Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/2900/2017
Провадження 22-ц/778/1793/18
Головуючий у 1-й інстанції: Зарютін П.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року місто Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Кримської О.М., Гончар М.С.,
секретарБурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, ухвалене в м. Запоріжжі 08 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на частку будинку в порядку набувальної давності, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що в 1967 році у віці ІНФОРМАЦІЯ_2 вселився до будинку АДРЕСА_1 до свого дядька ОСОБА_9, який був власником вказаної частки спірного будинку, позивач проживав там тривалий час, підтримував з дядьком сімейні відносини. Після смерті дядька, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3, позивач продовжував користуватися будинком, проживав у ньому, робив ремонти, обробляв земельну ділянку при будинку.

Спадкоємців після смерті дядька немає. Позивач вважав, що набув право власності на 1/2 частку будинку в порядку набувальної давності.

Рішенням Шевченківський районний суд м. Запоріжжя від 08 лютого 2018 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_6 право власності в порядку набувальної давності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1, що зареєстрована на теперішній час на ім' ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд попередньої інстанції, задовольняючи позов встановив, що з документів, витребуваних за ухвалою суду з ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано: 1/2 частка - на ім'я ОСОБА_9 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, посвідченого 3-ю Запорізькою державною нотаріальною конторою 16 червня 1960 року, р.№ 4356, зареєстрованого в Запорізькому МБТІ 19 серпня 1964 року; інша 1/2 частка цього ж будинку зареєстрована на ім'я ОСОБА_17 на підставі свідоцтва про право на спадщину НОМЕР_1, виданого Державним нотаріусом Тахта-Базарського району Марийської області ТРСР 13.07.1985 року за р.№ 1-810.

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відлілом РАГС міськвиконкому м. Запоріжжя 15 травня 1996 р. Спадкова справа після його смерті не заводилася. При цьому судом не встановлено й осіб, які за законом були спадкоємцями померлого та прийняли спадщину.

Позивач ОСОБА_6 є племінником померлого ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_6 та свідоцтвами про народження ОСОБА_11 та ОСОБА_9

З довідки Запорізького навчально-виховного комплексу № 77 від 05.05.2015 р. вбачається, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчався в 1967-1969 роках в середній загальноосвітній школі № 77 м.Запоріжжя, і мешкав за адресою: селище Дніпро-Донбас, квартал 278, місце 33, що відповідає відомостям, зазначеним в договорі про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, належного ОСОБА_9

Далі суд зазначив, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 пояснили суду, що на протязі тривалого часу, з періоду навчання у середній школі, ОСОБА_6 проживав в будинку АДРЕСА_1, з цього будинку пішов на службу в армію, у спірному будинку відбувалося його весілля, він завжди підтримував тісні сімейні відносини зі своїм дядьком ОСОБА_9, допомагав йому в догляді за будинком та городом. В іншій частині будинку мешкала сестра ОСОБА_6 - ОСОБА_17 зі своєю сім'єю. Після смерті дядька фактично ОСОБА_6 став єдиним користувачем частки будинку, що належала дядькові. Після розлучення з першою дружиною ОСОБА_6 проживав в будинку АДРЕСА_1. На протязі всього часу після смерті дядька, з кінця 90-х років, позивач постійно здійснює догляд за належною дядькові часткою будинку та земельною ділянкою, робив поточні ремонти, перекривав дах, неодноразово запрошував друзів в гості в цей будинок, фактично користується будинком як своєю власністю.

Суд попередньої інстанції вважав доведеним ту обставину, що ОСОБА_6 на протязі більше як десять років відкрито та безперервно володіє та користується частиною будинку АДРЕСА_1, яка зареєстрована на ім'я ОСОБА_9 Жодних протиправних дій щодо заволодіння будинком ОСОБА_6 не вчиняв, частина будинку опинилася в одноособовому володінні ОСОБА_6 після смерті власника за відсутності відомих ОСОБА_6 правонаступників., тому володіння є добросовісним.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Апеляційний суд у цій справі дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень статті 344 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до спірних правовідносин, оскільки позивач вселився у житло за його ж позовом за волею власника з ним проживав і знав про власника до того часу як той помер.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина четверта статті 344 ЦК України).

У пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Апеляційний суд встановив, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано: 1/2 частка - на ім'я ОСОБА_9 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, посвідченого 3-ю Запорізькою державною нотаріальною конторою 16 червня 1960 року, р.№ 4356, зареєстрованого в Запорізькому МБТІ 19 серпня 1964 року.

Позивач ОСОБА_6 є племінником власника зазначеної нерухомості ОСОБА_9

Сам позивач у позовній заяві (а.с. 1) посилається на те, що він добровільно за згодою свого дядька ОСОБА_9 у 1967 році вселився в якості члена сім'ї до спірної частини будинку. Де проживає постійно за згодою власника вказаного нерухомого майна, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини справи, та норми зазначеного законодавства апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову. Оскільки позивачу було відомо про власника службового житла, він туди поселився за його згодою, там проживав тривалий час разом з власником і весь час проживання до моменту смерті власника він знав про власника.

Вказані висновки відповідають висновкам викладеним у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.03.2018 року у аналогічній справі № 175/4741/16, провадження № 61-6971св18.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2018 року скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на частку будинку в порядку набувальної давності - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 2 серпня 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач

судді: