Справа № 158/2755/17 Головуючий у 1 інстанції: Корецька В.В.
Провадження № 22-ц/773/853/18 Категорія: 53 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Галицької І.П.,

позивача ОСОБА_2 її представника ОСОБА_3,

представника відповідача Філіпович - Силки Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Редакції Ківерцівської районної газети "Вільним шляхом", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору-Первинна профспілкова організація "Професійної спілки районної газети "Вільним шляхом" про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою відповідача Редакції Ківерцівської районної газети "Вільним шляхом" на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовною заявою до редакції Ківерцівської районної газети «Вільним шляхом» про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Покликалась на те, що відповідно до наказу № 74 від 20.12.2004 року її було прийнято на посаду відповідального секретаря газети «Вільним шляхом». Відповідно до наказу № 7 від 28.01.2005 року вона була призначена на посаду завідуючого відділом редакції газети «Вільним шляхом», а наказом № 74 від 14.09.2015 року - переведена на посаду заступника редактора.

На виконання рішення трудового колективу від 18.12.2015 року, наказом редактора газети «Вільним шляхом» № 52 від 18.12.2015 року ОСОБА_2 було зобов'язано виконувати обов'язки редактора газети «Вільним шляхом». Розпорядженням голови Ківерцівської районної ради № 43-к від 12.12.2015 року позивача призначено виконуючим обов'язки редактора Ківерцівської районної громадсько-політичної газети «Вільним шляхом» з 21.12.2015 року «до вирішення питання про призначення на посаду редактора».

01.08.2016 року розпорядженням №41-к голови Ківерцівської районної ради Волинської області її було звільнено із займаної посади в.о. редактора газети «Вільним шляхом» згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпПУ за прогул.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.03.2017 року, яке ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 19.05.2017 року залишено без змін, визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Ківерцівської районної ради № 41-к від 01.08.2016 року про звільнення ОСОБА_2 з виконувача обов'язків редактора Ківерцівської районної газети «Вільним шляхом»; визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Ківерцівської районної ради № 45-к від 26.08.2016 року про призначення ОСОБА_1 виконуючим обов'язків редактора Ківерцівської районної газети «Вільним шляхом»; зобов'язано Ківерцівську районну раду не чинити перешкод та допустити ОСОБА_2 до виконання посадових обов'язків заступника редактора Ківерцівської районної газети «Вільним шляхом» та зобов'язано Ківерцівську районну раду виплатити ОСОБА_2 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, що становить 32900,80 грн. та 500 грн. моральної шкоди, в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В добровільному порядку вказане рішення суду не виконувалось, а тому на примусове виконання судового рішення 07.06.2017 року Ківерцівським районним судом Волинської області видано виконавчий лист.

05.10.2017 року вона була допущена до виконання посадових обов'язків заступника редактора редакції Ківерцівської районної газети «Вільним шляхом», що підтверджується актом складеним державним виконавцем.

Того ж дня наказом редактора редакції Ківерцівської районної газети «Вільним шляхом» № 39 її було звільнено з посади заступника редактора редакції Ківерцівської районної газети «Вільним шляхом» на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин з 13.03.2017 року по 05.10.2017 року.

Вважає, що наказ про її звільнення є незаконним, таким, що підлягає скасуванню, а вона поновленню на роботі, виходячи з того, що в період з 13.03.2017 року по 05.10.2017 року вона була відсутня на роботі з поважних причин, оскільки рішення Ківерцівського районного суду Волинської області ухвалено лише 15.03.2017 року та набрало законної сили 19.05.2017 року. Більше того, вищевказане рішення не виконувалось Ківерцівською районною радою до 05.10.2017 року.

Вважає, що при звільненні її з роботи відповідачем грубо порушені норми чинного законодавства про працю, оскільки відповідач з поданням про її звільнення до первинної профспілкової організації, членом якої вона є, не звертався.

Просила суд скасувати наказ № 39 від 05.10.2017 року про звільнення її з посади заступника редактора редакції Ківерцівської районної газети «Вільним шляхом» за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, поновити її на посаді заступника редактора редакції Ківерцівської районної газети «Вільним шляхом»; стягнути з редакції Ківерцівської районної газети «Вільним шляхом» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути з редакції Ківерцівської районної газети «Вільним шляхом» на її користь на відшкодування моральної шкоди 10000 грн.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 травня 2018 року позов в даній справі задоволено частково.

Ухвалено скасувати наказ редактора редакції Ківерцівської районної газети «Вільним шляхом» - №39 від 05.10.2017 року про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника редактора редакції Ківерцівської районної газети «Вільним шляхом» на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул (відсутність на роботі без поважних причин з 13.03.2017 року по 05.10.2017 року).

Поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника редактора редакції Ківерцівської районної газети «Вільним шляхом» з 05.10.2017 року.

Стягнуто з редакції Ківерцівської районної газети «Вільним шляхом» в користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06 жовтня 2017 року по 10 травня 2018 року в сумі 52550 грн. 24 коп.

Стягнуто з редакції Ківерцівської районної газети «Вільним шляхом» в користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Рішення допущено до негайного виконання.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, в частині задоволених позовних вимог, відповідач редакція Ківерцівської районної газети "Вільним шляхом" подала апеляційну скаргу в якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В іншій частині рішення суду першої інстанції жодною із сторін не оскаржується, а тому правильність ухвалення в означувальній частині апеляційним судом не переглядається.

В письмову відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції констатував про відсутність правових підстав для звільнення позивача з роботи на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України, зокрема за вчинення прогулу, і як наслідок наявність правових підстав для виплати середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, а також відшкодування моральної шкоди.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

За змістом ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам , які постійно проживають на території України правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Судом встановлено, що згідно з наказом № 74 від 20.12.2004 року ОСОБА_2 було прийнято на посаду відповідального секретаря газети «Вільним шляхом», відповідно до наказу № 7 від 28.01.2005 року призначено на посаду завідуючого відділом редакції газети «Вільним шляхом», а наказом № 74 від 14.09.2015 року - переведено на посаду заступника редактора /а.с.26/.

Наказом редактора газети «Вільним шляхом» № 52 від 18.12.2015 року на ОСОБА_2 було покладено виконання обов'язків редактора газети «Вільним шляхом». Розпорядженням голови Ківерцівської районної ради № 43-к від 12.12.2015 року ОСОБА_2 призначено виконуючим обов'язки редактора Ківерцівської районної газети «Вільним шляхом» з 21.12.2015 року «до вирішення питання про призначення на посаду редактора».

01.08.2016 року розпорядженням №41-к голови Ківерцівської районної ради Волинської області ОСОБА_2 було звільнено із займаної посади в.о. редактора газети «Вільним шляхом» згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул /а.с.27/.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.03.2017 року визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Ківерцівської районної ради № 41-к від 01.08.2016 року про звільнення ОСОБА_2 з виконувача обов'язків редактора Ківерцівської районної газети «Вільним шляхом». Визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Ківерцівської районної ради № 45-к від 26.08.2016 року про призначення ОСОБА_1 виконуючим обов'язків редактора Ківерцівської районної газети «Вільним шляхом»ю.Зобов'язано Ківерцівську районну раду не чинити перешкод та допустити ОСОБА_2 до виконання посадових обов'язків заступника редактора Ківерцівської районної газети «Вільним шляхом». Зобов'язано Ківерцівську районну раду виплатити ОСОБА_2 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, що становить 32900,80 грн. та 500 грн. моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 19.05.2017 року рішення Ківерцівського районного суду Волинської області залишено без змін.

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку ( ст. 129-1 Конституції України).

Таким чином, на державі лежить прямий обов'язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід'ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є джерелом права.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

На виконання вказаного рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.03.2018 року судом було видано ОСОБА_2 виконавчий лист від 07.06.2017 року в частині зобов'язання Ківерцівської районної ради не чинити перешкод та допустити ОСОБА_2 до виконання посадових обов'язків заступника редактора Ківерцівської районної газети «Вільним шляхом».

Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області Самчуком О.П. 13.06.2017 року відкрито виконавче провадження №54123512. З вказаної постанови вбачається, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

У судовому засіданні встановлено, що заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Волинській області Самчуком О.П. 20.09.2017 року було винесено постанову про накладення штрафу на боржника Ківерцівську районну раду Волинської області, що підтверджує факт не виконання рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.03.2017 року в частині зобов'язання Ківерцівської районної ради не чинити перешкод та допустити ОСОБА_2 до виконання посадових обов'язків заступника редактора Ківерцівської районної газети «Вільним шляхом».

Дана постанова боржником не оскаржувалась.

Судом також встановлено, що актом заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Волинській області Самчука О.П. від 05.10.2017 року констатовано, що Ківерцівська районна рада не чинить перешкод ОСОБА_2 у виконанні посадових обов'язків заступника редактора Ківерцівської районної газети «Вільним шляхом».

Тобто, фактично рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.03.2017 року в частині зобов'язання Ківерцівської районної ради не чинити перешкод та допустити ОСОБА_2 до виконання посадових обов'язків заступника редактора Ківерцівської районної газети «Вільним шляхом» було виконано лише 05.10.2017 року.

Наказом редактора редакції Ківерцівської районної газети «Вільним шляхом» № 39 від 05.10.2017 року ОСОБА_2 було звільнено з посади заступника редактора редакції Ківерцівської районної газети «Вільним шляхом» на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин з 13.03.2017 року по 05.10.2017 року /а.с.4/.

За змістом пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до вказаної норми чинного законодавства України про працю, прогулом може вважатися лише відсутність на роботі більше трьох годин без поважних причин. Сама по собі відсутність на роботі не може бути підставою для звільнення.

Законодавством не встановлено певного переліку причин такої відсутності. При цьому не може не враховуватись незаконність дій роботодавця, що призвели до відсутності працівника на роботі.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що невихід позивача на роботу було зумовлено діями самого роботодавця, які виразились в перешкоджанні ОСОБА_2 виконувати свої обов'язки, що підтверджується виконавчим провадженням, а саме постановою про відкриття виконавчого провадження, актами державного виконавця про невиконання рішення суду в добровільному порядку відповідачем, постановою про накладення штрафу за невиконання вимог державного виконавця, які в судовому порядку не оскаржені та не скасовані.

Крім того, як вбачається з наказу № 39 від 05.10.2017 року( а.с. 4) його зміст є незрозумілим, оскільки при звільненні позивача роботодавець покликається на рішення Ківерцівького районного суду від 20.12.2016 року про визнання страйку, оголошеного трудовим колективом Ківерцівської районної газети «Вільним шляхом» незаконним та не вихід ОСОБА_2 на роботу з 13.03.2017 року при тому, що рішення про зобов'язання не чинити перешкоди у виконанні посадових обов'язків заступника редактора газети набрало законної сили лише 19 травня 2017 року.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що лише 05.10.2017 року ОСОБА_2 змогла приступити до виконання своїх посадових обов'язків, тому відсутність позивач в період з 13.03.2017 року по 05.10.2017 року була зумовлена лише протиправними діями самого відповідача, а не нехтуванням своїх посадових обов'язків позивача.

Покликання відповідача, на ту обставину, що відповідачем не чинилось перешкод у виконанні ОСОБА_2 обов'язків заступника редактора Ківерцівської районної газети «Вільним шляхом» і позивач могла виконувати ці обов'язки з моменту ухвалення рішення суду є бездоказовими та спростовуються, як матеріалами виконавчого провадження, щодо виконання рішення Ківецівського районного суду від 13.03.2017 року так і зверненнями Ківерцівської районної ради, яка в липні 2017 року зверталась із заявою до суду щодо роз'яснення та зупинення виконання рішення Ківерцівського районного суду від 13.03.2017 року, що само по собі свідчило про невиконання даного рішення суду.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи лише в процесі примусового виконання рішення Ківерцівського районного суду від 15.03.2017 року голова Ківерцівської районної ради Волинської області прийняв розпорядження від 20.06.2017 року №83, яким затвердив структуру, чисельність, штатний розпис редакції Ківерцівської районної газети «Вільним шляхом», ввівши посаду заступника редактора газети, відтак у відповідача були відсутні підстави вказувати про прогули ОСОБА_2 з 13.03.2017 року, оскільки посада заступника була відсутньою.

Покликання суду першої інстанції на необхідність отримання згоди профспілкового органу на звільнення ОСОБА_2 та не надання такої згоди, не впливає на правильність висновків суду про незаконність звільнення позивача за відсутності доведеності вчинення такою прогулу без поважних причин.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Ураховуючи, що звільнення ОСОБА_2 відбулося 05 жовтня 2017 року середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, що передували звільненню тобто за серпень, вересень 2017 року.

Відповідно до пункту 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Суд першої інстанції з врахуванням кількості днів вимушеного прогулу правильно обрахував розмір середньої заробітної плати, що підлягає стягнення з відповідача в користь позивача. При цьому розмір середньоденної заробітної плати обрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати , що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 Правильність такого нарахування судом апеляційної інстанції перевірена та жодною із сторін не заперечувалась , та не спростовувалась.

Арифметична правильність нарахування середнього заробітку відповідачем не оспорена.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом указаної норми закону підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин.

Абзац 1 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснює, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

КЗпП не містить будь-яких обмежень чи винятків щодо компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Апеляційний суд приходить до висновку, що незаконним звільненням позивачу було завдано моральної шкоди, оскільки таке звільнення вимагало від неї додаткових зусиль для організації її життя.

Враховуючи характер і обсяг моральних страждань позивача, а також вимоги розумності і справедливості, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення в користь позивача 1000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин суд першої інстанції, задовольнивши частково позовні вимоги позивача, захистив право на працю .

Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з'ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача Редакції Ківерцівської районної газети "Вільним шляхом" залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 травня 2018 року в даній справі - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий:

Судді: