Справа № 182/5224/18
Провадження № 2/0182/2813/2018
05.11.2018 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.
секретар Скоробогатова А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування приміщенням, -
Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування приміщенням, посилаючись на наступне.
Вона є власницею квартири АДРЕСА_1. Вказана квартира належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.01.1994 року, зареєстрованого в КП «МБТІ» за № 8-2347 та договору дарування від 08.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О.С. У належній їй квартирі зареєстрований її син - відповідач по справі ОСОБА_2, який 08.07.2008 року подарував їй свою частину квартири і з того часу в ній не проживає. Відповідач не приймає участі в утриманні квартири та оплаті комунальних послуг. Вона намагалась домовитись з відповідачем про зняття з реєстрації мирно, але він так і не знайшов часу знятись з реєстрації сам. Через нього вона не може оформити субсидію на квартиру, хоча має для цього всі підстави. За таких обставин звернулась до суду і просять усунути перешкоди в користуванні належною їй квартирою шляхом визнання відповідача таким, що втратив право проживання в її квартирі.
В судове засідання сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність. Позивачка свої позовні вимоги підтримала. Відповідач проти задоволення позову не заперечував.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2.4.7.11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності прав приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.
Згідно зі ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.
Згідно із ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71. 72, 116. 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення: про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних реєстраційному органу.
Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Як встановлено в судовому засіданні, позивачка є власницею квартири АДРЕСА_1. Вказана квартира належить позивачці на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.01.1994 року, зареєстрованого в КП «МБТІ» за № 8-2347 (а.с.4-5) та договору дарування від 08.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О.С. (а.с.6-9). У належній позивачці квартирі зареєстрований її син - відповідач по справі ОСОБА_2 (а.с.14), який 08.07.2008 року подарував позивачці свою частину квартири (а.с.9) і з того часу в квартирі не проживає (а.с.13). Відповідач не приймає участі в утриманні квартири та оплаті комунальних послуг. Добровільно з реєстрації не знімається. Через реєстрацію відповідача позивачка не може оформити субсидію на квартиру.
За таких підстав суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги - задовольнити в повному обсязі.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Нікополя, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал