Справа №173/2452/18
Провадження №2/173/1240/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої - судді Петрюк Т.М.

При секретарі - Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашова Г.В. про визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

09.10.2018 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1, з позовом про визнання права власності в порядку спадкування до відповідача Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашова Г.В.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10.10.2018 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 01.11.2018 року.

Відповідач в установлений строк відзиву на позовну заяву не надав.

Третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, письмові пояснення суду не надала.

Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай) площею 4.41 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом та зобов'язати нотаріуса видати їй свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно земельну частку (пай) площею 4.41 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилаються на наступне: ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла її бабуся ОСОБА_4.

На час смерті бабусі відкрилась спадщина на спадкове майно, в тому числі і на земельну частку (пай) площею 4.41 умовних кадастрових гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Після смерті бабусі спадкоємцем її майна був її батько ОСОБА_5, але в зв'язку з хворобою він не прийняв спадщину та не оформив своїх спадкових прав та помер ІНФОРМАЦІЯ_4. На момент смерті батька вона проживала разом з ним

10.09.2018 року вона звернулась до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте, постановою приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу від 13.09.2018 р року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену вище земельну ділянку в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищевказану земельну ділянку, що й стало підставою звернення до суду.

Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін.

Відповідач в установлений строк надав заяву згідно якої будь-яких заперечень з приводу задоволення позовних вимог не надав.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору письмових пояснень суду не надала. Вимоги за ухвалою суду від 10 жовтня 2018 року про надання суду копії спадкової справи не виконала.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла бабуся позивача ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Факт родинних відносин між позивачкою та померлою підтверджується копіями свідоцтв про народження та про укладення шлюбу. А саме: відповідно до свідоцтва про народження позивачки ( дошлюбне прізвище ОСОБА_6,) вбачається, що батьком позивачки записаний ОСОБА_5. Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, його матір'ю вказана ОСОБА_4. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб встановлено, що позивач ОСОБА_6, 11.11.2011 року уклала шлюб із ОСОБА_7, та після реєстрації шлюбі змінила прізвище на ОСОБА_7. Таким чином позивачка є онукою померлої ОСОБА_4, що підтверджується документально.

Після смерті ОСОБА_4, відкрилась спадщина на спадкове майно в тому числі і земельну частку (пай) площею 4.41 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

10.09.2018 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте, постановою приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу від 13.09.2018 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену вище земельну ділянку в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищевказану земельну ділянку, що підтверджується постановою державного нотаріуса.

Відповідно до повідомлення відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління держгеокадасту у Дніпропетровській області від 12.09.2018 року № 215/103-18 встановлено, що станом на 31.12.2012 року за даними відділу ОСОБА_4 отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) НОМЕР_2, виданий Верхньодніпровською районною державною адміністрацією від 23 січня 1997 року розміром 4.41 в умовних кадастрових гектарах на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Державний акт на право власності на земельну ділянку взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) не видавався.

Судом встановлено, що за життя у ОСОБА_4, виникло право на земельну частку (пай) , так як на її ім'я був виготовлений сертифікат на право на земельну частку (пай) НОМЕР_2, виданий Верхньодніпровською районною державною адміністрацією від 23 січня 1997 року розміром 4.41 в умовних кадастрових гектарах на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, який отриманий ОСОБА_4

Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720 від 08.08.1995 року - право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства.

Згідно з п. п. 3, 4, 7 вищевказаного Указу Президента України, вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначалася виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією.

За правилами статей 20, 21, 24 Закону України "Про власність" (чинного на час видачі державного акта на право колективної власності на землю) суб'єктами права колективної власності на землю були колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. У майні, що належить кооперативу (колгоспу, радгоспу), визначалися частки членів цього кооперативу (колгоспу, радгоспу).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати па право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Відповідно до ст.3 Закону України « Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», особи, власники сертифікатів на право на земельну частку /пай/, які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Відповідно до ч.1 ст. 2 вищевказаного Закону України основним документом, що посвідчує право на земельну частку /пай/ є сертифікат на право на земельну частку /пай/ виданий районною /міською/ державною адміністрацією.

Відповідно до ч.2 ст.2 вищевказаного Закону України, документами, що посвідчують право на земельну частку /пай/, також є рішення суду про визнання права на земельну частку /пай/.

Так як ОСОБА_4, був вданий сертифікат на право на земельну частку (пай) НОМЕР_2, виданий Верхньодніпровською районною державною адміністрацією від 23 січня 1997року розміром 4.41 в умовних кадастрових гектарах на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області відповідно у неї виникло право на зазначену земельну частку (пай). Дане право продовжувало існувати на час смерті ОСОБА_4. В свою чергу право власності на вищезазначену земельну частку (пай) у ОСОБА_4, не виникло, так як Державний акт на право на земельну частку (пай) на її ім'я не видавався.

Такими чином до складу садкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_4,. входить не земельна ділянка (пай) розміром 4.41 у умовних кадастрових гектарах на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, а право на зазначену вище земельну частку (пай).

Позивач реалізуючи своє право на отримання земельної ділянки звернувся до державного нотаріуса Верхньодніпровської районної нотаріальної контори з метою отримання спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_4, а саме на земельну частку (пай). Проте, постановою державного нотаріуса від 13.09.2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, так як позивачем не наданий правовстановлюючий документ на земельну ділянку (пай).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Судом встановлено, що позивач є онукою померлого та спадкоємцем за законом за правом представлення відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України, так як батько позивачки ОСОБА_5, помер ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть та про народження.

Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її.

Позивач є спадкоємцем за законом за правом представлення, бажає прийняти спадщину після померлої бабусі ОСОБА_4, та подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Інших спадкоємців судом не встановлено, так як із постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину не вбачається, що крім заявниці із заявами про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину звертались ще й інші особи, спадкова справа за ухвалою суду третьою особою суду не надана.

За наведених вище обставин судом встановлено наявність підстав для визнання за позивачкою права на спадкове майно. Проте вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково та визнати за позивачкою не право власності на земельну ділянку (пай) розміром 4.41 в умовних кадастрових гектарах на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, а право на земельну частку (пай) розміром 4.41 в умовних кадастрових гектарах на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області після смерті бабусі - ОСОБА_4, так як на день смерті у померлої було лише право на земельну частку пай, а не право власності ні на зазначену вище земельну ділянку. Право на земельну частку пай) розміром 4.41 в умовних кадастрових гектарах на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області входить до складу спадщини, щао залишилась після смерті ОСОБА_4

Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог про зобов'язання приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашову Г.В., видати позивачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно земельну частку (пай) площею 4.41 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області суд не вбачає підстав для їх задоволення. Так як позивачем поставлені в позовній заяві дві взаємовиключаючі вимоги: про визнання права власності на спадкове майно та зобов'язання нотаріуса вчинити дію по видачі свідоцтва про право на спадщину. Судом ухвалюється рішення про часткове задоволення вимог позивачки про визнання за нею права на спадкове майно, тому за даних обставин покладання обов'язку на нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину не потребується. Крім того позивач не має правовстановлюючого документу, який посвідчує право спадкодавця на спадкове майно, що є перешкодою у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом і нотаріус цілком законно відмовила заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 704.80 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача, а необхідність звернення до суду виникла в зв'язку з неналежним зберіганням правовстановлюючого документу спадкодавцем.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашова Г.В. про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити частково

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1, право в на земельну частку (пай), площею 4.41 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті бабусі - ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704.80 грн., покласти на позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасники справи, яким копія рішення не була вручена у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідної копії рішення суду

Повний текст рішення виготовлений 01 листопада 2018 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване: 01.11.2018 року

Оприлюднене: 07.11.2018 року

Дата набрання законної сили: 04.12.2018 року