ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 грудня 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/1209/18

Головуючий у першій інстанції - Циганко М. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/242/18

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

із секретарем - Шкарупою Ю.В.

учасники справи: позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Комунальне підприємство електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Прилуцької міської ради Чернігівської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Прилуцької міської ради Чернігівської області на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 вересня 2018 року (місце ухвалення - м. Прилуки) у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Прилуцької міської ради Чернігівської області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до КП електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Прилуцької міської ради Чернігівської області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.03.2018 наказом № 5-о її було звільнено з 16.03.2018 з посади комірника за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає, що наказ є незаконним, оскільки їй не пропонували жодної посади чи роботи, за наявності вакантних посад.

В позові позивач посилається, що до виходу у декретну відпустку в 2012 році вона була членом профспілки, та з моменту попередження про звільнення ОСОБА_2 не запрошували на засідання профспілкового комітету, згоди на її звільнення не надавали.

Позивач в позові просила визнати протиправним та скасувати наказ КП електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Прилуцької міської ради Чернігівської області № 5-о від 14.03.2018 «Про звільнення ОСОБА_2.» за ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Поновити ОСОБА_2 на займаній посаді, стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та понесені судові витрати по справі.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 05.09.2018 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ директора КП електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Прилуцької міської ради Чернігівської області Шаповал Є.Д. від 14.03.2018 за №5-О «Про звільнення ОСОБА_2».

Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді комірника КП електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Прилуцької міської ради Чернігівської області та допущено негайне виконання рішення суду в цій частині.

Стягнуто з КП електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Прилуцької міської ради Чернігівської області на користь ОСОБА_2 26 095, 68 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в частині стягнення середнього заробітку за місяць допущено рішення до негайного виконання.

Стягнуто з КП електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Прилуцької міської ради Чернігівської області в дохід держави 704, 80 грн судового збору. Стягнуто з КП електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Прилуцької міської ради Чернігівської області на користь ОСОБА_2 5120, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано не виконанням відповідачем вимог щодо працевлаштування працівника, оскільки не було запропоновано вакантні посади, які працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, що свідчить про порушення вимог трудового законодавства щодо вивільнення працівника з роботи.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду КП електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Прилуцької міської ради Чернігівської подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду від 05.09.2018, та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

За доводами скарги оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, рішення є помилковим та не відповідає фактичним обставинам справи. При ухваленні рішення судом не враховано заперечень і доводів відповідача.

У скарзі заявник посилається, що ОСОБА_2 після переведення 20.03.2009 на посаду озеленювача не проходила вступного та первинного інструктажу за цією посадою та не була допущена до виконання робіт озеленювача і жодного дня не виконувала роботу озеленювача, оскільки згідно наказу № 15А-о від 20.03.2009 на неї було покладено обов»язок по здійсненню операцій по оприбуткуванню та списанню матеріалів, зберіганні їх на складі підприємства, тобто продовжувала виконувати роботи за посадою бухгалтера, з якої її було переведено у зв»язку із скороченням посади.

Дозвіл у ОСОБА_2 на виконання робіт з озеленення, які кардинально змінилися, був відсутній, тому їй не пропонувалась вакантна посада озеленювача, як така що є підходящою та яка не може нею виконуватись з урахуванням її кваліфікації та досвіду. Інші наявні вакантні посади - майстер (електриків), водій транспортних засобів, тракторист, електромонтер, слюсар-ремонтник, позивачу не пропонувались, оскільки жодна з них не підходила їй ні за спеціальністю, ні за кваліфікацією та досвідом, перелічені посади також вимагають наявності спеціальної кваліфікації та допусків.

Зазначає, що посада комірника була скорочена і виведена із штатного розпису наказом по підприємству № 26 від 12.01.2018 і на даний час на підприємстві така посада взагалі відсутня. Вказаний наказ не оскаржувався та є чинним.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу КП «Міськсвітло» без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 05.09.2018 - без змін.

Зазначений відзив на апеляційну скаргу судом апеляційної інстанції не може бути прийнято до уваги, оскільки в порушення вимог ч. 1 ст. 360 ЦПК України, відзив на апеляційну скаргу подано поза межами строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки ОСОБА_2 з 01.06.2012 переведена з посади озеленювача, 4 розряду, на посаду комірника КП електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Прилуцької міської ради Чернігівської області (а. с. 90).

З копії наказу КП електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Прилуцької міської ради Чернігівської області № 26 від 12.01.2018 вбачається, що з 16.03.2018 скорочуються посади і виводяться із штатного розпису: інспектор з кадрів - 1, комірник - 1 (а. с. 33).

Наказом № З-О від 15.01.2018 попереджено ОСОБА_2 про скорочення штату працівників, в тому числі і посада комірника, яку остання обіймає. Попереджено, що вільних робочих місць, які можна було б запропонувати, на підприємстві немає (а.с. 34).

Наказом від 14.03.2018 № 5-О звільнено ОСОБА_2, комірника, 16.03.2018 у зв»язку зі скороченням штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 35).

Згідно повідомлення КП електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Прилуцької міської ради Чернігівської області від 25.04.2018 № 01.03./33, з 01.01.2018 по 16.03.2018 на підприємстві згідно штатного розпису були вільні вакантні місця серед яких значиться озеленювач 5 та 4 розряду (а.с.45).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідач не виконав вимоги щодо працевлаштування свого працівника, оскільки не запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, що свідчить про порушення вимог трудового законодавства щодо вивільнення працівника з роботи.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з"ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду в оскаржуваній частині рішення не спростовують враховуючи наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч.1-3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно достатті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.5 ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Як встановлено судом першої інстанції, під час попередження позивача про скорочення штату працівників 15.01.2018 (а. с. 34) та її звільнення 14.03.2018 (а. с. 35), на підприємстві з 01.01.2018 по 16.03.2018 згідно штатного розпису були вільні вакантні місця серед яких значиться озеленювач 5 та 4 розряду (а.с.45).

Так, з витягу з Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників Випуск 87 «Житлове та комунальне господарство населених пунктів» (Декоративне садівництво, закладання і утримання зелених насаджень населених пунктів, Робітники, Озеленювач), затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 17.07.2002 №488, вбачається, що зазначений довідник передбачає кваліфікаційні вимоги щодо посади озеленювача 4-го розряду, де зазначено кваліфікаційні вимоги: повна або базова загальна середня освіта. Професійно-технічна освіта. Підвищення кваліфікації. Стаж роботи за професією озеленювача 3 розряду - не менше 1 року.

З матеріалів справи вбачається, що, ОСОБА_2 з 20.03.2009 переведено озеленювачем 4 розряду, з 28.02.2011 звільнено з посади, з 01.08.2011 прийнята озеленювачем 4 розряду КП «Міськсвітло», з 01.06.2012 переведена з озеленювача,4 розряду на посаду комірника. Зазначене підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.87, 90, 93).

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги, що після переведення ОСОБА_2 з 20.03.2009 на посаду озеленювача не проходила вступного та первинного інструктажу за цією посадою та не була допущена до виконання робіт озеленювача, оскільки згідно наказу № 15а-О від 20.03.2009 на неї було покладено обов»язок здійснення операцій по оприбуткуванню та списанню матеріалів, зберігання їх на складі підприємства, тобто виконання роботи бухгалтера, з якої вона була переведена в зв»язку зі скороченням, як і посилання на зміну специфіки виконуваних робіт озеленювачами, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Нормами трудового законодавства визначено, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49 2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Відповідно до п. 1.5 Посадової інструкції з охорони праці № 12 для озеленювача визначено, що до виконання робіт озеленювача допускається особа віком не молодше 18 років, яка пройшла медичний огляд для визначення відповідності його фізичного стану вимогам, що висуваються до цієї професії та видів виконуваних робіт.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що відповідачем не було запропоновано ОСОБА_2 вакантні посади на тому самому підприємстві, враховуючи, що позивач працювала на цьому ж підприємстві на посаді озеленювача, а відносини, щодо укладення тендерних договорів на виконання робіт не впливають на визначений нормами трудового законодавства обов»язок працевлаштувати працівника.

Не доведено належними та допустимими доказами твердженнями відповідача, що ОСОБА_2 не відповідала визначеній посаді по кваліфікаційним вимогам та досвіду, оскільки не надано суду доказів на підтвердження зазначених обставин, враховуючи дані трудової книжки (а.с. 84-90), згідно яких позивачка була переведена на посаду озеленювача 4 розряду та відсутність даних щодо зміни специфіки роботи за час перебування на іншій посаді.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом першої інстанції правильно встановлено незаконність звільнення ОСОБА_2, яка підлягає поновленню на роботі на посаді комірника.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення ст.ст. 40, 49-2, 235 КЗпП України та дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

З врахуванням наведеного, зазначення у рішенні суду про скасування наказу, який визнаний незаконним, відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи, не призвело до неправильного вирішення справи.

За приписами ч. ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Прилуцької міської ради Чернігівської області залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повне рішення складено 10.12.2018.

Головуючий Судді: