Справа № 494/1011/17
Провадження № 2/494/28/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2018 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Козубенко О.О.,

представник позивача - ОСОБА_1

третя особа ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області цивільну справу №494/1011/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці відповідача: ОСОБА_2, діюча в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними,-

В С Т А Н О В И В:

23.10.2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці відповідача: ОСОБА_2, діюча в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними.

У своїй заяві позивач зазначила, що 14.12.2005 року помер її батько ОСОБА_6, після його смерті залишилось спадкове майно: земельна ділянка, площею 6.65 га, яка розташована на території Степанівської сільської ради Березівського району Одеської області; майновий сертифікат серії ОД-IV №212 та грошові кошти у розмірі 3448.40 грн. ОСОБА_3 зазначила, що звернулась до Березівської державної нотаріальної контори з питання прийняття спадщини, та отримала відмову у звязку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Рішенням Березівського районного суду від 14.12.2005 року було визначено позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, однак на сьогодні вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті батька, оскільки свідоцтва про право на вказану спадщину видані на імя одного зі спадкоємців. У звязку з вищевикладеним позивач просить суд задовольнити її заяву та визнати недійсними видані державним нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_6, який помер 30.01.2009 року.

Оскільки заява подана до суду до набрання чинності нової редакції Цивільного процесуального кодексу України (діє з 15.12.2017 року) та на момент набрання чинності цієї редакції Кодексу, по справі призначено судовий розгляд, відповідно до п. 9 ч. 1 перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 р. заяви підлягають розгляду за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

У судовому засіданні 02.04.2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обґрунтування зазначені у позовній заяві.

Віповідач у судове засідання 02.04.2018 року не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, так на її адресу направлялись повістки про виклик до суду, які вона отримала, що підтверджується поштовими повідомленнями про виклик до суду (а.с.37, 182). Разом з тим, 04.12.2017 року на адресу суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що повністю визнає заявлені до неї позовні вимоги та просить їх задовольнити (а.с.51).

Третя особа у судовому засіданні 02.04.2018 року зазначила, що з позовними вимогами погоджується, просила суд їх задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, врахувавши думку відповідача, викладену у заяві від 04.12.2017 року, думку третьої особи, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №038855 від 15.12.2005 року (а.с.8) помер ОСОБА_6. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №186753 від 18.08.2009 року померла ОСОБА_7 (а.с.7).

ОСОБА_3 є пенсіонеркою, що підтверджується пенсійним посвідченням серії ААИ №790293 (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_6 зареєстровано спадкову справу, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.9).

Згідно свідоцтв про право на спадщину від 05.11.2012 року ОСОБА_4 успадкувала ? частки майна після смерті ОСОБА_6 (а.с.10,12,14), які згідно витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі отримала 05.11.2012 року (а.с.11,13,15,17).

Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.09.2013 року ОСОБА_4 є власником ? частки земельної ділянки площею 6.65 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.16).

Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0172060 ОСОБА_7 належить право на земельну частку розміром 8.3 га, яка перебуває у колективній власності КСП ім.. Котовського (а.с.18).

З матеріалів спадкової справи ОСОБА_6 (а.с.80-169) вбачається, що державним нотаріусом Березівської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_8, були видані 05.11.2012 року свідоцтва про право власності за законом та зареєстровані в реєстрі за №576, №578, №580, №582.

Рішенням Березівського районного суду від 07.09.2016 року ОСОБА_3 визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 (а.с.19). Проте остання, не змогла використати право на спадщину, оскільки видані вищевказані свідоцтва.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст.16 ЦК України визначені способи захисту прав та інтересів.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України: «Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)».

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцеві незалежно від часу її прийняття.

Статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недісним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

В пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05. 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відповідно до статті 1301 ЦК(435-15) свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недісною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно до п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, що передбачено ч.1 ст. 1267 ЦК України.

Аналізуючи досліджені письмові докази, судом встановлено, що відповідачем по справі ОСОБА_4 було успадковане майно без урахування долі іншого спадкоємця першої черги. Отже позов ОСОБА_3 про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 12, 13, 229, 265, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці відповідача: ОСОБА_2, діюча в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними задовольнити.

Визнати недійсними свідоцтва видані державним нотаріусом Березівської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_8, що були видані 05.11.2012 року, зареєстровані в реєстрі за №576, №578, №580, №582 та стосувалися спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_6, який помер 30.01.2009 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 06.04.2018 року.

Суддя І.А. Римар