РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року місто Чернігів

Справа №751/6592/17

Провадження№2/751/26/18

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н.В.

секретаря судового засідання Дасюк Н.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

представник позивача - ОСОБА_3

представник відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 2 000 доларів США, що станом на 01.08.2017 року становить 51 700 грн, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, а всього 105 293,30 грн. Крім того, просить стягнути 10 000 грн моральної шкоди, 2 200 грн витрати на правову допомогу, а також понесені судові витрати.

Заявлені вимоги обґрунтовував тим, що 26.06.2014 року позичив відповідачу грошові кошти в сумі 2 000 доларів США строком на 2 місяці під 10% в місяць, які остання зобовязувалася повернути в строк до 30.08.2014 року. В порушення своїх зобовязань, відповідач у вищезазначений строк позику не повернув. В листопаді 2014 року відповідач повернула відсотки за минулі місяці. Зазначив, що на протязі тривалого часу він намагався повернути свої кошти. У звязку з чим звертався до поліції, яка проводила перевірку, але відповідач все одно кошти не повернула. Зазначає, що у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, на вимогу кредитора, відповідач зобовязаний сплатити 3% річних від простроченої суми та інфляційні витрати. Вказує, що відмовою відповідача у поверненні належних грошових коштів йому була завдана моральна шкода, яка виразилась у моральних стражданнях та втрати нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 10 000 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити повністю. Позивач зазначив, що у жовтні-листопаді 2014 року відповідач у рахунок сплати відсотків за договором повернула кошти в сумі 3 000 грн, про що ним була надана відповідна розписка.

Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав зазначених у письмових поясненнях (а.с.60-62). Відповідач пояснила, що кошти у розмірі 2 000 доларів США у позивача в борг брала, але у листопаді 2014 року суму грошей у гривневому еквіваленті повертала, однак яку суму вже не пам'ятає. Вважає, що на даний час не має боргу перед позивачем.

Вислухавши учасників справи та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 26.06.2014 року відповідач взяла в борг у позивача грошові кошти в сумі 2 000 $, строком до 30.08.2014 року. Дана обставина підтверджується оригіналом розписки від 26.06.2014 року (а.с.13).

Факт отримання коштів у розмірі 2 000 доларів США, відповідач в судовому засіданні не заперечував.

Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві отриману за договором позики таку ж суму грошових коштів у порядку та строки, що встановлені зазначеним договором.

Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого звязку. Розписка підписана відповідачем (позичальником), є документом, що стверджує про вчинення правочину між позивачем та відповідачем.

Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми (Правова позиція викладена у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63цс13 та у справі № 6-79цс14 від 02.05.2014року).

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що позивач є його братом. 26.06.2014 року відповідач із своїм чоловіком приїхали до брата, який надав їм 2 000 доларів США. Дана сума була обумовлена напередодні. Кошти передавалися в машині. Через деякий час він повернувся, взяв аркуш паперу, ручку і вийшов писати розписку. У визначений термін відповідач коштів не повернула і брат довго їй телефонував з приводу виконання свого обов'язку, тому що ці гроші були відкладені на виготовлення пам'ятнику матері. Також зазначив, що в цей період брат перебував на лікуванні і йому теж потрібні були кошти. Відповідачку знав, так як вона навчалася з братом у одному класі, а з ним в одній школі. Вона виготовляла пластикові вікна і ставила їх йому та братові. Деяку частину коштів вона повертала в кінці 2014 року. Зі слів брата відомо, що кошти надавались під процент.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що був присутній в момент суперечки між позивачем та його братом з приводу запозичення коштів відповідачу. Під'їхала машина, в якій була жінка з чоловіком. ОСОБА_1 вийшов на вулицю, потім повернувся за аркушем та ручкою. Коли повернувся то в його руках була розписка. Брат був проти, щоб ОСОБА_1 надавав жінці кошти.

Однак, суд не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки надання коштів у борг не може доводитися показаннями свідків.

Також суд вважає не обґрунтованими твердження відповідача та її представника про те, що в розписці не зазначено яку саме іноземну валюту долари (США, ОСОБА_4 чи Канади) брала у борг відповідач, у розписці взагалі невідомий знак, оскільки у судовому засіданні відповідач визнала, що брала у позивача у борг 2 000 доларів США, а тому в силу ч.1 ст.82 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню. Крім того, офіційне позначення долару США містить позначку «$», про що зазначено у розписці. Інших символів розписка не містить.

Таким чином, валютою позики були долари США.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законодавством, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Частина 1 ст.545 ЦК України встановлює, що прийнявши виконання зобов'язання кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до вимог п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Відповідач у жовтні - листопаді 2014 року повернув 3 000 грн, що станом на 01.11.2014 року еквівалентно 231,66 доларів США. Дана обставина не заперечується позивачем. Твердження позивача про повернення зазначених коштів у рахунок сплати відсотків не підтверджені належними доказами. Також договір позики не містить зобовязань щодо сплати відсотків за вказаним договором.

Позивачем було представлено суду оригінал розписки, за правилами ст. 545 ЦК України, вказана обставина свідчить про наявність у відповідача невиконаного у строк боргового зобов`язання перед ОСОБА_1 Належних доказів про повернення коштів в повному обсязі за вказаним договором відповідачем суду не надано.

Позивачем визначений розмір стягнення у гривневому еквіваленті до суми фактично наданої позики за курсом, який встановлений станом на 01.08.2017 року. Офіційний курс долара США по відношенню до національної валюти гривні станом на 01.08.2017 року становить 25,85 грн.

Суд, враховуючи викладене, у межах заявлених позивачем позовних вимог, вважає, що з відповідача необхідно стягнути заборгованість за договором позики від 26.06.2014 року в сумі 1 768,34 доларів США (2000-231,66), що станом на 01.08.2017 року еквівалентно 45 711,59 грн.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, визначення в договорі грошових зобовязань у іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, повязаних зі знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті.

Як вбачається з матеріалів справи, позика надавалась у доларах США, а не у національній валюті, і при перерахунку суми боргу з іноземної валюти на національну, враховується офіційний курс гривні до долара, установлений Національним банком України на день ухвалення судового рішення. А тому при вирішенні питання про повернення боргу не може враховуватись індекс інфляції, який установлений відносно гривні, а не іноземної валюти.

За вказаних обставин, вимога щодо стягнення інфляційних нарахувань не підлягає задоволенню, оскільки сума боргу у розписці визначена сторонами в іноземній валюті.

Вимоги позивача про стягнення 3% річних від простроченої суми суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідач взяв на себе зобовязання повернути грошові кошти у встановлений термін, при цьому обовязку свого не виконав, прострочив виконання зобовязання.

Враховуючи, що відповідач повернула частину коштів за договором позики у листопаді 2014 року, а тому кількість днів прострочення ділиться на два періоди: з 31.08.2014 року по 01.11.2014 року складає 62 дні та з 02.11.2014 року по 01.08.2017 року і становить 1003 дні.

Отже 3 % річних за прострочення виконання зобовязання за позикою від 26.06.2014 року за період з 31.08.2014 року по 01.11.2014 року становить 263 грн, за період з 02.11.2014 року по 01.08.2017 року становить 3 768 грн, а всього 4 031 грн.

Суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки правовідносини, що склалися між сторонами по справі, а саме: правовідносини щодо укладення та виконання зобов'язань за договором позики, регламентуються нормами параграфу 1 Глави 71 ЦК України, якими не передбачено відшкодування моральної шкоди у разі порушення даного виду зобов'язання, як і не передбачено настання такого правового наслідку як відшкодування моральної шкоди і договором позики, укладеним між сторонами, у разі його невиконання.

Щодо стягнення з відповідача коштів на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Приписами ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу суду було надано: договір про надання правової допомоги від 17.07.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_3 (а.с.19); копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого ОСОБА_3 (а.с.21), акт надання послуг від 01.08.2017 року (а.с.20) та квитанція про оплату послуг адвоката за договором на суму 2 200 грн.

Крім того, позивачем при подачі позову сплачено судовий збір, який необхідно стягнути з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 497,43 грн (49742,59х1052,94/105293,30).

Отже на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 457,43 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 2 200 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 533, 611, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: 14000, м. Чернігів, вул. 1-ї ОСОБА_7, буд.39 кв.50) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: 14000, м. Чернігів, вул. Кібальчича, буд.17-б) 1 768 доларів США 34 цента, що в гривневому еквіваленті станом на 01.08.2017 року становить 45 711 грн 59 коп заборгованості за договором позики від 26.06.2014 року, 4 031 грн 00 коп - 3 % річних, а всього 49 742 (сорок девять тисяч сімсот сорок дві) грн 59 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: 14000, м. Чернігів, вул. 1-ї ОСОБА_7, буд.39 кв.50) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: 14000, м. Чернігів, вул. Кібальчича, буд.17-б) 497 грн 43 коп судового збору, 2 200 грн 00 коп витрат на правничу допомогу, а всього 2 697 (дві тисячі шістсот девяносто сім) грн. 43 коп.

У задоволенні решти вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 06.04.2018 року.

Суддя Н. В. Маслюк