суду по справі № 266/3003/15-ц щодо стягнення боргу за договором позики в сумі 165533,9 грн. з визначенням щомісячного платежу в сумі 200 грн. до повного погашення боргу. Тобто заявник просить встановити розстрочення виконання рішення понад 68 років. Як на обставину, через яку заявнику необхідно розстрочити виконання рішення, заявник зазначила погіршений матеріальний стан.

Між тим, статтею 435 ЦПК України встановлено обмеження строку можливості розстрочення виконання рішення в один рік.

При цьому колегія суддів зауважує, що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.

З моменту набрання рішенням суду законної сили заявник не здійснив жодної виплати на погашення заборгованості перед стягувачем, чим порушим принцип обов'язковості рішення суду.

Крім того, заявник в порядку виконавчого провадження пояснив незгоду з судовим рішенням по суті та повідомив про відсутність наміру виконувати рішення.

Статтею 129-1 Конституції України та статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Європейський суд з прав людини, зокрема у рішенні "Жовнер проти України", зазначає, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін.

Якщо можна допустити, що держави втручаються у процедуру виконання судового рішення, таке втручання у результаті може перешкоджати, унеможливлювати чи надмірно затягувати виконання, ні, тим більше, нівелювати саму суть рішення (див. "Іммобіліаре Саффі проти Італії" (Immobiliare Saffi c. Italie), рішення від 28 липня 1999 року, Збірник постанов і рішень 1999-V, параграфи 63 і 66; "Сатка та інші проти Греції" (Satka et autres c. Grece), N 55828/00, параграф 57, 27 березня 2003 року).

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом заяви ОСОБА_2, в якій він не заперечував проти розстрочення виконання рішення, є необгрунтовпаними, оскільки останній не заперечував розстрочити виконання рішення на один рік (т.2 а.с.33). Згоди ОСОБА_2 на задоволення заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення з визначенням щомісячного платежу в сумі 200 грн. до повного погашення боргу, матеріали справи не містять.

Отже, відстрочення виконання рішення не може тягти за собою як наслідок затягування виконання рішення, що набрало законної сили, тим більше понад 68 років, як цього просила у своїй заяві ОСОБА_1

Таким чином, враховуючи принцип обов'язковості виконання рішення суду, що набрало законної сили та обмеження, які передбачені ст. 435 ЦПК України, щодо розстрочення виконання рішення, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення, оскільки рішення суду повинно виконуватись протягом встановленого законом однорічного строку.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що порушення судом першої інстанції строку розгляду заяви про розстрочення виконання рішення не призвело до неправильного вирішення справи, що на виконання ст. 375, абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді: Л.М.Кочегарова

С.А.Попова