Справа № 465/6026/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/3837/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючоїсудді - ОСОБА_1

суддів- Бойко С.М., ОСОБА_2,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю - представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_5, в інтересах якого на підставі договору про надання правової допомоги, діє адвокат ОСОБА_6 та адвокатське обєднання, звернувся в суд із уточненим позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо транспортної пригоди, у вигляді франшизи в розмірі 500 (пятсот ) грн., моральної шкоди в розмірі 6 000 ( шести тисяч) грн. 00 коп. та витрат на правову допомогу в розмірі 4600 ( чотири тисячі шістсот) грн. 00 коп.

В обгрунтування позовних вимог покликався на те, що постановою Франківського районного суду м. Львова від 06.11.2015 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, що мали місце 15.10.2015 року о 05 год. 00 хв ., а саме у м. Львові по вул. Кн. Ольги, 39, на перехресті нерівнозначних доріг вулиць Музики - ОСОБА_7. ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Рено» д.н.з. НОМЕР_1, не наддав перевагу велосипедисту, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулось зіткнення, що призвело до технічних пошкоджень транспортних засобів та матеріальних збитків, чим порушив п.16.11 ПДР України. Постановою про закриття кримінального провадження від 30.05.2016 року слідчого СУ ГУНП у Львівськй області ОСОБА_8, встановлено, що у ОСОБА_5 наявні синці на лівій нозі та правій руці. Медичними документами встановлено у ОСОБА_5 забій лівого колінного та правого ліктьового суглобів, що відносяться до легкого тілесного ушкодження із короткочасним розладом здоровя. Цивільно-правовав відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК ПЗУ Україна» згідно полісу № АІ/6930751, яким було виплачено позивачу страхове відшкодування. Разом з тим, розмір франшизи, згідно полісу становив 500 грн., який підлягає стягненню із відповідача. Крім того, вважає, що внаслідок таких дій відповідача йому заподіяно моральну шкоду, що проявилась у тому, що, він, позивач, протягом двох тижнів перебував на лікарняному, а також пошкодив свій велосипед, який був для нього єдиним засобом пересування. Відтак, розмір моральної шкоди оцінює в 6000 грн. Також, просить стягнути із відповідача витрати, повязані із наданням правової допомоги, які в ході судового розгляду справи неодноразово уточнював, остаточно визначившись в судовому засіданні від 07.03.2017 року та просить стягнути такі в розмірі 4600 грн.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди - задоволено частково.

Вирішено стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суму франшизи в розмірі 500 (пятсот) грн. 00 коп., відшкодування за моральну шкоду в розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. та 4600 ( чотири тисячі шістсот) грн.00 коп., як відшкодування витрат по оплаті правової допомоги.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2017 року оскаржив відповідач ОСОБА_4, подавши апеляційну скаргу.

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного зясування всіх обставин справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що повноважень на підписання позовної заяви в інтересах позивача ОСОБА_5 в адвоката ОСОБА_9 не було, а підписання такої та подача позову до суду без наявності належних повноважень є підставою для повернення позовної заяви у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, чого судом зроблено не було. Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що при розгляді спору, суд не дослідив підстав настання цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виду, розміру та субєктів відшкодування шкоди, обмежився лише констатацією того факту, що 19 жовтня 2016 року на рахунок позивача у ПАТ КБ «Приват Банк» надійшло страхове відшкодування в розмірі 6388 грн. 58 коп., згідно страхового полісу № АІ/6930751. Однак, судом не встановлено чи вказана сума включає в себе і розмір франшизи, оскільки на страховика покладається обовязок відшкодування такої. Вказує, що до матеріалів справи позивачем не долучено жодних доказів завдання каліцтва або іншого ушкодження здоровя в результаті дорожньо - транспортної пригоди та не зазначено форми душевних страждань, яких він зазнав у звязку із протиправною поведінкою. В матеріалах справи відсутні докази спричинення потерпілому тілесних ушкоджень 16 жовтня 2015 року, так само як і не визначена роль відповідача в нанесенні означених ушкоджень потерпілому 16 жовтня 2015 року. Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи усудах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається Апеляційним судом Львівської області за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

З матеріалів справи вбачається наступне.

Встановлено, що 15.10.2015 року о 05 год. 00 хв., у м. Львові по вул. Кн. Ольги, 39, на перехресті нерівнозначних доріг вулиць Музики - ОСОБА_7, ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Рено» д.н.з. НОМЕР_1, не наддав перевагу велосипедисту, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулось зіткнення, що призвело до технічних пошкоджень транспортних засобів та матеріальних збитків, чим порушив п.16.11 ПДР України.

Згідно постанови Франківського районного суду м. Львова від 06.11.2015 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України (в редакції, що діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції), постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи щодо якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно полісу №АІ/6930751 обовязкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14.11.2014 року, автомобіль марки «Рено», д. н. з. ВС0209СМ застраховано ПАТ СК «ПЗУ Україна».

Із матеріалів справи, вбачається, що 19.10.2016 року на рахунок ОСОБА_5 у ПАТ «Приватбанк» надійшло страхове відшкодування в розмірі 6388,58 грн.,згідно страхового полісу № АІ/6930751.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з ч. 18 ст. 9 Закону України від 07 березня 1996 року «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Статтею 36.6. вище зазначеного Закону, передбачено, що страхувальником або особою відповідальною за завдані збитки, має бути компенсовано сума франшизи, якщо вона булла передбачена договором страхування.

Пунктом 5 полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14.11.2014 року №АІ/6930751, укладеного між ПАТ СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_4, визначено наявність франшизи у розмірі 500.00 грн.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до переконання, що висновок суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача франшизи в розмірі 500 гривень є обґрунтованим.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди в сумі 3000.00 грн. суд першої інстанції обґрунтовано визначив із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням дійсних обставин справи та правильно виходив з того, що в результаті винних дій відповідачів, позивачу було завдано моральної шкоди, яка виразилася у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливістю нормального користування ним, порушенні звичного способу життя, необхідністю докладання додаткових зусиль для його нормалізації.

Частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено граничний розмір витрат на правову допомогу.

Передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. ст. 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі, та факт надання ним правничої допомоги підтверджено договорами про надання правової допомоги (а. с. 11), копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністі (а.с.13),ордером (а.с. 12) меморіальними ордерами на суму 4600.00 грн. ( а. с. 35-37) та актом виконаних робіт ( а.с. 34).

На підставі викладеного колегія суддів приходить до переконання, що позовна вимога позивачки щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 4600.00 грн. є підставною та підлягає до задоволення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки суд ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на підставі повно зясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

За приписами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення суду першої інстанції. А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2017 року немає.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 травня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_2