Справа № 450/2064/16-ц Провадження № 2/450/139/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2018 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі :

головуючого - судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу:

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,

про (предмет позову):

стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, аліменти на користь позивача на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 900 (дев'ятсот) гривень щомісячно, починаючи стягувати від дня подання позовної заяви до суду; допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць,

визначення місця проживання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Пустомитівського району Львівської області,

підстава позову (позиція позивача):

Підстава позову (позиція позивача): невиконання відповідачем батьківських обов'язків, щодо утримання його неповнолітньої дочки. Заперечення відповідача щодо проживання дитини з матір'ю.

Позиція відповідача: на виклики суду не прибув.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

19.08. 2016 року ухвала суду про відкриття провадження у справі про стягнення аліментів; 19.09. 2016 року ухвала суду про відкриття провадження у справі про визначення місця проживання дитини; 27.10. 2016 року ухвала суду про об'єднання позовних вимог; 09.03. 2017 року висновок органу опіки та піклування щодо позовних вимог; 14.06.2017 року, 21.05. 2018 року клопотання представника третьої особи про розгляд справи без його участі; 21.05. 2018 року клопотання про розгляд справи без участі позивача. 21.05. 2018 року ухала суду про залишення зустрічного позову ОСОБА_2 без розгляду.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

із Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 16.02.2011 року слідує, що позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.03. 2016 року, яке набрало законної сили, у справі 450/261/16-ц. Згідно Довідки № 509 від 19.07. 2016 року, видана Гуменецькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_3 проживає з позивачем ОСОБА_1 в АДРЕСА_1

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України від 2002 року сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (пункти 2 і 3 статті 5 Сімейного кодексу України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. У статтях 151 та 163 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на "особисте виховання" малолітніх дітей та на те, щоб вони проживали з ними. Права батьків, у тому числі тих, хто живе окремо від дитини, на виховання дитини і спілкування з нею можуть бути обмежені лише законом (статті 153 і 157). Згідно ч. 3 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Із системного аналізу зазначених норм закону слідує висновок, що участь батька у вихованні дитини є його (батька) обов'язком, який реалізується з метою нормального розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як сторін. Причому є обов'язком особистим, індивідуальним, але ні в якому разі не солідарним.

Згідно ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З урахуванням розміру прожиткового мінімуму для дитини, що встановлений ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік», суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги в частині стягнення аліментів підставні та підлягають задоволенню в частині такого розміру аліментів - 900,00 грн. на кожну дитину. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Позовні вимоги, щодо визначення місця проживання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають виходячи із такого:

згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно Розпорядження Пустомитівської РДА № 685 від 24.10. 2016 року ОСОБА_2 встановлено графік побачень з малолітньою донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: перший і третій тиждень Місяця з п'ятниці 15.00 год. до 19.00 год. неділі, без присутності матері дитини гр. ОСОБА_1; понеділок або вівторок першого і третього тижня місяця з 15.00 год. до 19.00 год., всі державні та релігійні свята, визначені, як вихідні дні, іменини та дні народження дитини, батьків чи інших родичів - за попередньою домовленістю з ОСОБА_1.

Згідно Довідки № 4520 від 26.10. 2016 року, видана управлінням соціального захисту населення слідує, що ОСОБА_1 отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям.

Згідно висновків органу опіки та піклування Пустомитівської РДА щодо розв'язання спору та визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 № 04/17-628 від 06.03. 2017 року, орган опіки та піклування вважає необхідним визначити місце проживання дитини з матір'ю.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об'єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов'язань, існують позитивні зобов'язання, пов'язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов'язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява N 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява N 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

До рішення Європейського Суду з прав людини в справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява N 2091/13) відповідно до пункту 2 статті 45 Конвенції та пункту 2 правила 74 Регламенту Суду додана окрема думка судді Карло Ранзоні, яка зводиться до наступного.

Презумпція на користь матері в справах про опіку над дитиною не підтримується ані практикою на рівні ООН після прийняття Декларації, ані судового практикою Європейського Суду з прав людини і не відповідає позиції Ради Європи і більшості держав-членів. У 21 столітті методологія з такою презумпцією, яку можна відхилити лише за "виняткових обставин" більше не є раціональною в частині прав, що гарантуються Конвенцією. Основна думка полягає в тому, що ця презумпція, за відсутністю доказів на користь зворотного, розглядає проживання дитини з батьком як таке, що не відповідає найкращим інтересам дитини (див. справу "Цаунеґґер проти Німеччини" з відповідними змінами, заява N 22028/04, § 46, 03 грудня 2009 року).

Декларація ООН не є юридично обов'язковим документом. Вона стала основою для розробки Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини 1989 року, яка, на відміну від Декларації, є юридично обов'язковим міжнародним договором. Утім, підготовчі матеріали до Конвенції чітко демонструють, що положення про "розлучення дитини з матір'ю лише за виняткових обставин" існувало на дуже початковій стадії процесу розробки. Його потім критикували, оскільки він просував стереотипний погляд матерів, який ґрунтувався на дискримінації, а відтак, його вилучили. Принцип найкращих інтересів дитини, що випливає з самої Декларації, отримав повну підтримку, втім, як першочергове та найважливіше міркування (див., наприклад, Шарон Детрік, Конвенція Організації Об'єднаних Націй про права дитини, Путівник до "Travaux Preparatoires", 1992 р., і Токо Кайме, "Основи прав у Африканській хартії про права та добробут дитини", Африканський журнал правових досліджень, листопад 2009).

Як зазначалося в справі "Цаунеґґер проти Німеччини" (цитувалася вище, § 60), спільною відправною точкою для рішень більшості держав-членів, погоджено те, що рішення щодо присудження опіки мають ґрунтуватися на найкращих інтересах дитини. Палата Лордів, наприклад, у своєму рішенні від 04 липня 1996 року вичерпно заперечила презумпцію чи принцип "переваги матері" в питаннях опіки. Більше того, він підкреслив, що перевага маленької дитини бути зі своєю матір'ю стала лише однією з багатьох конкуруючих обставин і що вона не була переважаючою (див. справу "М. Л. проти Великобританії", заява N 35705/97, 20 березня 2001 р.).

Насамкінець, Рада Європи декілька разів засуджувала нерівне ставлення до батьків і наголошувала на тому, що роль батька щодо дітей необхідно краще визнавати і належно цінувати. Наприклад, у своїй Постанові 2079 (2015) щодо "Рівності і спільної батьківської відповідальності: роль батька" Парламентська Асамблея наголосила на важливості "подолання гендерних стереотипів щодо ролей, які приписуються жінкам і чоловікам у сім'ї" як "відображення соціологічних змін, що відбулися впродовж останніх п'ятдесяти років з огляду на організацію приватної сфери і сім'ї".

Наведені норми міжнародного права свідчать про рівність права батьків, щодо виховання дитини. Проте, з урахування того, що дитина проживає з позивачем і проживала з нею завжди, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги, щодо визначення місця проживання дитини є передчасними, оскільки на час ухвалення судом рішення не доведено існування будь -я кого порушення прав позивача на проживання з нею дитини.

Питання судових витрат підлягає вирішенню у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ч. 2 ст. 247, ст.ст. 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_1,- задоволити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 900 (дев'ятсот) гривень щомісячно, починаючи стягувати з 16.08. 2016 року до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією суми грошової суми відповідно до закону.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в дохід держави 704, 80 грн. судового збору.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині визначення місця проживання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення суду складено 21.05.2018 року.

СуддяЄ. О. Данилів