Єдиний унікальний номер 242/5445/17 Номер провадження 22-ц/775/966/2018
Головуючий у 1 інстанції Переясловська Ю.А.
Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів: Азевича В.Б., Краснощокової Н.С.

за участі секретаря судового засідання Кіпрік Х.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмут цивільну справу № 242/5445/17 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»,

на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 квітня 2018 року (суддя Переясловська Ю.А.), ухваленого в приміщенні суду в м. Селидове Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

04 грудня 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», на даний час Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») подало позовну заяву до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 20 лютого 2014 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір № б/н, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. Умови кредитного договору відповідачем належним чином не виконуються, у зв`язку з чим станом на 14 листопада 2017 року заборгованість за кредитним договором становить 26952 грн 70 коп., з яких: 1997 грн 98 коп. - заборгованість за кредитом; 23195 грн 07 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1259 грн 65 коп. - штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 26952 грн 70 коп., а також 1600 грн 00 коп. - витрати за сплату судового збору (а.с. 1-2).

Відповідачем у справі заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог позивача (а.с. 43).

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 12 квітня 2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено.

27 квітня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» через відділ поштового зв`язку подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом під час розгляду справи норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову через пропуск позивачем строку позовної давності, не врахував правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року справа № 6-14цс14 та від 18 червня 2014 року справа № 6-61цс14 в частині початку перебігу позовної давності щодо місячних платежів та повернення кредиту в повному обсязі; суд залишив поза увагою, що строк дії кредитної картки, яка видавалася відповідачу, до червня 2016 року, тому перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки. Враховуючи викладене, вважає помилковим висновок суду про пропуск позивачем строку позовної давності для стягнення заборгованості за кредитом.

08 червня 2018 року відповідач через відділ поштового зв`язку подав відзив на апеляційну скаргу, в обґрунтування якого зазначив, що пам`яткою клієнта та Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна»визначено щомісячний строк виконання зобов`язання за кредитним договором та його мінімальний розмір у відсотковому значенні. Остання дія, що свідчить про визнання ним (відповідачем) боргу відбулась 24 червня 2014 року, тому, з урахуванням правових позицій, викладених в постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15 та від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1926цс15, вважає, що перебіг строку позовної давності за вимогами банку про стягнення заборгованості за кредитом починається з липня 2014 року, та висновки суду в цій частині є правильними. Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017, Апеляційний суд Донецької області ліквідовано.

Частиною 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» визначено, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8 п. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 156).

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 154).

Стаття 3 частина 3 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 368 частина 1 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017), справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Стаття 263 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017), судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 367 частина 1 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20 лютого 2014 року, відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 2000,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 %, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 4-29).

Під час укладення договору відповідач ОСОБА_1 отримав кредитну картку № НОМЕР_2 зі строком дії до 06/16, що не оспорювалось відповідачем під час розгляду справи.

Відповідно до виписки за період з 01 січня 1999 по 01 березня 2018 року (основна карта № НОМЕР_2), ОСОБА_1 здійснював розрахункові операції з використанням зазначеної картки (а.с. 98-100).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 20 лютого 2014 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, станом на 14 листопада 2017 року відповідач має заборгованість за кредитом у розмірі 26952 грн 70 коп., з яких: 1997 грн 98 коп. - заборгованість за кредитом; 23195 грн 07 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1259 грн 65 коп. - штраф (процентна складова) (а.с. 3).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів у сумі 1997 грн 98 коп., оскільки останній раз відповідач користувався кредитним лімітом 24 червня 2014 року, а позивач звернувся до суду з позовом 04 грудня 2017 року. Оскільки позивач пропустив строк звернення до суду з основною вимогою, ним пропущено строк і стосовно додаткових вимог про стягнення процентів та штрафу.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства.

Статтею 626 ЦК України визначено, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 526 ЦК України передбачає, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Нормою ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 ЦПК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є порушенням зобов'язання.

Частиною першою ст. 612 ЦК України передбачено, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частинами 1 та 5 ст. 261 ЦК України визначено, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Матеріалами справи встановлено, що позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Відповідач зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами до червня 2016 року (строк дії карти).

Пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг розділу 2.1.1. «Загальні положення», затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 визначено, що карта діє до останнього дня місяця, зазначеного на ліцьовій стороні карти включно.

Враховуючи, що відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України, приймаючи постанову від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс 14).

Згідно реєстраційного номера вхідного документу, позивач звернувся до суду з вимогою про повернення кредитних коштів за договором 04 грудня 2017 року, тобто строк позовної давності щодо вимоги про повернення кредиту в повному обсязі, з урахуванням строку дії кредитної картки, не сплив, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 1997 грн. 98 коп.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції в частині пропуску строку позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом не ґрунтуються на вимогах закону.

Щодо перебігу позовної давності за вимогою про стягнення процентів за кредитом колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України визначено, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Пунктом 2.1.1.5.5 розділу 2.1.1.5 «Обов`язки клієнта» Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 визначено обов`язок клієнта погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

У разі невиконання зобов`язань за Договором, клієнт зобов`язаний на вимогу банку виконати зобов`язання по поверненню Кредиту (в т.ч. простроченого Кредиту та Овердрафту), оплаті Винагородження банку (п. 2.1.1.5.6 розділу 2.1.1.5 «Обов`язки клієнта» Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256).

Договором № б/н від 20 лютого 2014 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 встановлено обов`язок відповідача в межах строку кредитування до останнього дня червня 2016 року повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними платежами) до 25 числа кожного місяця.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строкукредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу (п. 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12).

Крім того, згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в п. 91 постанови від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення процентів, суд першої інстанції визначив проценти, як додаткове зобов`язання, та вважав, що строк позовної давності для їх стягнення сплив, у зв`язку зі спливом строку позовної давності щодо основного зобов`язання.

Проте, судом першої інстанції залишено поза увагою, що за умовами договору № б/н від 20 лютого 2014 року відповідач мав виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (до останнього дня червня 2016 року), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Матеріалами справи встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 04 грудня 2017 року, тобто з відповідача на користь позивача слід стягнути проценти починаючи з 04 грудня 2014 року по останній день червня 2016 року (строк дії карти).

Розраховуючи заборгованість по процентам за користування кредитом, колегія суддів виходить з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що сторони договору № б/н від 20 лютого 2014 року під час його укладення погодили, що банк надав відповідачу кредит у розмірі 2 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % річних на суму заборгованості за кредитом.

При цьому у розрахунку заборгованості за цим договором, наданого позивачем, зазначена процентна ставка (поточна заборгованість) і процентна ставка (прострочена заборгованість) 30,00%, з 1 вересня 2014 року - 34,80 %, з 1 квітня 2015 року - 43,20 % і відповідно до зазначених ставок розрахована заборгованість за процентами за користування кредитом.

Перевіряючи законність підвищення позивачем процентної ставки за користування кредитом з 01 вересня 2014 року, апеляційний суд виходить з наступного.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що з 01 вересня 2014 року процентна ставка збільшена банком до 34,8 %, з 1 квітня 2015 року - 43,20 %.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6. Розділу 2.1.1.12. «Порядок нарахування та оплати процентів і комісії. Порядок погашення боргових зобов`язань» Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, за користування Кредитом і Овердрафтом Банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами банку, із розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів в році, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 06 червня 2018 року у справі № 325/1163/16-ц (провадження № 61-20225св18), за змістом положень статті 1056-1 ЦК України проценти за кредитним договором нараховуються за користування саме кредитом (кредитними коштами), у зв'язку із чим базою для нарахування процентів є залишок суми основної (поточної та простроченої) заборгованості за кредитом, і проценти за користування кредитом не повинні нараховуватись на заборгованість із раніше нарахованих процентів та на штрафні санкції (частина друга статті 550 ЦК України).

Апеляційний суд дослідивши надані сторонами докази по справі, дійшов висновку що банк не дотримався встановленого порядку повідомлення клієнта про підвищення відсоткової ставки за кредитом, тим самим зробив це в односторонньому порядку, чим порушив вимоги ст. 1056-1 ЦК України.

З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 20 лютого 2014 року вбачається, що відповідач ОСОБА_1, починаючи з 29 серпня 2014 року кредитною карткою не користується, будь-яких грошових витрат, операцій не здійснює, підстави для нарахування йому збільшених процентів за користування кредитом з 01 вересня 2014 року до 2,9 % на місяць (34,8 % на рік) відсутні. Отже, при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати первинно встановлену в договорі процентну ставку 2,5 % щомісяця, що складає 30,00% річних.

Виходячи з диспозитивності цивільного судочинства, враховуючи що з 29 серпня 2014 року заборгованість за кредитом складала 1904,02 грн, прострочена заборгованість за кредитом складала 93,96 грн, які в подальшому не змінювалися, кількість днів за період з 04 грудня 2014 року по 30 червня 2016 року складає 574 дня, проценти за користування кредитом за вказаний період складають 955 грн 70 коп (1904,02х 30,00% : 360 днів х 574 дня) + (93,96х 30,00% : 360 днів х 574 дня).

Вказана сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Аргументи відзиву відповідача про те, що перебіг позовної давності за вимогами банку про стягнення заборгованості за кредитним договором починається з липня 2014 року, оскільки останній платіж ним здійснений 24 червня 2014 року, що відповідає правовим позиціям, викладеним в постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15 та від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1926цс15 є безпідставними, оскільки вказані відповідачем правові позиції стосуються застосування ст. 259 ЦК України (збільшення позовної давності).

У частині 1 ст. 611 ЦК України закріплено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до пункту до п. 2.1.1.7.6. Розділу 2.1.1.7. «Відповідальність сторін» Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених діючим Договором, більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн та 5 % від суми позову.

Проте, нараховуючи відповідачу штрафні санкції банк не врахував наступне.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 №1669-VII, який набрав чинності 15 жовтня 2014 року.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

З метою забезпечення реалізації ст.2 Закону, Національний банк Українилистом від 05 листопада 2014 року №18-112/64483 «Про скасування пені та штрафів за договором кредиту під час АТО» повідомив усі банки про необхідність неухильно дотриматися вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та про відповідальність керівників банків за їх невиконання.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р.

Згідно із підпунктом 22 п.1 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р до зазначених населених пунктів також належить с. Курахівка (Селидівська міська рада).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що місце реєстрації та проживання відповідача ОСОБА_1 зареєстроване у с. Курахівка Донецької області з 19 лютого 1999 року (а.с. 30).

Таким чином, враховуючи вимоги Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. №1669-VII, у задоволенні вимог банку про стягнення з відповідача штрафу слід відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання до суду першої інстанції позовної заяви, позивач сплатив судовий збір відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла на час подання позовної заяви) у розмірі 1600 грн (а.с. 36).

З апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі, встановленому пп.1, 6 п.1 ч.2 ст.4 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла на час подання апеляційної скарги) у розмірі 2400 грн (а.с. 125).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір за подання позовної заяви в сумі 175 грн 34 коп. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) та судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 263 грн (пропорційно задоволених вимог апеляційної скарги).

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, рішення постановлено з порушенням норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та неправильним застосування норм матеріального права, тому судове рішення підлягає скасуванню з ухвалення нового про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 квітня 2018 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації: 85490, АДРЕСА_1, буд. 40, РНОКПП НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: 01001, м.Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість за кредитом у сумі 1997 (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто сім) гривень 98 копійок, заборгованість за процентами за період з 04 грудня 2 2014 року по 30 червня 2016 року у сумі 955 (дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 70 копійок, а разом 2953 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят три) гривень 68 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації: 85490, АДРЕСА_1, буд. 40, РНОКПП на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: 01001, м.Київ, вул. Грушевського, 1Д, ), судовий збір за подання позову в сумі 175 (сто сімдесят п`ять) гривень 34 копійки, судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 263 (двісті шістдесят три) гривень, а разом 438 (чотириста тридцять вісім) гривень 34 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 31 липня 2018 року.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді: В.Б. Азевич

Н.С. Краснощокова