Справа № 442/4092/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Коваль Р.Г.
Провадження № 22-ц/783/74/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Бойко С.М., Мельничук О.Я.

за участі секретаря: Куцика І.Б.

з участю ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 липня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 липня 2016 року скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця визнано неподаною та повернуто її позивачу.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що скарга не може бути визнана неподаною та повернута з мотивів не зазначення та не надання доказів, оскільки статтею 27 ЦПК України передбачено право осіб, які беруть участь у справі, надавати докази безпосередньо в судовому засіданні.

Також вказує, що заява не може бути визнана неподаною та повернута за мотивами відсутності в позові обґрунтування того, яким чином і в чому саме проявилося порушення прав скаржника відповідачем та порушення якого саме права відбулося, оскільки з'ясування зазначених обставин можливе на наступних стадіях цивільного процесу.

Зазначає, що Вказане підтверджується роз'ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму ВСУ №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

Просить ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 липня 2016 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах доводів скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції єпорушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК (у редакції 2004 року).

Згідно положень ст. 119 ЦПК України (у редакцій 2004 року, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) позовна заява повинна містити в т.ч. виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України (у редакцій 2004 року, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119,120 цього Кодексу чи не оплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п»яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, встановлені ст.ст. 119,120 ЦПК або не сплатить суму судового збору, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся зі скаргою на дії органу державної виконавчої служби, в якій просив визнати неправомірною постанову про закінчення виконавчого провадження від 02 червня 2016 року.

Ухвалою від 03 червня 2017 року скаргу ОСОБА_2 залишено без руху з підстав невідповідності скарги вимогам ст. 119 ЦПК України, оскільки скарга подана в двох примірниках та до неї не додано доказів, які б підтверджували кожну обставину, на яку посилається скаржник.

У зв»язку з невиконанням вимог ухвали суду від 03 червня 2017 року, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 липня 2016 року скаргу ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто скаржнику.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.06.2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику, оскільки подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Perez de Rada Cavanilles v. Spain (Перес де Рада Каванил'ес проти Іспанії); Beles and others v. the Czech Republic (Белеш та інші проти Чеської Республіки; RTBF v. Belgium (RTBF проти Бельгії).

Право на доступ до суду не є абсолютним і може бути обмежено рішеннями суду. Однак, застосовані обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права. Більш того, обмеження не входить у сферу застосування статті 6 § 1, якщо не переслідує «законну мету» і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою», якщо доступ до суду обмежений законом чи практикою суду (Ashingdane v. the United Kingdom (Ашинґдейн проти Сполученого Королівства). Суд досліджує чи впливає таке обмеження на сутність права, а саме, чи переслідує обмеження законну мету і чи забезпечується при цьому належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою (Ашинґдейн проти Сполученого Королівства).

З огляду на наведене, з метою уникнення порушення ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, колегія суддів вважає, що надмірний формалізм у вказаній справі ( повернення позовної заяви у зв'язку з неподанням доказів) може позбавити ОСОБА_2 права на звернення до суду, у зв»язку з чим ухвалу слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст., 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 3 ч. 1 ст. 379 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 липня 2016 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді Бойко С.М.

Мельничук О.Я.