Справа № 159/2146/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Панасюк С.Л.
Провадження № 22-ц/802/223/18 Категорія: 27 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Федонюк С. Ю., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

представника позивача Кузіна Є. В.,

представника відповідача адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, застосування наслідків недійсності правочину, за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (скорочено ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно укладеного кредитного договору від 29.03.2007 року відповідач отримала кредит у сумі 13500 доларів США на термін до 29.03.2027 зі сплатою 0,84 відсотка на місяць, тобто 10,08 відсотків річних. Починаючи з 01.11.2008 року, позивач підвищив відсоткову ставку з 10,08 до 13,20 відсотків річних. Відповідач, порушивши умови договору, допустила заборгованість по платежах за кредит. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом станом на 06.04.2015 року в сумі 11838,94 доларів США, яким за курсом НБУ на вказану дату відповідають 275847,30 гривень.

ОСОБА_4 звернулась в суд з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», який мотивовано тим, що наданий банком розрахунок заборгованості є неправильним, ОСОБА_4 вже сплатила більше, ніж позичила, відсоткова ставка у 10,08 відсотків річних у кредитному договорі не зазначена, у позовній заяві банк посилається на умови, не передбачені договором, умова договору щодо права банку змінювати розмір відсоткової ставки в односторонньому порядку є нікчемною, банк не повідомив позивача про таку зміну, до вимог про стягнення неустойки, штрафу, пені застосовується позовна давність один рік, криза світової фінансової системи не дає можливості позивачу сплачувати суми, передбачені договором, чого вона не могла передбачити під час укладення цього договору, банк порушив вимоги ч. 2 ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів», п. 3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, умови кредитного договору є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Договір іпотеки є похідним від головного договору, тому і він має бути визнаним недійсним слідом за кредитним договором. Позивач просить також застосувати наслідки недійсності правочину.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 вересня 2016 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду в частині відмови в задоволенні первісного позову, позивача Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу в якій вказує, що при ухваленні рішення судом першої інстанції щодо відмови в задоволенні первісного позову не застосовано положення статей 509, 536, 1048, 1054 ЦК України, не враховано, що банк надав розрахунок заборгованості відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, тоді як відповідач зазначений розрахунок не спростував та не надав доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставі своїх заперечень проти позову.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, позивач просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_1 подав в судовому засіданні відзив на апеляційну скаргу банку в якому вказує що, банк не довів факт належного повідомлення ОСОБА_6 про зміну про зміну відсоткової ставки, а також, що розрахунок заборгованості по кредиту, наданий банком не відповідає дійсному становищу, а тому банк не довів розмір заборгованості.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду лише в частині відмови в задоволенні первісного позову, а також у зв'язку з тим, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 06 лютого 2017 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову залишено без змін, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не робить висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині рішення, і переглядає дану справу лише в частині апеляційної скарги позивача.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Кузін Є. В. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив та просив її відхилити.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши представників учасників справи, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог банку скасувати та ухвалити нове рішення, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову банку, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 не була повідомлена про зміну відсоткової ставки, а тому ця зміна є недійсною. Без зміни відсоткової ставки заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» на момент звернення останнього до суду не було. А отже, у ПАТ КБ «ПриватБанк» на момент звернення до суду не було права вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статей 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами було укладено кредитний договір № VOKVGK00001300 від 29.03.2007 року (а.с.31-33).

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між сторонами 30 березня 2007 року укладено договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_4 передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до пункту 7.1 цього договору банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 29.03.2007 року по 29.03.2027 року включно у вигляді непоновлювальної лінії в розмірі 13500 доларів США на наступні цілі: придбання житла у м.Ковелі, а також у розмірі 2704,46 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених пунктами 2.1.3; 2.2.7 цього договору зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 0,84% на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно пункту 6.2 даного договору. Періодом сплати є період з 25 по 31 число кожного місяця.

Пунктом 2.3.1 укладеного сторонами кредитного договору передбачено право банку, при наявності відповідних підстав, в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом. При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність змін до процентної ставки.

Судом першої інстанції не враховано, що банк 17 жовтня 2008 року на адресу відповідача надсилав письмове повідомлення про підвищення відсоткової ставки, тобто банком було дотримано умови кредитного договору, зокрема пункту 2.3.1.

Підтвердженням направлення на адресу ОСОБА_4 повідомлення про збільшення банком відсоткової ставки є відповідні відомості з реєстру № 30 згрупованих поштових відправлень (копія реєстру наявна в матеріалах справи).

З даного реєстру вбачається, що повідомлення ОСОБА_4 було відправлене 29 жовтня 2008 року. Відповідно до відомостей з офіційного веб-сайту Укрпошти інформація про наявність та стан пересилання поштових відправлень постійно оновлюється й зберігається в системі протягом шести місяців з моменту реєстрації, тому твердження представника позивача про неможливість надати таку інформацію на підтвердження своїх доводів заслуговує на увагу.

Таким чином ПАТ КБ «ПриватБанк» вправі був в односторонньому порядку збільшити розмір процентної ставки за користування кредитом на підставі п. 2.3.1 кредитного договору. Підвищення відсоткової ставки відбулось до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку».

Умовою такого підвищення стала зміна облікової ставки НБУ: на момент укладення договору вона була 8,5 відсотків річних, а станом на 01.11.2008 року піднялася до 12 відсотків річних, причому за період з 01.01.2008 року по 30.04.2008 року зросла одразу на 2 відсотки - з 10 до 12.

Згідно пункту 2.3.3 укладеного сторонами кредитного договору простроченням вважається: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10%; несплати Позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми кредиту.

Згідно висновку судово-економічної експертизи, відповідно до поданих на дослідження документів (банківські виписки), підтверджується переплата внесених ОСОБА_4 станом на 06 квітня 2015 року (на момент проведення ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідного розрахунку) коштів за кредитним договором від 29 березня 2007 року у сумі 336,45 доларів США.

Під час проведення вказаної експертизи, експертом не було враховано підвищення відсоткової ставки з 10,08 до 13,20 відсотків річних, починаючи з 01 листопада 2008 року, оскільки вважав, що воно суперечить умовам кредитного договору, а також чинному законодавству. Банк заперечував проти висновку експерта.

Факт отримання коштів ОСОБА_4 не оспорювався, договір нею частково виконувався, а згідно зі статтею 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Після підвищення розміру процентної ставки за користування кредитом ОСОБА_4 продовжувала виконувати зобов'язання за договором, в тому числі за підвищеними відсотками, тобто погодилась на такі умови та їх не заперечувала.

Відповідач, порушив взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного внесення визначених умовами договору платежів, у зв'язку з чим, згідно наданого банком розрахунку станом на 06 квітня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 11 838,94 доларів США, яка складається з: 10 612,75 доларів США - заборгованість за кредитом, 1086,87 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 99,03 доларів США - заборгованість по комісії, 40,29 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Вказана сума заборгованості, станом на 06 квітня 2015 року за офіційним курсом Національного банку України еквівалентна 275 847,30 грн, які банк і просив стягнути з відповідача в судовому порядку.

Відповідач не спростувала належними та допустимими доказами розрахунок заборгованості, наданий банком.

А тому суд апеляційної інстанції на підставі встановлених обставин в справі та на підставі наведених норм закону приходить до висновку про задоволення позову.

Що стосується стягнення пені, то вона є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка крім відшкодування збитків передбачає стимулюючу функцію для забезпечення виконання зобов'язання та підлягає стягненню в національній валюті України.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 371, 374, 375, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 вересня 2016 року в даній справі в частині відмови в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 11838,94 доларів США (одинадцять тисяч вісімсот тридцять вісім доларів США 94 центи) заборгованості за кредитним договором № VOKVGK00001300 від 29 березня 2007 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_4, що станом на 06 квітня 2015 року еквівалентно 275847,30 грн (двісті сімдесят п'ять тисяч вісімсот сорок сім гривень 30 копійок) та складається з: 10612,75 доларів США - заборгованості за кредитом, 1086,87 доларів США - заборгованості по процентах за користування кредитом, 99,03 доларів США - заборгованості по комісії, 938,76 грн (дев'ятсот тридцять вісім гривень 76 копійок) - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 2758,47 грн (дві тисячі сімсот п'ятдесят вісім гривень 47 копійок) сплаченого судового збору за подання позовної заяви, 3034,32 грн (три тисячі тридцять чотири гривні 32 копійки) сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в даній справі, 3310,17 грн (три тисячі триста десять гривень 17 копійок) за подання касаційної скарги в даній справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді