Справа № 628/1000/18
Провадження № 2/628/700/18 р.
27 липня 2018 року Купянський міськрайонний суд Харківської області
головуючого судді Волчек О.О.,
за участю секретаря Дюкової Г.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в м. Купянську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення сервітуту та про позбавлення права користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом зняття з реєстрації місця проживання,
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є особою з інвалідністю III групи по слуху, мешкає разом з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4. Її чоловік ОСОБА_6 у вказаній квартирі не зареєстрований. На підставі договору дарування від 12 грудня 2014 року на праві приватної власності їй належить квартира за адресою: Харківська область, м. Купянськ, сел. Купянськ-Вузловий, вул. Краснолиманська, 4 «а», кв.18, яка була подарована її батьками: батьком ОСОБА_7, та матірю ОСОБА_2. Після укладання зазначеного договору вона зареєструвала в органах державної влади вказану квартиру, як свою приватну власність, після чого квартира була внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В вищезазначеній квартирі, крім вказаних членів її сімї значиться зареєстрованою її матір - ОСОБА_2, яка з 25 грудня 2007 року не мешкає в належній їй квартирі до теперішнього часу, її речі відсутні в квартирі. Фактично відповідач мешкає в м. Бєлгороді РФ.
Крім того, позивач вказує, що вона, як власник квартири, утримує квартиру, сплачує необхідні кошти за комунальні послуги, при цьому відповідач жодного разу не надавала та не надає кошти на утримання вказаної квартири. На неодноразові прохання до ОСОБА_2 знятися останній з реєстраційного обліку за адресою її квартири, отримувала категоричну відмову.
Відомостей про звернення ОСОБА_1 до суду з аналогічним позовом немає.
06.04.2018 року і 16.05.2018 року суддею направлялися запити щодо підтвердження місця реєстрації відповідача. Отримавши відповідь 24.05.2018 року, ухвалою судді від 25.05.2018 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання на 21.06.2018 року.
21.06.2018 року судове засідання було відкладене до 27.07.2018 року через неявку відповідача.
Позивач ОСОБА_1 03.07.2018 року надала до суду заяву про розгляд даної справи у її відсутність, позов підтримала і просила задовольнити у повному обсязі. Проти заочного рішення суду не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 до суду не зявилася, повідомлялася належним чином про час і місце проведення судових засідань, про що свідчать рекомендовані повідомлення, які повернулися до суду без вручення.
Частина ч.7 ст. 128 ЦПК України передбачає, що у разі ненадання учасниками справи іншої адреси судова повістка надсилається фізичній особі, яка не має статусу підприємця, за адресою місця її проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно вимог ч.1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не значиться.
За таких обставин, виходячи з вищевказаних вимог закону, відповідач вважається повідомленим про судові засідання.
Враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася.
На підставі викладеного, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. ст. 280, 281 ЦПК України.
З'ясувавши позицію позивача, перевіривши матеріали справи, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування квартири від 12.12.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Купянської державної нотаріальної контори Харківської області ОСОБА_8, на праві приватної власності належить квартираза адресою: Харківська область, м. Купянськ, сел. Купянськ-Вузловий, вул. Краснолиманська, 4 «а», кв.18. Договір зареєстрований в реєстрі за № 1-2041 ( а.с. 8).
Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.12.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Купянської державної нотаріальної контори Харківської області ОСОБА_8, позивач значиться власником квартириза адресою: Харківська область, м. Купянськ, сел. Купянськ-Вузловий, вул. Краснолиманська, 4 «а», кв.18 ( а.с. 7).
У вищевказаній квартирі значиться зареєстрованою відповідач ОСОБА_1, згідно довідки за № 136 від 19.03.2018 року ТОВ КК «КомЕнерго-Купянськ» (а.с. 6).
Згідно акту непроживання громадянина за місцем його реєстрації від 19.03.2018 року, складеного комісією в с складі відповідальних працівників ТОВ КК «КомЕнерго-Купянськ» та мешканців, засвідченого належним чином, відповідач ОСОБА_2 з 25.12.2007 року і по теперішній час не проживає в вищезазначеній квартирі (а.с. 5).
З копії виду на проживання іноземного громадянина серії 82 № 0877046, виданого 15.08.2016 року Управлінням Федеральної міграційної служби по Білгородській області вбачається, що відповідач ОСОБА_2 значиться зареєстрованою за адресою: Російська Федерація, х. Калинін, вул. Калинінська, 27 «а» (а.с. 11).
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
За правилами статей 316, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Отже, в викладених вище обставин і норм закону випливає, що підстави, на ґрунті яких позивач набув своє право власності на нерухоме майно, є незмінними, законними та діючими дотепер.
Згідно ч.1, ч.2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України особа може бути визнана у судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України (у випадку тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї протягом 6 місяців) та ст. 405 ЦК України (щодо членів сімї власника житла понад рік).
У даному випадку, відповідач є членом сімї власника майна та будь-яких відомостей про існування підстав збереження за ним житлового приміщення за адресою: Харківська область, м. Купянськ, сел. Купянськ-Вузловий, вул. Краснолиманська, 4 «а», кв.18, суду не наведено.
На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, з цього слідує, що в разі тривалого не проживання особи за місцем реєстрації, що становить перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, власник цього майна має право заявити вимоги, зокрема, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення.
Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Наявні у справі докази свідчать, що відомості про можливі перепони для проживання відповідача ОСОБА_2 у належному позивачу помешканні відсутні, вона добровільно виїхала і там не проживає з 25 грудня 2007 року,тобто більш 10 років, про що свідчить акт непроживання громадянина за місцем його реєстрації від 19.03.2018 року, але з реєстраційного обліку до теперішнього часу у добровільному порядку вона не знімається, а також відсутні підстави для збереження за нею житла. У звязку з чим, суд вважає, що права позивача ОСОБА_1 підлягають захисту, оскільки вона, як власниця нерухомого майна, згідно вимог статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, має право вільно користуватись і розпоряджатися власністю, однак реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_2 у її квартирі перешкоджає цьому, що призводить до порушення її прав.
На підставі цього, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених ОСОБА_1 вимог та необхідність задоволення її позовної заяви.
Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.
Керуючись ст. ст. 81,264,265,280-284,354 ЦПК України, п. 9, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, ст. 391 ЦК України, суд,
Заяву ОСОБА_1 задовольнити.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Купянський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення (п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України).
У відповідності до ч.1 ст. 354 ЦПК України якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений вище строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня проголошення рішення.

На виконання вимог ч. 10 ст. 272 ЦПК України суд повідомляє учасникам справи веб-адресу сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою вони можуть отримати інформацію по даній справі: http://kpm.hr.court.gov.ua/sud2023/gromadyanam/csz/.

Головуючий О.О. Волчек

Повний текст рішення виготовлений 03 серпня 2018 року.