АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/6007/16-ц 22-ц/774/184/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 216/6007/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Євтодій К.С.

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 28 квітня 2017 року, яке ухвалене суддею Бондарєвою О.І. у м. Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном. В обґрунтування позову зазначив, що він та відповідачі є співвласниками квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, й кожному з них належить по 1/3 її частки. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11.07.2016 року, залишеним без змін рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.10.2016 року, визначено порядок користування спірною квартирою. Однак, не зважаючи на наявність вказаного рішення суду, відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні житлом, й він змушений проживати разом зі своєю матірю, з якою проживає, починаючи з 10.05.2015 року.

На підставі вищевикладеного, просив суд усунути йому перешкоди у праві на вільне користування належною йому 1/3 часткою житлової квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що чиняться відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_3, шляхом його примусового вселення у вищевказану квартиру, а також стягнути з відповідачів на його користь витрати, понесені внаслідок сплати судового збору.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 28 квітня 2017 рокупозов ОСОБА_1 задоволено. Усунено ОСОБА_1 перешкоди у праві на вільне користування належною йому 1/3 частиною житлової квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, що чиняться відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 шляхом примусового вселення ОСОБА_1 у вищевказану квартиру.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 275,60 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 275,60 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, відповідач зазначає, що суд не повідомив її належним чином про час там місце розгляду справи, оскільки вся судова кореспонденція повернулася як не вручена за закінченням строку її зберігання.

Також відповідач зазначила, що після ухвалення рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11.07.2016 року, яким встановлено порядок користування спірною квартирою та позивачу виділено в користуванні в ній окрему кімнату, позивач не користується своєю частиною житла, добровільно обрав собі інше місце проживання за місцем проживання своєї матері й жодних доказів на підтвердження створення з боку відповідачів перешкод в користуванні належною йому на праві власності частини спірної квартири, обмеження доступу до неї з боку відповідачів, суду не надав.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_4.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_4.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності того, відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 створюються перешкоди позивачу ОСОБА_1, що позбавляють його можливості користуватися та розпоряджатися належним йому на праві власності нерухомим майном, та наявності у звязку з цим підстав для їх усунення шляхом вселення його в квартиру АДРЕСА_3 (Леніна) у м. Кривому Розі.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга ОСОБА_3 обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за її відсутності, без належного повідомлення про дату, час та місце засідання суду (а.с. 60-62, 70-72).

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалено судом на час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції 2004 року, питання щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Згідно ст. 158 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обовязковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 76 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Згідно ч.3 вказаної статті якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, справа призначалася до розгляду на 09 березня та 28 квітня 2017 року й відповідачам у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за зареєстрованим місцем їх проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (Леніна) АДРЕСА_4, направлялися судом першої інстанції судові повістки про виклик їх до суду на призначені дати. Однак, вказані судові повістки повернулися на адресу суду першої інстанції як не вручені за закінченням терміну їх зберігання (а.с. 20, 21, 24, 25).

Відповідачі ОСОБА_3,ОСОБА_1, не були повідомлені про розгляд справи, через не отримання кореспонденції за місцем свого проживання.Судом першої інстанції належним чином було повідомлено сторони про час та місце розгляду справи, через не отримання відповідачами поштової кореспонденції за місцем мешкання, через їх відсутність, за сплином терміну зберігання судова повістка повернута на адресу суду.

Як видно з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 19.08.1999 року рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.07.2016 року, залишеним без змін рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.10.2016 року, є співвласниками квартири АДРЕСА_5 (Леніна) у м. Кривому Розі, кожному з яких належить 1/3 її частина. (а.с. 7, 8-9,10-12).

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року визначено порядок користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №10 у будинку 28, по вул. Леніна у м. Кривому Розі, виділивши в користування: ОСОБА_1 житлову кімнату (прим.3) площею 10,3 м.кв.; ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - житлову кімнату (прим.2) площею 9,2 м.кв., житлову кімнату (прим.3) площею 16,9 м.кв., лоджію (прим.І) площею 1,75 м.кв., лоджію (прим. ІІ) площею 1,75 м.кв., загальну площу 27,85 м.кв., в загальне користування співвласників виділено наступні приміщення: передпокій (прим. 1) площею 3,3 м. кв., кухню (прим.5) площею 7,0 м.кв., вбиральню (прим.6) площею 1,2 м.кв., ванну кімнату (прим.7) площею 2,3 м.кв., вбудовану шафу (прим.8) площею 0,2 м.кв., коридор (прим.9) площею 1,6 м.кв., загальна площа 15,6 м.кв.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2016 року вищевказане рішення суду першої інстанції в частині визначення порядку користування житловим приміщенням було залишено без змін.

Сторонами не заперечувалося, що на теперішній час позивач мешкає за іншою адресою, разом зі своєю матірю.

Спір виник з приводу створення перешкод з боку відповідачів у користуванні позивачем належної йому на праві власності 1/3 частини квартири АДРЕСА_5 (Леніна) у м. Кривому Розі.

Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За загальними положеннями про право власності (статті 317-319 ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Непорушність права власності передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні інакше ніж у випадках і в порядку, встановлених законом (статті 321 ЦК України).

Відповідно до статей 358, 361 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згодою і кожний співвласник самостійно розпоряджається своєю часткою у праві спільної часткової власності.

За статтею 383 ЦК України права власника (співвласника) житлового приміщення передбачають, насамперед, право на використання помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Право на захист права власності за статтею 391 ЦК України надає право власнику, в тому числі і співвласнику, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того що, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні колегії суддів представник позивача пояснила, що позивач ОСОБА_1 після ухвалення рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року, яким визначено порядок користування спірною квартирою, не може вселитися до неї, тому що відповідачі створюють перешкоди. У позивача відсутні ключи від квартири АДРЕСА_6 (Леніна) у м. Кривому Розі та від вхідних дверей до будинку, відповідачі їх добровільно не надають, що перешкоджає йому потрапити до житла.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Апеляційний суд Дніпропетровської області

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 28 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 11 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: