Справа № 714/535/18
Провадження № 2/714/223/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2018 р. Герцаївський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого-судді: Акостакіоає О.Т.

при секретарі: Якобан І.В.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Посилається на те, що з відповідачем перебувала в шлюбі з 15 березня 2013 року по 14 листопада 2017 року. За час шлюбу, на спільні кошти зібрані після весілля, а саме 12 червня 2013 року ними спільно було придбано автомобіль марки MERCEDES-BENZ С180, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузоваНОМЕР_2, сірого кольору. 14 грудня 2016 року відповідач незадовго до розірвання шлюбу відчужив автомобіль перереєструвавши його на іншу особу, при цьому кошти присвоїв собі. Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь, грошову компенсацію вартості ? частки реалізованого відповідачем автомобіля марки MERCEDES-BENZ С180, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузоваНОМЕР_2, колір сірий, у розмірі 68 675 гривень та понесені судові витрати, а саме витрати на судовий збір у розмірі 704,80., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6400 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву про поділ спільного майна подружжя та посилається на те, що не погоджується з позовними вимогами, та аргументами поданими в позовній заяві, так як автомобіль ОСОБА_3 С180 був придбаний не лише за кошти зібрані після весілля, а позичив частину грошей у ОСОБА_4 400 доларів США та у ОСОБА_5 500 доларів США. Автомобіль був проданий за час спільного проживання за 3000 доларів США, частину грошей у сумі 900 доларів США повернув борг, а решту суму було витрачено на сімейні потреби. Згідно висновку автотоварознавчого дослідження № 3325 від 14 березня 2018 року про оцінку транспортного засобу, експерт підвищив вартість спірного автомобіля марки ОСОБА_3 С180, не дослідив автомобіль, тобто він не побачив транспортний засіб та застосував формулу коригування вартості колісного транспортного засобу вище за середньо ринкову вартості, не встановлено величину пробігу, не встановлено технічний стан автомобіля. Середньоринкова вартість автомобіля марки ОСОБА_3 С180 по Україні складає 94500 грн. залежно від стану транспортного засобу.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позов підтримав посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. Написав заяву із проханням закінчити розгляд справи у їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечували проти задоволення позову. Відповідач додав, що частину коштів на придбання автомобіля, а саме 2000 доларів США, йому особисто подарувала його мати ще до весілля, а частину коштів він позичив у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Автомобіль він продав за 3000 доларів США, 900 доларів з яких повернув борг, а решта були витрачені на потреби сімї. Сварки між сторонами виникли у серпні 2016 року та вони припинили подружні відносини, до 3 серпня 2016 року вони проживали у с. Тернавка у його матері, після цього позивач стала поживати окремо у її батьків , але вони продовжували спілкуватись , вирішували разом побутові проблеми. Автомобіль продав у листопаді 2016 року за 3000 доларів США , частину коштів віддав за борги, а решта витратив на потреби сімї. Машину має лише у користуванні, що належить його другові ОСОБА_8. На весіллі вони заробили біля 120000 грн., після того як віддалі борги залишилось біля 40000грн., з яких 15000-17000 грн. витратили на відпочинок у Румунії. Тому на придбання машини йому додала кошти його мати.

Після перерви у слуханні справи для мирного врегулювання спору позивач та його представник в судове засідання не зявились, про причини неявки не повідомили.

Суд, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків заслухавши думку сторін та їхніх представників, врахувавши характер спірних правовідносин, приходить до наступних висновків:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Допитана в якості свідка позивач ОСОБА_1 суду показала,що після весілля в березні 2013 року із відповідачем у них було 13000 грн. та 800 Євро. Частину цих коштів витратили на відпочинок, а за інші кошти відповідач поїхав та купив у м. Київ автомобіль. Він їй сказав, що за 8500 доларів США , іншого разу що за 9000 доларів США. Через суперечки у сімї фактично розлучились у серпні 2016 року. Згодом вона знайшла в Інтернеті оголошення, що машина продається, це вона побачила на фотографії номерні знаки машини, згодом відповідач приїхав до дітей на іншій машині, вона зрозуміла, що машину відповідач продав. Про продаж машини вона дізналась у 2017році, ніяких коштів на сімю відповідач не витрачав та їй не давав. Вона була змушена звернутись в суд за аліментами. По оголошенню на сайті вона знає, що відповідач бажав отримати за машину 4700 доларів США.

Допитана в якості свідка ОСОБА_9, мати відповідача суду показала,що вона віддала синові кошти до весілля 2000 доларів США, щоб той купив автомобіль. Також знає, що її син позичив кошти у ОСОБА_10, може і у інших друзів.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він є вінчальним батьком сторін. Скільки коштів сторони отримали на весіллі він не знає, він їхав із відповідачем у Київ, коли той придбав автомобіль, але за скільки він теж не знає. Памятає що машина була 1999 року виробництва.

Свідок ОСОБА_12, батько позивача суду показав, що після весілля сторони вирішили придбати автомобіль. В місто Київ із відповідачем поїхав їх вінчальний батько ОСОБА_11, зять розповідав, що придбав автомобіль за 8500 чи 9000 доларів США, при цьому він не говорив, що позичив у когось кошти. Потім його донька із дітьми через суперечності у сімї переїхала у 2016 році жити до них, відповідач ніяких коштів на утримання сімї не давав, тому позивач подала відповідача в суд для сплати аліментів. Ніяких коштів не давав і після продажу автомобіля. У 2017 році відповідач купив лише куртку донечці.

Судом встановлено, що між сторонами по справі 15 березня 2013 року був зареєстрований шлюб. Згідно рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2017 року даний шлюб розірвано. Рішення набрало законної сили 14 листопада 2017 року. Сторонами у судових засіданнях не оспорювалось, що шлюбні відносини між ними фактично було припинено з серпня 2016 року, а шлюб розірвано 27 жовтня 2017 року.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97- ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 63 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Автомобіль марки Мерседес-Бенц С180 1999 року випуску сірого кольору кузов № НОМЕР_2 власником якого був зареєстрований ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 житель ІНФОРМАЦІЯ_2 є предметом даного спору та був придбаний під час шлюбу, що не оспорюється сторонами.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Як встановлено в суді, договору щодо часток кожного з подружжя у спільній власності сторони не укладали.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1, ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до розяснення абзацу 1 пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В п.23 Постанови зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело його походження і час його придбання. Пунктом 30 вказаної постанови зазначено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на потреби її або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 726/2165/15-ц (провадження № 61-5530св18) дійшов висновку, що спільне сумісне майно може бути відчужене лише зі згоди другого з подружжя, а кошти за відчуження майна, придбаного в шлюбі, мають бути розділені в рівних частках між колишнім подружжям. (Постанова ВС від 21 березня 2018 року)

Наявність згоди позивача на відчуження автомобіля відповідачем не доведена.

Відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Як вбачається з висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 3325 про оцінку транспортного засобу від 14 березня 2018 року середньо ринкова вартість автомобіля ОСОБА_3 С180, 1999 року випуску на дати оцінки складає 137350 грн.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона подарувала своєму синові відповідачу по справі ще до весіллі 2000 доларів США для купівлі автомобіля. Ще частину коштів відповідач позичив у ОСОБА_5.

Відповідач ОСОБА_2 не надав належних доказів, про те що він придбав автомобіль за свої власні кошти та кошти подаровані йому особисто до одруження. Відповідач в судовому засіданні також не довів, що позичені у зазначених у відзиві осіб кошті були в інтересах сімї , за згодою позивача, що саме для купівлі автомобіля.

Судом встановлено, що спірне майно купувалось за спільні кошти подружжя.

Згідно даних регіонального сервісного центру у Чернівецькій області спірний транспортний засіб був зареєстрований за ОСОБА_2 12.06.2013 року. 14.12.2016 року вказаний транспортний засіб перереєстрований на нового власника. Тобто був придбаний під час шлюбу.

Шлюбні відносини між сторонами були фактично припинені у серпні 2016 року, але шлюб розірвано 27 жовтня 2017 року. Тобто, на момент продажу автомобіля14.12.2016 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були в зареєстрованому шлюбі, хоча не вели спільного господарства.

ОСОБА_1 стверджує, що відчуження даного транспортного засобу на користь третьої особи було здійснено без її згоди, а тому підлягають стягнення на її користь 1/2 вартості даного транспортного засобу, згідно висновку експерта від 14.03.2018 року у розмірі 137350 гривень . Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі зазначеного, суд вважає позов в частині стягнення грошової компенсації вартості ? частки реалізованого автомобіля обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір, що підтверджується квитанцією від 08.06.2018 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості ? частки реалізованого автомобіля у розмірі 68675 гривень та понесені судові витрати, а саме витрати на сплату судового збору.

Ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. При цьому, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів того, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Так як позивач не подала до суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних її представником, ОСОБА_6, а також докази на підтвердження факту та суми сплати нею витрат на правничу допомогу, вони не підлягають до стягнення з відповідача.

На підставі ст.ст.60,65,69, 70-79 СК України, 183,368,370-372 ЦК України та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81,82,88, 89, 137, 141, 206, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_13 задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, грошову компенсацію вартості ? частки реалізованого автомобіля марки MERCEDES-BENZ С180, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузоваНОМЕР_2, колір сірий, у розмірі 68 675 гривень та понесені судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Повний текст рішення складено 10 грудня 2018 року.

Суддя: