Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 2-1241/2010
Номер провадження 22-ц/778/626/18
Головуючий у 1 інстанції Капустинський М.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року місто Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В.
Онищенка Е.А.
секретарСеменчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 16 травня 2017 року у справі за поданням старшого державного виконавця Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Плотникої Маргарити Володимирівни, про обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_5 без вилучення паспортного документа, -

В С Т А Н О В И В:

Старший державний виконавець Енергодарського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Плотникова М.В. звернулася до суду з поданням про обмеження боржника ОСОБА_5 без вилучення паспортного документа до виконання ним зобов'язань за зведеним виконавчим провадженням №48349568.

В обґрунтування подання зазначено наступне.

В Енергодарському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження №45068680 за виконавчим листом № 2-1241 від 13.07.2010 року виданого Енергодарським міським судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини та виконавче провадження №48348409 за виконавчим листом № 2-1242 від 19.07.2010 року виданого Енергодарським міським судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини до досягнення дитиною ОСОБА_8 трирічного віку.

За вищезазначеними виконавчими документами боржником є ОСОБА_5.

Згідно з рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 22.11.2016 року визначено розмір заборгованості за аліментами, яка підлягає стягненню з боржника ОСОБА_5 у розмірі 111522,87 грн. за виконавчим листом № 2-1241 від 13.07.2010 року виданого Енергодарським міським судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини та виконавче провадження №48348409 за виконавчим листом № 2-1242 від 19.07.2010 року виданого Енергодарським міським судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини до досягнення дитиною ОСОБА_8 трирічного віку.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 16 травня 2017 року подання задоволено. Обмежено боржника ОСОБА_5, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання ним своїх зобов'язань за зведеним виконавчим провадженням №48349568.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Судом встановлено, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судом України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 217 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочку виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає у рішенні.

Пунктом 8 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» встановлено, що на державну прикордонну службу відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення в'їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученням правоохоронних органів.

Крім інших покладених на орган Державної прикордонної служби України завдань, вони також мають право, з'ясувати підставу в'їзду в Україну або виїзду з України, не пропускати через державний кордон України осіб без дійсних документів на право його перетинання, осіб, які надали завідомо неправдиві відомості під час одержання зазначених документів, осіб, яким Державною прикордонною службою України за порушення законодавства з прикордонних питань та про правовий статус іноземців чи за мотивованим письмовим рішенням суду та правоохоронних органів не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежено виїзд з України (п.4 ст.20 Закону).

Положенням ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Відповідно до Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів» від 24.03.2008 року № 261/2008, а також відповідно до спільного листа Міністерства юстиції України та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.05.2008 року №25-32/463 №25-5347 виконавчим органом рішень суду про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов'язань є Адміністрація Державної прикордонної служби України.

З метою повного та своєчасного забезпечення виконання рішення суду та запобіганню подальшого ухилення від його виконання за зведеним виконавчим провадженням №48349568 та враховуючи вищезазначене, суд вірно визнав, що подання підлягає задоволенню.

У відповідності з нормами Конституції України та ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими для виконання. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 ст. 6 вищевказаного Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачене міжнародним договором України.

Згідно із п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків, у зв'язку з чим і здійснюється застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Отже, задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки ОСОБА_5, який має аліментне зобов'язання, в добровільному порядку не сплачує кошти на утримання малолітньої дитини та має значну суму заборгованості, він тим самим ухиляється від виконання зобов'язання за виконавчим документом, а тому його право виїзду за межі України підлягає обмеженню.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що в суді не було доведено факт ухиляння боржника від виконання зобов'язання, спростовується також тим, що боржник будучи працездатною особою, не надав апеляційній інстанції жодних доказів, що він намагається з 2010 року погасити борг по аліментам в першу чергу на своїх дітей, які не отримали від нього на час апеляційного розгляду за новим розрахунком державного виконавця від 14.03.2018 року - 116360,49 грн. Тобто, такі дії ОСОБА_5 повністю ідуть в розріз інтересам його дітей, і апелянт не тільки не надав доказів, а і не зазначив у апеляційній скарзі обставини за яких він буде намагатись погасити кошти які були недоплачені його рідним дітям. Епізодичні факти сплати аліментів не підтверджують намір погасити ним борг, оскільки він фактично не зменшується.

Доводи апеляційної скарги в тому числі і щодо відсутності доказів щодо наміру апелянта виїхати за кордон, та недоведеності його ухилення від виконання зобов'язання, посилання на судові рішення європейського суду, на невірне застосуванням судом норм законодавства, про відсутність підстав для задоволення подання зводяться лише до незгоди з судовим рішенням суду першої інстанції, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 16 квітня 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач

судді: