Справа № 467/1010/18
10.12.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючого судді Кірімової О.М.
за участю секретаря Сіваченко Ю.І.
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка цивільну справу за позовною завою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком,
Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим будинком АДРЕСА_1
Свої вимоги мотивує тим, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1. В даному житловому будинку, крім позивача, зареєстровані також колишня дружина сина, тобто невістка позивача, ОСОБА_3, та її донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, які на теперішній час у родинних відносинах із позивачем не перебувають. Відповідачі більше двох років за місцем реєстрації не проживають, витрати по утриманню майна, не несуть, їх особистих речей в будинку немає. Добровільно знятись з реєстрації місця проживання у будинку позивача відповідачі не бажають.
Вказані обставини створюють позивачу перешкоди в користуванні житлом та його утриманні.
Посилаючись на відсутність відповідачів за місцем реєстрації понад передбачений законом строк, та на норми ст.ст. 150, 174 ЖК України та ст. 405 ЦК України, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 27 вересня 2018 року відкрито провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання.
Відповідачі правом подання відзиву на позовну заяву, не скористалися.
Ухвалою суду від 06 листопада 2018 року справу призначено до розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначив, що позивачу на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_3 була дружиною сина позивача, а ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_3 З 2015 року, остання забравши дитину та свої речі. добровільно покинула житловий будинок та виїхала до Республіки Крим, до своїх батьків. На теперішній час відповідачі право користування житловим будинком не реалізували, участі по утриманню житла не несуть, їх речей в житловому будинку немає, на даний час відповідачі у спірному житловому приміщенні не проживають. За такого вважає, що ОСОБА_3, та її донька ОСОБА_4втратили право на користування житловим приміщенням, а саме в житловому будинку АДРЕСА_1 Миколаївської області.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, вислухавши позивача, його представника, свідка ОСОБА_5, з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв'язку, керуючись принципом верховенства права, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1, що підтверджується на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06 травня 2010 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06 травня 2010 року (а.с. 8-9).
Як вбачається із копії домової книги (а.с. 10-13) ОСОБА_3, ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: будинок АДРЕСА_1 10 липня 2015 року.
Згідно довідки, виданої Костянтинівською сільською радою Арбузинського району Миколаївської області від 22 серпня 2018 року за № 1237. до складу сім'ї ОСОБА_1 входять: дружина ОСОБА_6, син ОСОБА_7, колишня невістка, дружина сина ОСОБА_3, донька колишньої дружини сина ОСОБА_4, які зареєстровані по АДРЕСА_1 (а.с. 14).
Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_2 (а.с. 15), шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було розірвано 17 травня 2016 року в Арбузинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 03.
Актами обстеження домоволодіння від 15 листопада 2016 року, 02 червня 2017 року, 18 січня 2018 року, 28 серпня 2018 року, в присутності депутата Костянтинівської селищної ради ОСОБА_8 та двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_9 встановлено, що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 за вказаною адресою: будинок АДРЕСА_1 не проживають понад 2 роки (а.с. 16-19).
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду показала, що з позивачем є сусідами. ОСОБА_3 є його колишньою невісткою, а ОСОБА_4 є дочкою невістки. Дійсно відповідачі проживали за: будинок АДРЕСА_1, однак більше, як два останніх роки за вказаною адресою не проживають. Їй відомо, що особистих речей у спірному житловому будинку не має, а також позивач не чинить відповідачам перепон у користуванні житлом. Останні добровільно покинули житло, оскільки не склалося сімейне життя із сином позивача. Свідок зазначила, що відповідачі виїхали до Автономної Республіки Крим, до своїх родичів, однак конкретне місце їх проживання, свідку не відомо.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди,відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до ч. 1ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статей 379, 380 ЦК України, об'єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.
Статті 150, 156, 174 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї.
До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до ст. 174 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин з власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.
Враховуючи, що у судовому засіданні встановлено той факт, що відповідачі не ведуть спільне з власником житла господарство, не проживають у вказаному житловому будинку понад 2 роки, належних доказів на підтвердження факту не проживання відповідачів у спірному житловому будинку без поважних причин, матеріали справи не містять, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 704, 80 грн. (а.с. 5).
Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.
Враховуючи, що позов задоволено, тому з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений судовий збір по 352 грн. 40 коп. з кожного.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд
Позовну заву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком, задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право на користування житловим будинком АДРЕСА_1
Стягнути із ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 352 грн. 40 коп. з кожного сплачених судових витрат на користь ОСОБА_1.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене позивачем та іншими учасниками справи шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 (код платника податків НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1).

Відповідач: ОСОБА_3, (код платника податків невідомий, місце реєстрації: АДРЕСА_1).

Відповідач: ОСОБА_4, (код платника податків невідомий, місце реєстрації: АДРЕСА_1).

Суддя Арбузинського

районного суду О.М.Кірімова