Ухвала

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 149/12/17

провадження № 61-17406св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича,

третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 грудня 2017 року у складі судді Вергелеса В. О. та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 15 лютого 2018 року у складі колегії суддів:

Панасюка О. С., Шемети Т. М., Зайцева А. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В. В. (далі - ПАТ «Дельта Банк»), третя

особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії.

На обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 16 лютого 2015 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу

№ 004-01049-160215 на суму 138 000, 00 грн, на строк до 17 травня 2015 року зі сплатою 12 процентів річних.

Цього ж дня між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до зазначеного договору, зокрема - пункт 1.8 договору було викладено у новій редакції та визначено, що зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої особи - резидента, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами цього договору.

16 лютого 2015 року 138 000, 00 грн були перераховані з відкритого в банку поточного рахунку ОСОБА_7 та зараховані на депозитний рахунок ОСОБА_1 відповідно до платіжного доручення № 45945630.

Постановою правління Національного банку України (далі - НБУ) від 02 березня 2015 року № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорій неплатоспроможних.

Посилаючись на те, що його неправомірно не включено до списків вкладників, які мають право на отримання коштів у межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду, просив суд зобов'язати уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. включити його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду та подати Фонду додаткову інформацію щодо нього, як вкладника ПАТ «Дельта Банк», який має право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду за договором банківського вкладу (депозиту) від 16 лютого 2015 року № 004-01049-160215 «Найкращий Миколая» у гривнях в сумі 138 000, 00 грн.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області

від 06 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що всупереч внутрішнім документам банку та договору банківського вкладу, сума вкладу була перерахована на вкладний (депозитний рахунок) позивача з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи, після віднесення постановою Національного банку України ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних та введення низки обмежень, в тому числі здійснення операцій, що призводять до збільшення суми відшкодування коштів Фондом, проведеними уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» та Фондом перевірками, встановлено факти штучного створення правових підстав для отримання вкладниками/клієнтами банку виплат сум гарантованого відшкодування за рахунок коштів Фонду, а також те, що укладений з позивачем договір банківського вкладу від 16 лютого 2015 року містить ознаки, які підпадають під критерії нікчемності, наведені у частині третій статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон України № 4452-VI). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивач правомірно не був включений до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за договором банківського вкладу за рахунок Фонду.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 15 лютого 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилено, рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області

від 06 грудня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з підстав нікчемності договору, укладеного між позивачем та банком, узгоджується з вимогами частини третьої статті 38 Закону України № 4452-VI.

У квітні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, у якій вона просила скасувати рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 15 лютого 2018 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що суди попередніх інстанцій не урахували умови договору банківського вкладу «Найкращий від Миколая» та додаткової угоди до нього, якими передбачено, що зарахування вкладу могло здійснюватися шляхом перерахування коштів з відкритого в банку рахунку іншої особи, а тому доводи банку про нікчемність договору банківського вкладу, з посилання на порушення п. 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», є безпідставними. Переказ грошових коштів було здійснено до запровадження тимчасової адміністрації банку, тобто до

02 березня 2015 року. Крім того відповідач не надав доказів на підтвердження того, що умови укладеного договору банківського вкладу передбачають платіж з метою надання переваг позивачу чи іншим кредиторам банку переваг ( пільг) прямо невстановлених законом вкладникам чи передачу

Закон № 4452-VI не передбачає визнання правочину нікчемним з підстав зарахування грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок вкладника від третьої особи, а відтак Уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» не внесла позивача до списку вкладників протиправно. Суди попередніх інстанцій зазначеним обставинам не надали належної правової оцінки, та неправильно застосували норми матеріального права.

За змістом частин першої 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваних рішень у межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України передбачено, що до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» та у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з « » питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів « ». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Стаття 124 Конституції Українизакріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв'язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов'язано з процесуальним законодавством.

Відповідно до частин першої, третьої статті 15 ЦПК України(яка кореспондується з частиною першою статті 19 ЦПК України) суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з частиною першою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 2005 року (кореспондується з частиною першою статті 19 КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 КАС України

2005 року).

Згідно з частиною другою статті 4 КАС України2005 року юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

У справі, що переглядається у касаційному порядку спір стосується дій Фонду щодо невключення кредиторських вимог ОСОБА_1 до Переліку вкладників та Реєстру вкладників у період дії тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».

Правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на відшкодування за рахунок коштів Фонду, щодо формування реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника.

Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в цих учасників виникають відповідні права та обов'язки.

Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих осіб, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону № 4452-VIвирішує виключно Фонд.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 26 Закону № 4452-VIФонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, що становить

200 000, 00 грн.

Статтею 27 Закону № 4452-VIвстановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 4452-VIФонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Аналіз зазначених норм цього Закону, дає підстави дійти висновку, що Фонд є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду в цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верхового Суду, викладеними у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 813/6392/15, від 13 червня 2018 року у справі № 820/12122/15 та

від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц.

Зважаючи на викладене, скарга представника ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 15 лютого 2018 року про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до змісту частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Ураховуючи наведене, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, частини першої статті 414 цього Кодексу.

Керуючись статями 255, 256, 400, 402, 409, 414, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 15 лютого 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя

особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії закрити.

Повідомити ОСОБА_1, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

О. В. Ступак

Г. І. Усик