13.09.2018 Єдиний унікальний номер 205/1070/18
Провадження № 2/205/1459/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

за участю секретаря Сербена О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини,

в с т а н о в и в :

Позивач 16 лютого 2018 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вказаним позовом (а.с.1).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від якого сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні.

Позивач зазначає, що відповідач допомагає їй утримувати дитину, але у звязку із тим, що його мати подала до суду позов до неї про виселення її разом із дитиною із квартири де вони мешкаю на теперішній час, вона вимушена була звернутися до суду із даним позовом.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на обґрунтування позову, позивач просить суд стягувати із відповідача аліменти на її користь на утримання ОСОБА_3, у розмірі ? частини від всіх видів доходу щомісяця, починаючи з дня подачі позову, та ? частину від всіх видів заробітку на її утримання до досягнення дитиною трьох років.

Учасники справи про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, відповідно до вимог ст.ст.128-129 ЦПК України.

Позивач до суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримала та просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Надав відзив на позовну заяву, в якому посилаючись на викладені обставини та обґрунтування частково визнає вимоги, а саме не заперечує проти стягнення із нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/20 частини заробітку (доходу), в іншій частині вимог просить відмовити.

У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи із наступних підстав.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружив, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі зареєстрованому 22 березня 2013 року, який розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2018 року.

Від шлюбу у сторін народилась дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає із позивачем за адресою: АДРЕСА_1.

У відповідності до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів..

У відповідності до п.15, п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим,ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження", він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем. Із наданих відповідачем копій квитанцій, вбачається, що він на корить позивача сплачує аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, 20.04.2015 року.

Позивач у позовній заяві зазначає те, що відповідач допомагає їй утримувати дитину (що і підтверджено доказами наявними у матеріалах справи). Але у звязку із тим, що мати відповідача подала до суду позовну заяву про виселення її та дочки із квартири, в якій вони проживають, що стало підставою звернення до суду із даним позовом.

Встановлено, що в грудні 2017 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 звернулась із позовом до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_5 про позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення ОСОБА_1 із квартири АДРЕСА_2.

Суд зауважує, що підставою звернення до суду із позовом про стягнення аліментів є неналежне виконання своїх батьківських обовязків одного із батьків щодо утримання дитини та одного із подружжя, що у свою чергу не знаходить свого підтвердження в матеріалах даної справи.

Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно із ст..263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, із урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позову є безпідставними та необґрунтованими, у звязку із чим, суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, в силу ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позивач від оплати судового збору звільнено, у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 77, 70, 80, 84, 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 4,5 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 4,6,10,12,13, 81-83, 141, 247, 263-264, 268, 272 ЦПК України, суд, ?

В и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 21 вересня 2018 року.

Суддя В.С. Шавула