Справа № 450/2203/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/4880/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А.,Шандри М.М.,

секретаря: Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В. на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2016 року у складі судді Данилів Є.О. по справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Національний Банк України, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк»,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором №0 від 25.07.2008 року у розмірі 968406,99 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 95 8102,36 грн.; сума заборгованості за відсотками - 10304,63 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок (цегляний), позначений на плані літерою А-2 (два), що знаходиться за адресую: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Скнилівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 24.06.2008 року на підставі рішення виконкому №64 від 19.06.2008 року (предмет іпотеки зареєстрований в реєстрі права власності на нерухоме майно за реєстраційним №23737325, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 24.06.2008 року за №19292495. Предмет іпотеки складається з семи житлових кімнат та двох кухонь, житлово площею 144,2 кв. м. Загальною площею 272,3 кв.м. До будинку відносяться такі будівлі та споруди: гараж (цегла), позначений на плані літерою Б;-літня кухня (цегла), позначена літерою В; земельна ділянка площею 0,1034 га, що розташована в АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі державного акту серії НОМЕР_1, виданого 04.07.2006 року Скнилівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області на підставі договору купівлі - продаж незавершиного будівництва житлового будинку і земельної ділянки, посвідченого Леон М.В., приватним нотаріусом Пустомитівського нотаріального округу 08.04.2005 року за реєстровим №1019, викладеного на бланку серії ВСВ №281831. Акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01:06:458:04297, кадастровий номер НОМЕР_2) шляхом визнання права власності на нього за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (); визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» () права власності на житловий будинок (цегляний): позначений на плані літерою А-2 (два), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який складається з семи житлових кімнат та двох кухонь, житлово площею 144,2 кв. м., загальною площею 272,3 кв.м. До будинку відносяться такі будівлі та споруди: гараж (цегла), позначений на плані літерою Б; літня кухня (цегла), позначена літерою В; визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» () права власності на земельну ділянку: площею 0,1034 га, що розташована в АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі державного акту серії НОМЕР_1, Акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01:06:458:04297, кадастровий номер НОМЕР_2 та стягнути судові витрати з відповідача.

Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2016 року в позові відмовлено.

Дане рішення суду оскаржила Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадиров В.В. подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим ухвалено незаконне та необґрунтоване рішення, вказує що судом неповно встановлено обставини справи, які мають значення для вирішення справи. Зазначає що позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду шляхом набуття предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. Посилається на постанову пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» де зазначено що з урахуванням положень ч.3 ст.33, ст..36, ч.1 ст.37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Вказує, що відповідно до п.4.2.1. договору Іпотеки звернення стягнення здійснюється на рішення суду, п.4.3. договору іпотеки право визначення підстав та способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотеко держателю.

Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що 25.07.2008 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №0 та надано кредит у сумі 113000 дол. США. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором, ОСОБА_3 за договором іпотеки №б/н від 25.07.2008 року передав у іпотеку Акціонерному комерційному інноваційному банку «Укрсиббанк» таке майно: житловий будинок (цегляний), позначений на плані літерою А-2 (два), що знаходиться за адресую: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Скнилівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 24.06.2008 року на підставі рішення виконкому №64 від 19.06.2008 року (предмет іпотеки зареєстрований в реєстрі права власності на нерухоме майно за реєстраційним №23737325, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 24.06.2008 року за №19292495. Предмет іпотеки складається з семи житлових кімнат та двох кухонь, житлово площею 144,2 кв. м. Загальною площею 272,3 кв.м. До будинку відносяться такі будівлі та споруди: гараж (цегла), позначений на плані літерою Б;-літня кухня (цегла), позначена літерою В; земельна ділянка площею 0,1034 га, що розташована в АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі державного акту серії НОМЕР_1, виданого 04.07.2006 року Скнилівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області на підставі договору купівлі - продаж незавершиного будівництва житлового будинку і земельної ділянки, посвідченого Леон М.В., приватним нотаріусом Пустомитівського нотаріального округу 08.04.2005 року за реєстровим №1019, викладеного на бланку серії ВСВ №281831. Акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01:06:458:04297, кадастровий номер НОМЕР_2)

08.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого було передано право вимоги по вищевказаному договорі та забезпечувальними договорами до АТ «Дельта Банк»

ОСОБА_3 порушив умови кредитного договору №0, свої зобов'язання належним чином не виконував, в результаті чого станом на 28.07.2015 р., згідно розрахунку заборгованості, в нього виникла заборгованість у сумі 968406,99 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що пунктами 2.1.1 та п. 4 Іпотечного договору не визначено способи та умови звернення на предмет іпотеки. Договір іпотеки №б/н від 25.07.2008 року не містить положення, щодо застосування іпотекодержалем такого способу захисту прав, як звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частинах першій, третій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2967цс16.

Як встановлено судом, в п.п. 4.4, 4.5 договору іпотеки від 25.07.2008 року зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду здійснюється відповідно до чинного законодавства. Звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до Закону України "Про іпотеку".

Розділом 5 передбачено, що позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: - передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку встановленому Законом України "Про іпотеку"; - отримання права продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі.

Однак як встановлено судом, що такого позасудового врегулювання між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 не було.

Згідно з роз'ясненнями, в п.38 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у випадку, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотеко держателя, який передбачив би передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки, у рахунок виконання основного зобов'язання (ст.37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст.39 цього Закону, а не з вимогами про визнання права власності на нерухоме майно.

Відповідно до вимог ст.6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Отже, виходячи зі змісту зазначених норм закону, не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки тільки у випадку, якщо між сторонами є окремий договір про задоволення вимог кредитора у такий спосіб або в іпотечному договорі міститься застереження про передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Як вбачається зі змісту договору іпотеки від 25.07.2008 року та 16.08.2006 року, укладеного між сторонами, в розділі 4 обумовлено право заставодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання відповідно до умов договору та Закону України "Про іпотеку".

Доводи апеляційної скарги представника банку про те, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, колегія суддів вважає такими, що спростовуються матеріалами справи та не можуть слугувати підставою для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки ними правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи.

Решта доводів скарги на правильні висновки суду першої інстанції не впливають.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального прав.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В. - залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2016 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 25.07.2018 року.

Головуючий

Судді