АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/2153/17 Номер провадження 22-ц/786/1390/18Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Одринської Т.В., Лобова О.А.,

при секретарі Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства (далі ДП) «Центр державного земельного кадастру» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу посилаючись на те, що з 04 лютого 2016 вона працювала на ДП «Центр державного земельного кадастру». 16 грудня 2016 року відповідачем було видано наказ про її звільнення з 28 лютого 2017 на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. У період з 19 грудня 2016 року по 12 лютого 2017 року та з 13 лютого 2017 року по 28 лютого 2017 року вона перебувала у додаткових відпустках. 01 лютого 2017 року нею направлено до ДП «Центр державного земельного кадастру» лист про відкликання раніше поданої заяви про звільнення на підставі п.1 ст.36 КЗпП України та про готовність прибути 01 березня 2017 на робоче місце. Натомість, 28 лютого 2017 року нею було отримано лист в якому повідомлялось про неможливість задоволення її заяви.

Вважає, що між нею та відповідачем не досягнуто угоди щодо звільнення, оскільки заяву на звільнення за угодою сторін вона написала під тиском. Вказане виключає можливість звільнити її на підставі п.1 ст.36 КЗпП України і свідчить про незаконне звільнення.

Просила визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Центр державного земельного кадастру» №329-К від 16 грудня 2016 року щодо її звільнення; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 березня 2018 року позов ОСОБА_2 до ДП «Центр державного земельного кадастру» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій посилався на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скарги представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивача вважає, що рішення суду ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач працювала в ДП «Центр державного земельного кадастру» на посаді начальника відділу регіонального розвитку та виробництва.

Відповідно до п.п. 1.2, 1.4 Положення про відділ регіонального розвитку та виробництва ДП «Центр державного земельного кадастру» відділ є самостійним структурним підрозділом ДП «Центр державного земельного кадастру». Безпосередньо підпорядковується генеральному директору керівнику технічних програм Центру ДЗК(а.с.90)

У пунктах 6.1, 6.4 зазначеного Положення визначено, що очолює та здійснює керівництво Відділом начальник, який приймається і звільняється з роботи Наказом Центру ДЗК у встановленому законодавством порядку. Начальник відділу підпорядковується безпосередньо генеральному директору керівнику технічних програм Центру ДЗК. З даним положенням ОСОБА_2 ознайомлена під підпис 26 квітня 2016 року.(а.с. 93, 96)

12 грудня 2016 року ОСОБА_2 на ім'я в.о. генерального директора-керівника технічних програм ДП «Центр державного земельного кадастру» подала заяву про звільнення за угодою сторін 28 лютого 2017 року(а.с.86).

Наказом Центру ДЗК від 16 грудня 2016 року за №329-К, ОСОБА_2 звільнена 28 лютого 2017 року за угодою сторін, згідно з п.1 ст.36 КЗпП України.(а.с.87)

07 лютого 2017 року Центром ДЗК отримано заяву ОСОБА_2, в якій вона повідомляла про відкликання раніше поданої заяви про звільнення її із займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України у зв'язку із відсутністю волі щодо розірвання трудових відносин. (а.с.102)

22 лютого 2017 року №3-5/27 Центр ДЗК повідомило позивача про відсутність підстав для задоволення вищевказаної заяви.(а.с.103-104).

Застосовуючи норми матеріального права до даних правовідносин, у рішенні суду правильно вказано, що згідно ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін ( п. 1).

При цьому, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що звільнення за угодою сторін, передбачає досягнення між працівником та роботодавцем домовленості щодо припинення між ними трудових відносин, в тому числі і щодо дати звільнення такого працівника. З огляду на вказане суд також вважає, що анулювання такої угоди повинно відбуватись на тих самих умовах, що і її укладення, тобто необхідна згода як працівника, так і роботодавця.

Також вірно звернуто увагу, що у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.92 « Про практику розгляду судами трудових спорів», викладена правова позиція, де Верховний Суд України зазначив, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (322-08) (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що ні позивач ні її представник не були присутні при допиті свідків і їм невідомі обставини, які повідомили свідки, не може бути підставою для скасування рішення суду першої, оскільки позивач та його представник були повідомлені про час та місце розгляду справи 22 грудня 2017 року, коли проводився допит свідків, проте в судове засідання не зявилися.

Разом з тим, за правилами ч. 8 ст. 223 ЦПК України у разі відкладення розгляду справи суд повинен допитати свідків, які не зявилися. Тільки у виняткових випадках за ухвалою суду свідки можуть не допитуватися і викликатися знову.

Крім того, позивач та його представник не були позбавлені можливості ознайомитися із технічним записом судового засідання і в разі необхідності заявити клопотання про додатковий допит свідків, але цим правом при розгляді справи у суді першої інстанції позивач та її представник не скористалися.

Доводи апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_2 не було внутрішньої волі на розірвання трудового договору не підтверджуються матеріалами справи, оскільки матеріали справи не містять доказів здійснення тиску на позивача при звільненні.

Посилання апелянта про те, що вона будучи у відпустці з 19 грудня 2016 року, перебувала на виробничій нараді, що є підтвердження того, що було досягнуто згоди про продовження її роботи на підприємстві не ставлять під сумнів правильність рішення суду першої інстанції, оскільки перебування на нараді жодним чином не підтверджує досягнення згоди на продовження роботи ОСОБА_2 на ДП «Центр державного земельного кадастру».

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 26 липня 2018 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: Т.В. Одринська

ОСОБА_4