Дата документу 10.12.2018 Справа № 314/199/18-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1228/18 Головуючий у 1-й інстанції: Кіяшко В.О.
Є.У.№314/199/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу запозовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Вільнянськогорайонного суду Запорізької області від 01жовтня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.02.2011 року, яка станом на 25.12.2017 року становить12 134,71 грн., із яких: за кредитом в розмірі 643,22 грн., по процентам за користування кредитом в розмірі 2 752,37 грн., за пенею у розмірі 7684,98 грн., та штрафи в розмірі 1 054, 03 грн. В обґрунтування позовних вимог Банк зазначав, що 14 лютого 2011 року між сторонами був укладений кредитний договір № б/н та відповідач отримала кредит у розмірі 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредиту в розмірі 36% на рік на суму залишкової заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що позичальник порушує умови договору, має прострочену заборгованість, просив суд про задоволення позову.

Рішенням Вільнянськогорайонного судуЗапорізької області від 01 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач регулярно вносила щомісячні платежі, в ході розгляду справи добровільно сплатила 6 148 грн. на погашення боргу, на вимогу суду уточнений розрахунок заборгованості банк не надав, підстави застосування штрафних санкцій не навів, розмір нарахованої пені не обґрунтував.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову та відшкодування судових витрат АТ КБ «Приватбанк»зазначає, що зібраними у справі доказами підтверджується факт порушення позичальником кредитних зобов'язань. Внесення відповідачкою в ході розгляду справи платежів на погашення боргу не має правового значення, оскільки предметом спору була кредитна заборгованість станом на час пред'явлення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вказує, щосумлінно виконувала умови договору, щомісячно вносила платежі на погашення кредиту, в ході розгляду справи погасила заборгованість за кредитом і відсотками. Із наданих позивачем письмових доказів не зрозуміло, коли саме вона почала порушувати графік погашення кредиту. Просить рішення суду першої інстанції залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов'язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов'язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 14лютого 2011 р. між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, та відповідач отримала кредит у розмірі 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с.9).

Факт укладення кредитного договору, отримання кредитної картки і встановлення кредитного ліміту у розмірі 2 500 грн. позичальником неоспорювався.

Кредитним договором передбачено порядок погашення заборгованості щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості).

В заяві на отримання кредиту позичальник своїм підписом підтвердила той факт, що вона була ознайомлена з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, отримала їх у письмовому вигляді та надала згоду на те, що ця заява разом із запропонованими Банком Умовами і Тарифами складає кредитний договір.

Згідно з п. 2.1.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку. Датою укладення договору є дата отримання картки, зазначена в заяві. Договір укладається терміном на п'ять років. Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не відмовилася від договору, він продовжується на такий же строк.

Згідно з п. 2.1.1.2.12. після настання зазначеного на картці останнього місяця терміну дії банком випускається картка на новий термін. Термін дії картки не підлягає продовженню банком в разі надання клієнтом до початку останнього місяця дії картки письмової заяви про закриття рахунку, за умови відсутності простроченої заборгованості клієнта перед банком за відповідним рахунком. Закінчення терміну дії картки, її втрата або пошкодження не спричиняє закінчення договірних відносин між банком та клієнтом та / або закриття пов'язаного з нею поточного рахунку клієнта.

Згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг, після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком (п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг).

Згідно з положеннями п. 2.1.1.5.5 вищевказаних Умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною укладеного сторонами кредитного договору, відповідач мав погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його використання, перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбаченим цим Договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову.

На виконання своїх зобов'язань за договором 12 березня 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» було відкрито картковий рахунок на ім'я відповідачки в гривнях і проводилося здійснення його обслуговування згідно з договором.

При відкритті карткового рахунку у відповідності з п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг позичальнику був встановлений кредитний ліміт 2 500 грн. (а.с.76).

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором утворилася прострочена заборгованість за кредитом, яка за розрахунком позивача станом на 25грудня 2017 р. складає 12 134, 71 грн., із яких: 643,33 грн. - заборгованість за кредитом; 2 752, 37грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7 684, 98 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 554, 03 грн. - штраф (процента складова) (а.с.5-8).

За умовами кредитного договору (п.п.2.1.1.4.2,2.1.1.4.6 Умов та правил) Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором.

Як вбачається із наданих Банком письмових доказів, позичальник активно користувалася кредитною карткою, періодично вносила платежі на погашення кредитної заборгованості проте з липня 2015 року почала порушувати умови кредитування - несвоєчасно і не в належному розмірі вносити щомісячні платежі, у зв'язку із чим Банк почав нараховувати штрафні санкції. З квітня 2016 року відповідачка кошти з карткового рахунку не знімала, щомісячно вносила від 5 до 100 грн. на погашення кредитної заборгованості, тоді як за умовами кредитування розмір щомісячного платежі мав становити 7% від заборгованості але не менше 50 грн.(а.с.7-8, 73-76)

Отже, вказані письмові докази підтверджують як факт укладання сторонами кредитного договору, так і факт порушення позичальником своїх обов'язків із повернення кредиту, а також факт наявної заборгованості на день звернення Банком до суду з вимогами про дострокове повернення кредиту.

За вказаних обставин висновки суду першої інстанції про незрозумілі розрахунки є такими, що не ґрунтуються на зібраних у справі письмових доказах.

Заперечення відповідача і її представника про те, що Банком не доведено, на яких умовах укладався кредитний договір, не відповідають фактичним обставинам і зібраним у справі доказам.

Із тексту заяви/договору, підписаної відповідачкою, вбачається, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, становлять між клієнтом та банком договір про надання банківських послуг, прийняття даних умов підтверджується підписом клієнта у заяві, на підставі якого в подальшому і була надана карта клієнту.

Факт підписання відповідної заяви анкети-заяви відповідачкою не оспорювався.

Така форма оформлення кредитного договору не суперечить діючому законодавству, оскільки укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 ЦК України). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України договір вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Тобто, в даному випадку, зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі.

Укладення кредитного договору у наведений спосіб чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії для придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заяви, Умови, Правила та тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в заяві.

При оформленні кредиту, заява на отримання кредиту підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, позичальник підтвердив свою згоду на те, що заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та тарифи складають між ним і банком договір про надання банківських послуг.

Згідно умов договору, Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів у році, що підтверджується п. 2.1.1.12 0,6 «Умовами та правилами надання банківських послуг».

Згідно підписаної заяви/договору, клієнт повідомлений про сайти банку та своїм підписом підтвердив, що повною мірою розуміє та зобов'язується виконувати вимоги УІП, а також підтвердив ознайомлення з обов'язком самостійно знайомитися з внесеними змінами на сайті (адреса сайту вказана у заяві).

Дана вимога також встановлена УІП в розділі обов'язки клієнта: п. 2.1.1.5.3. отримувати виписки про стан карткового рахунку та про проведені операції по картковому рахунку; п. 2.1.1.5.4. при незгоді зі змінами Правил та/або Тарифів банку, звернутися в банк для розірвання цього договору та погасити перед банком заборгованість, у тому числі і заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих держателю і його довіреною особам.

Згідно наявних у справі доказів, заяв про розірвання кредитного договору від відповідачки до банку не надходило, більше того відповідачка активно користувалась карткою, в тому числі неодноразово здійснювала погашення заборгованості.

Частинами 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України встановлено, що (навіть за відсутності доказів належного повідомлення боржника) якщо боржник сплачує відсотки та комісію, то пропозицію слід вважати прийнятою і угоду досконалою, так як фактичні дії вказують на прийняття пропозиції.

Відповідач отримала кредитні кошти на підставі власної заяви, в якому зазначено, що вона ознайомилася і згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку які були їй надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом вона підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в «ПриватБанку», а також його місцезнаходження. Вона висловила згоду з тим, що дана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між нею і банком договір. Вона підтвердила, що вся надана нею інформація вірна. Зобов'язалася про всі зміни повідомляти банк не пізніше 15 діб з моменту їх виникнення.

Відповідач особистим підписом засвідчила той факт, що відповідна заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами надання послуг, Тарифами між нею і банком становить договір надання банківських послуг.

Відповідно до підписаної заяви, клієнт виявив бажання на отримання послуги від банку у вигляді оформлення платіжної карти.

Встановлено, що дані умови регулюють відносини між банком та клієнтом з відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а так само інших банківських послуг, зазначених у заяві.

Також у заяві, яку підписала відповідач, вказано, що вона ознайомлена з Правилами надання послуг, які надаються позичальнику в залежності від оформлюваного продукту в даному випадку це є правила користування платіжною карткою, оскільки предметом договору є саме платіжна карта.

Тобто, в даному випадку, зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах.

Отже, між банком та позичальником укладено договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору у такий спосіб чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії для придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в заяві.

Крім того, банком на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів» надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов'язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів).

Отже, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним.

За таких обставин заперечення відповідача в цій частині є неспроможними, оскільки спростовуються вищевказаними письмовими доказами і фактичними обставинами справи.

Щодо недоведеності позовних вимог в частині розміру заборгованості висновки суду першої інстанції є також неспроможними.

Розмір заборгованості підтверджується витягом із особового рахунку позичальника, в якому відображені всі банківські операції за кредитом. Розрахунок скріплено печаткою банку і підписом посадової особи, є належним і допустимим доказом у розумінні ст.ст.77,78,95 ЦПК України.

Надані банком розрахунки заборгованості відповідачем не спростовані.

В ході розгляду справи 19 лютого 2018 року, 07 березня 2018 року і 12 березня 2018 року відповідачка внесла на свій рахунок 1 510 грн., 2 320 грн. і 2 318 грн., а всього 6 148 грн. на погашення заборгованості, що підтверджується копіями банківських квитанцій (а.с.53).

Отже, сума непогашеного кредиту становить 5 986, 71 грн. ( 12 134, 71 грн.- 6 148 грн. = 5 986, 71 грн.).

Разом з тим, при визначенні розміру заборгованості, що підлягає стягненню з позичальника, суд вважає за необхідне врахувати такі обставини.

Як вбачається із зібраних у справі письмових доказів, розмір основної заборгованості за кредитним договором становить: за тілом кредиту 643,33 грн., за відсотками 2 752, 37 грн., а всього 3 395, 70 грн. (а.с.8).

Розмір пені, нарахованої з липня 2015 року більш як вдвічі перевищує суму основного боргу і складає 7 684, 98 грн., а в межах строків позовної давності, про застосування якої просила відповідач, подавши суду відповідну заяву (а.с.111), розмір пені становить 6 612, 34 грн., що також значно перевищує суму основної заборгованості.

За положенням ч. 3 ст. 551ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як встановлено судом, відповідач є багатодітною матір'ю, на її утриманні знаходиться троє малолітніх дітей, сім'я перебуває на обліку в УПСЗН як малозабезпечена і з 01.12.2017 року отримує соціальну щомісячну допомогу у розмірі 1 844, 98 грн. (а.с.42-47).

Вказані обставини, на думку суду є винятковими і такими, що надають право зменшити суму неустойки з 6 612, 34 грн. до суми основного боргу, тобто до 3 395,70 грн.

Отже, з урахуванням внесених позичальником під час розгляду справи 6 148 грн. залишок неповернутого кредиту складає 643, 40 коп.

Зазначена сума боргу на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України підлягає стягненню з позичальника на користь Банку.

Вимоги Банку про стягнення з позичальника судових штрафів є необґрунтованими.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15.

Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За таких обставин вимоги Банку про стягнення судових штрафів є такими, що не ґрунтуються на законі, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення позову і стягнення з ОСОБА_4 на користь Банку 643, 71 грн. заборгованості за кредитним договором, у задоволенні решти позовних вимог Банку відмовити.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь Банку підлягають стягненню понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у суді першої і апеляційної інстанцій пропорційно частки задоволених позовних вимог на суму 230, 40 грн.

Керуючись ст. ст. 268, 369 ч.1, 374 ч.1 п.2 , 376,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Вільнянськогорайонного суду Запорізької області від 01жовтня 2018 року по цій справі скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована в АДРЕСА_1, на користь скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 14 лютого 2011 року у розмірі 643, 71 грн. (шістсот сорок три гривні 71 коп.), а також 230, 40 грн. (двісті тридцять гривень 40 коп.) компенсації судового збору, а всього 874, 11 грн. (вісімсот сімдесят чотири гривні 11 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді: