КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи:369/7811/17-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2506/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Дубас Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Нова» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 травня 2018 р.

встановив:

у липні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 ? частину суми страхового відшкодування - 37 516 грн. 12 коп., яке було сплачено 29.04.2016 за Генеральним Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів (крім залізничного) №28-0199-0159 від 20.07.2009, укладеним між ним та ТОВ «Порше Лізинг Україна».

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 травня 2018 р. позов було задоволено - стягнуто з відповідача 37 516 грн. 12 коп. та судовий збір в сумі 1 600 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що з вини ОСОБА_3 09.04.2016 на трасі Київ-Чоп сталась ДТП, в результаті якої було ушкоджено автомобіль марки «Volkswagen Polo», державний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_6 Вказаний автомобіль був застрахованим транспортним засобом за Генеральним Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів (крім залізничного) №28-0199-0159 від 20.07.2009, укладеним між ним та ТОВ «Порше Лізинг Україна», в зв'язку з чим позивач сплатив на рахунок ТОВ «Порше Лізинг Україна» страхове відшкодування в сумі 75 032 грн. 25 коп. Оскільки постановою Києво-Святошинського районного суду Київської обл. від 25 травня 2016 р. та постановою Києво-Святошинського районного суду Київської обл. від 26 травня 2016 р. було встановлено, що обома водіями-учасниками вказаної ДТП було допущено порушення ПДР, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 ? частину від сплаченої суми.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської обл. від 29 травня 2018 р. позов було задоволено - стягнуто з відповідача 37 516 грн. 12 коп. та судовий збір в сумі 1 600 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ДТП, в результаті якої було ушкоджено автомобіль марки «Volkswagen Polo», державний номер НОМЕР_3, сталась з вини обох водіїв-учасників - ОСОБА_3 та ОСОБА_6, а тому з ОСОБА_3 має бути стягнуто ? частину від суми виплаченого страховиком страхового відшкодування в розмірі 37 516 грн. 12 коп.

Однак висновок суду першої інстанції не можна повністю визнати законним та обґрунтованим, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального права.

В рішенні суд першої інстанції посилався на положення ст. 15, 16, 23, 993, 1187, 1188, 1191 ЦК України, Закону України «Про страхування» та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Разом з тим, судом першої інстанції не було враховано положення ст. 999 ЦК України, відповідно до якої законом може бути встановлений обов'язок фізичної чи юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Також судом не було застосовано положення ст. 1194 ЦК України, згідно якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Мета здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності викладена у ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачено, що обов'язкове страхування здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної

життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, що визначено ст. 5 цього Закону.

Як видно з матеріалів справи, 09.04.2016 на трасі Київ-Чоп сталась ДТП,за участю автомобілів марки «Volkswagen Polo», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та марки «ВАС» державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 В результаті даної ДТП було ушкоджено автомобіль марки «Volkswagen Polo», державний номер НОМЕР_1. Вказаний автомобіль був застрахований згідно Додатку до Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (крім залізничного) №28-0199-0157, укладеного 20.07.2009 між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та ТОВ «Порше Лізинг Україна». За вказаним Договором позивачем було виплачено страхове відшкодування в сумі 75 032 грн. 25 коп., що становить вартість відновлювального ремонту автомобіль марки «Volkswagen Polo». Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської обл. від 25 травня 2016 року було визнано ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської обл. від 26 травня 2016 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі щодо відсутності вини ОСОБА_3 у вчиненні ДТП 19.04.2016, є безпідставними та були правильно відхилені судом першої інстанції, оскільки його вина встановлена при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питаннях чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Також не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що судом першої інстанції було неправильно визначено вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, оскільки за клопотанням відповідача ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської обл. від 12 грудня 2017 року було призначено автотоварознавчу експертизу, яку проведено не було через те, що відповідачем не було здійснено її оплату.

Стягуючи з ОСОБА_3 ? частину суми страхового відшкодування, суд першої інстанції посилався в своєму рішенні на правову позицію, висловлену Верховним Судом України при розгляді справи №6-2587цс15 від 23 грудня 2015 р., щодо права страховика самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право заявити вимогу до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Однак, ухвалою Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 р. було направлено на розгляд Великої палати Верховного Суду цивільну справу № 755/18006/15-ц за підстав того, що спрямовування судової практики шляхом неврахування наявності договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності при вирішенні питання про відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою відповідальність відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», нівелює існування такого договору, свідчить про існування виключної правової проблеми у державі.

В п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України однією з підстав, що дає право суду з власної ініціативи зупинити провадження у справі, є перегляд судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року було зазначено, що Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі №6-2587цс15 з наступних мотивів. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених до нього вимог під час розгляду справи в суді першої інстанції, надав копію Полісу №АЕ/2725780 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який був укладений ним з ПрАТ «Страхова компанія «Нова», терміном дії: з 17.11.2015 по 16.11.2016 та просив притягнути вказану страхову компанію до участі в справі в якості третьої особи. Розмір страхової суми (ліміт відповідальності) за вказаним полісом визначено за шкоду, заподіяну майну в сумі 50 000 грн.

За таких обставин, підстави для стягнення з ОСОБА_3 частини страхового відшкодування, сплаченого позивачем, відсутні.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове судове рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись стст. 367, 369, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Нова» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 2 400 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Немировська О.В.

Судді Чобіток А.О.

ЯщукТ.І.