Єдиний унікальний номер 234/2674/18 Номер провадження 22-ц/775/1014/2018
Єдиний унікальний номер 234/2674/17
Номер провадження 22-ц/775/1014/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мірути О.А.

суддів Агєєва О.В., Хейло Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Ситнік Д.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівельний завод» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02 квітня 2018 року у цивільній справі № 234/2674/17 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві,

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, в якому просив стягнути моральну шкоду, заподіяної професійним захворюванням на виробництві, в розмірі 50 000 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що з 10.10.1995 року до 21.12.2010 року працював обрубником в ПрАТ «НКМЗ». За час роботи у відповідача зі шкідливими та небезпечними умовами праці, він отримав професійне захворювання та змушений був звільнитися. Факт професійного захворювання був підтверджений медичною комісією в м.Краматорськ актами розслідування професійного захворювання від 19.02.2008 року та 08.11.2011 року.

04.12.2017 року обласна медіко-соціальна експертна комісія м.Краматорська повторно визнала його захворювання професійним з 50% втратою працездатності, та встановила йому третю групу інвалідності. В теперішній час, внаслідок погіршення стану здоров'я, позивач змушений періодично знаходитися та стаціонарному та амбулаторному лікуванні та проходити медичні огляди у лікарнях м.Києва та м.Краматорська декілька разів на рік. У зв'язку з отриманим професійним захворюванням, позивач зазнав фізичних страждань та емоційних переживань; змінився його життєвий уклад; стан його здоров'я є невідновним. Змінилось життя позивача внаслідок захворювання та звільнення з роботи; він частково втратив працездатність, час від часу відчуває фізичний біль у суглобах; не витримує фізичних навантажень; обмежений під час вибору місця праці. Він не може вести нормальний спосіб життя, порушилась душевна рівновага, порушилися зв'язки з оточуючими. Після звільнення з ПрАТ «НКМЗ» у зв'язку з медичним обмеженнями при виборі умов праці, він так і не знайшов постійного місця роботи. Працедавці, під різними приводами, відмовляють у працевлаштуванні, дізнавшись про його хворобу. Він доставляє багато труднощів своїй дружини, якій потрібна не тільки моральна але й матеріальна підтримка, тому він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 02 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «НКМЗ», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві задоволено повністю. Стягнуто з ПрАТ «НКМЗ», на користь ОСОБА_1, моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. (п'ятдесят тисяч гривен 00 коп.).Стягнуто з ПрАТ «НКМЗ», в доход держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір в сумі 1762,00 грн.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02 квітня 2018 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на наступне.

Суд не взяв до уваги, що позивачем має бути доведений не лише сам факт спричинення моральної шкоди, а і її розмір. Зазначення у медичних виписках про задовільний стан позивача, спростовує спричинення позивачу моральної шкоди. Розмір моральної шкоди в 50 000 грн., визначений судом, є необґрунтовано високим та таким, що не відповідає принципам розумності та справедливості. Також вважає, що судом помилково розрахований розмір судового збору.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції врахував тяжкість завданих ушкоджень здоров'ю позивача, ступень втрати професійної працездатності в розмірі 50 % , встановлену 3 групу інвалідності, тривалість лікування, глибину душевних та фізичних страждань з приводу професійного захворювання, погіршення здібностей у побуті, вимушеної зміни складу життя, припинення трудової діяльності. З урахуванням вказаних обставин, суд визнав розумним та справедливим відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн.

Такий висновок суду першої інстанції апеляційний суд вважає законним та обгрунтованим.

Судом встановлено і вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 з 10.10.1995 року по 21.12.2010 року працював у ПАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» на посаді обрубника відповідних розрядів, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.13-15).

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 13.02.2008 року, комісією проведено розслідування випадку хронічного захворювання ОСОБА_1 За висновками комісії професійне захворювання виникло у позивача у зв'язку з тим, що виконувана ним робота, пов'язана із впливом шкідливих виробничих факторів. Причина професійного захворювання - тривала робота в умовах дії локальної вібрації, яка перевищує ПДУ по ДСН3.3.6.039-99, пониженої температури повітря в холодний період року по ДСН 3.3.6.042-99, недосконалість технологічного процесу, фізичні перевантаження по гігієнічної класифікації праці (а.с.28-29).

09 грудня 2010 року висновком обласної профпатологічної МСЕК Донецької області ОСОБА_1 вперше було встановлено 30% втрати професійної працездатності за сукупністю та 3-ю групу інвалідності (а.с.16).

Медичним висновком центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці академії медичних наук України» від 15.11.2011 року №39/1433 було встановлено нове професійне захворювання (а.с.30).

Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 02.12.2011 року комісією проведено розслідування випадку хронічного захворювання ОСОБА_1 За висновками комісії професійне захворювання виникло у позивача у зв'язку з тим, що виконувана ним робота, пов'язана із впливом шкідливих виробничих факторів. Причина професійного захворювання - тривала робота в умовах впливу на працюючого фіброгенного пилу перевищує гранично-допустимі концентрації по ГОСТ 12.1.005-85 «Загальні санітарно-гігієнічні вимоги до повітря робочої зони». (а.с.32-34).

Професійний характер захворювання позивача ОСОБА_1 підтверджений медичними висновками Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» від 09.11.2010 року №35/1176, від 12.01.2010 року №1/25, від 13.11.2012 року №40/1646, від 04.02.2014 року №5/194, від 28.10.2014 року №37/1288, від 21.10.2015 року №35/829, від 15.11.2016 року №38/968 (а.с.37, 39, 41, 42, 44, 46, 48).

12.01.2011 року висновком МСЕК ОСОБА_1 було встановлено 40% втрати професійної працездатності за сукупністю (а.с.17).

10.12.2012 року висновком МСЕК ОСОБА_1 було встановлено 40 % втрати працездатності за сукупністю (а.с.18).

04.12.2017 року висновком МСЕК ОСОБА_1 було встановлено 50% втрату професійної працездатності за сукупністю та 3 групу інвалідності (а.с.19-20).

З виписок з медичних карт вбачається, що позивач неодноразово проходив клінічні обстеження і знаходився на лікуванні у медичних установах м.Києва, м.Краматорська та проходив курси лікування від професійних захворювань.

Згідно частини 2 статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв'язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Вина роботодавця не відноситься до обов'язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов'язків.

Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр/2008 від 08.10.2008 року обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, було покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події.

Таким чином, саме на підприємство покладено обов'язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди.

Згідно вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров'я ОСОБА_1 і отримання ним професійного захворювання та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов'язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Також апеляційний суд вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди, суд в повній мірі врахував глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, а також інші обставин, які мають істотне значення, а саме соціальний аспект поняття непрацездатності - нездатність позивача матеріально забезпечити себе та членів своєї сім'ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, звільнення його з роботи, позбавлення можливості працювати за своєю здобутою спеціальністю, або виконувати іншу роботу, пов'язану з фізичним навантаженням.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апеляційної скарги, що визначена судом сума моральної шкоди є занадто великою, та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, а також те, що позивачем не доведено, що саме така велика сумма моральної шкоди є виправданою та обґрунтованою.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги в частині стягнутого судом судового збору, апеляційний суд приходить до наступного.

Чч.1,2 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Під час зверненя позивача до суду, судовий збір з позовної заяви ним не сплачувався, оскільки відповідно до п. 2 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд за наслідками розгляду справи задовольнив позовні вимоги до ПрАТ "НКМЗ", відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з ПрАТ "НКМЗ" на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, що був встановлений п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" на час подання позову до суду, а саме, 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2017 року, що складає 704,80 грн.

Відповідно до п. 35 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат.

З наведених підстав апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівельний завод» задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02 квітня 2018 року в частині розміру судового збору змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», , юридична адреса:Донецька область м.Кораматорськ, вул..О.Тихого,5 в дохід держави в особі Державної судової адміністрації України(01601, м. Китїв вул. Липська 18/5) отримувач коштів : ГУК у місті Києві/м.Київ/22030106; код банку отримувача 820019; рахунок отримувача 0001; код класифікації доходів бюджету: 22030106), судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: