Справа № 212/6908/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 квітня 2018 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі: головуючого - судді Зіміна М.В., секретаря судового засідання Борух Ю.К., без присутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - виконавчий комітет Покровської районної у місті ради про надання дозволу для тимчасового виїзду дитини за кордон без згоди та супроводу батька,-
02 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3, третя особа орган виконавчий комітет Покровської районної у місті ради про надання дозволу на виїзд за межі України строком до 01 лютого 2019 року громадянина України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не досяг шістнадцятирічного віку, у супроводі матері ОСОБА_2, або у супроводі осіб, які уповноважені останньою за нотаріально посвідченою згодою, які будуть супроводжувати проїзд, перебування а кордоном та повернення в Україну малолітнього ОСОБА_4, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3.
В обґрунтування позову зазначила, що з 2007 року до 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Під час перебування у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4. Зазначає, що з 2012 року сім'я фактично розпалась та сторони стали проживати окремо. Вказує, що одноособово забезпечує сина, піклується про його життя, здоров'я, навчання та розвиток. Відповідач тривалий час не спілкується з дитиною, не приймає участі у його вихованні та утриманні, місцезнаходження останнього не відомо, тому вона позбавлена можливості звернутись до батька дитини для отримання письмової згоди на виїзд дитини за межі України. Вказує, що в неї є можливість вивозити сина за кордон для оздоровлення та розширення його кругозору, саме для цього їй потрібен дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон України.
Ухвалою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2017 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків.
Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою від 05 січня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 02 лютого 2018 року, яке в подальшому відкладено на 20.02.2018 року.
Ухвалою суду від 20.02.2018 року закрито підготовче судове засідання у справі та призначено розгляд справи по суті на 19.03.2018 року.
19 березня 2018 року розгляд справи відкладено у зв'язку з неявкою сторін на 10.04.2018 року.
Позивач до судового засідання не з'явилась, через канцелярію суду подала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити з підстав викладених в позові, справу просила розглянути за її відсутності. Не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення виклику до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Зі згоди позивачки суд розглядає справу заочно у порядку ст. 280 ЦПК України.
Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив суд прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини.
Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
03 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ширяївського районного управління юстиції Одеської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на «ОСОБА_2». (а.с.7)
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1. Батьками в свідоцтві про народження дитини записані сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2. (а.с.6)
Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2015 року, яке набрало законної сили 28 квітня 2015 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.(а.с.8)

Відповідно до довідки Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №97 Криворізької міської ради Дніпропетровської області за №31 від 16.02.2018 року, дитина ОСОБА_4 є учнем даного закладу. Прописаний та проживає разом із матір'ю за адресою: АДРЕСА_1. Батько дитини ОСОБА_3, за період навчання в закладі не з'являвся, батьківські збори не відвідував, з класним керівником не спілкувався. Контроль з навчанням та вихованням сина здійснює лише мати.(а.с.34)

Відповідно до рішень Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року, 08 листопада 2016 року ОСОБА_2 надавались дозволи на тимчасовий виїзд за межі України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди та супроводу батька дитини. (а.с.10-12,13-15)

Згідно з ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 798-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах знаходиться на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця мешкання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно п. 3, п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ № 57 від 27.01.1995, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Аналізом вказаних матеріальних норм суд приходить до висновку, що діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, проте визначено порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Враховуючи, що позивач як матір дитини піклується про свого сина ОСОБА_4, батько дитини ОСОБА_3, місцезнаходження якого на теперішній час невідомо, ухиляється від нотаріального посвідчення дозволу на виїзд дитини за межі України, а пред'явлений позивачем позов відповідає інтересам дитини, не порушуючи та не обмежуючи при цьому права відповідача як батька, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 7, 141, 155 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 4, 12,13, 23, 76-83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 271, 273, 280-282 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - виконавчий комітет Покровської районної у місті ради про надання дозволу для тимчасового виїзду дитини за кордон без згоди та супроводу батька - задовольнити.

Надати дозвіл ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на багаторазові тимчасові виїзди за межі України малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у супроводі матері ОСОБА_2 або у супроводі осіб, які уповноважені матір'ю за нотаріально посвідченою згодою, які будуть забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну ОСОБА_4, строком до 01 лютого 2019 року.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення складено та підписано без його проголошення 10 квітня 2018 року.

Суддя: М. В. Зімін