Провадження № 2/337/1941/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді - Нещеретної Л.М.

з участю секретаря - Шварцер Г.М.

розглянувши у судовому засіданні у залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування позову зазначила, що батько з серпня 2015 року не цікавиться життям та станом здоровя доньки, не спілкується з нею, не приймає участі у вихованні, матеріальної допомоги не надає.

Ухвалою суду від 28.09.2018 року розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача адвокат ОСОБА_4 надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити за наявними в матеріалах справи документам.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, надав суду заяву в якій просив розглянути справу без їх участі, і вирішити спір з урахуванням інтересів дитини, та надано висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Виходячи з наведених обставин, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - без фіксування судового засідання технічними засобами.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що сторони перебували у шлюбі зареєстрованому 06 вересня 2009 року (арк.6).

В шлюбі у позивача та відповідача народилась дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.7).

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17.12.2015 року шлюб між сторонами розірвано.

Дитина проживає з матір'ю - позивачем по справі та знаходяться на її утриманні. Позивач забезпечує дитину всім необхідним для її нормальної життєдіяльності, піклується станом здоровя дитини та матеріально забезпечує.

22 березня 2016 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя було винесене рішення про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 18.01.2018 року у відповідача існувала заболрговнаість по аліментам станом на 01.07.2017 року у мусі 8120,64 грн. (арк.11).

11 липня 2018 року відповідачем ОСОБА_2 складена заява, згідно якої, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Справжність підпису ОСОБА_2 засвідчена приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 2651.

Вихованням доньки займається лише мати, це підтверджується наступними доказами по справі:

-Дитину до лікаря завжди супроводжує мати ОСОБА_1 яка займається обстеженням, лікуванням, вакцинацією та оздоровленням дитини, що підтверджується довідкою виданою КЗ «ЦПМСД №9» (копія довідки КЗ «ЦПМСД №9 додається у додатку).

-ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, дійсно навчається в Запорізькій гімназії №50 Запорізької міської ради Запорізької області у 3- В класі. За час навчання дитини з 1 по 3 клас, батько ОСОБА_5, участі у школьному житті дитини не приймав, успіхом дочки не цікавився.За час навчання вихованням дівчинки займалась мати ОСОБА_1, яка приводила та відводила дитину до школи, цікавилась успіхами та досягненнями дівчинки а також систематично відвідувала батьківськи збори.

В ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції ООН).

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції).

У відповідності з ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування позивача та дітей, та з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, вище викладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей , поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч. 2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.

У відповідності з ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору.

У відповідності з ч.4 ст.155 СК України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно до п. 16 Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Капустян Євген Володимирович «не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти».

Згідно ч. 4,5 ст. 19 Сімейного кодексу України - «ч. 4: При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування; ч.5: Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку від 17.10.2018 року № 2212/01-22/01 Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, останній вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Ухилення від виконання обов'язків по вихованню дитини знайшло відображення в поведінці відповідача, який з серпня 2015 року не піклується ані про фізичний, ані про духовний розвиток дитини. Таким чином, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, які покладені на нього Конституцією України та сімейним законодавством, бо має змогу їх виконувати. При цьому судом не встановлено, що відповідачу будь-хто чи щось перешкоджало належним чином виконувати свої батьківські обов'язки.

З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв'язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає необхідним позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 оскільки судом встановлено, що відповідач після припинення подружніх відносин з позивачкою з дитиною не зустрічається, не спілкується, заходів для забезпечення належних умов розвитку та виховання доньки не приймає, що свідчить про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню, розвитку та утриманню дитини і є підставою для позбавлення його батьківських прав.

На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити повністю.

Керуючись ст.ст.7,19,141,150,155,164 Сімейного кодексу України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 року народжнення, батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_1, видане 03.11.2009 року Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис 1148).

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького Апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Нещеретна