АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 538/1621/14-ц Номер провадження 22-ц/786/890/18Головуючий у 1-й інстанції Бондарь В. А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Хіль Л.М., Абрамова П.С., при секретарі: Гавриленко Л.М., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 31 січня 2018 року по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на незавершене будівництво та зустрічними позовними заяви ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на будівельні матеріали, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на незавершене будівництво. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 14.07.2004 року між нею та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1003 га по вулиці Кирпоноса, 9а у м. Заводське Лохвицького району Полтавської області, який посвідчений ОСОБА_5, приватним нотаріусом Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області, зареєстрованого в реєстрі № 954. На вказаній земельній ділянці, при укладенні вищезазначеного договору купівлі-продажу земельної ділянки, було незавершене будівництво житлового будинку, готовністю 5% з господарськими спорудами та будівлями. При нотаріальному посвідченні зазначеного договору нотаріусом було розяснено, що на даний час неможливо посвідчити договір купівлі-продажу на будівлі, які знаходяться на земельній ділянці у звязку з тим, що вони не зареєстровані належним чином в бюро технічної інвентаризації. Після оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки, позивачка почала відкрито та безперервно користуватися даним домоволодінням і проживати в літній кухні «времянці», де і проживає до цього часу. За час проживання у вищезазначеному домоволодінні, тобто з 14.07.2004 року, понад 10 років здійснила капітальний ремонт будівель, які малися на території земельної ділянки, здійснила газифікацію та провела воду. Таким чином вважає, що вона набула право власності на це майно незавершеного будівництва за набувальною давністю, у звязку з чим вона вимушена звернутися до суду з цим позовом.

Позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за будівельні матеріали. В обґрунтування позовної заяви зазначили, що позивачка, як покупець незавершеного будівництва, у вигляді будівельних матеріалів, не виконує свого обовязку щодо оплати отриманого товару, в звязку з чим просили суд стягнути з відповідачки вартість за будівельні матеріали у сумі 71990,00 грн. кожному.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 31 січня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на незавершене будівництво відмовлено за необґрунтованістю.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на будівельні матеріали відмовлено у звязку зі спливом строку позовної давності.

Додатковим рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 17 квітня 2018 року стягнуто з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 719,90 гривень.

З рішенням суду першої інстанції не погодилася ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 31 січня 2018 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на будівельні матеріали, скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні їх позовних вимог за необґрунтованістю. Апелянт вважає, що рішення суду не відповідає обставинам справи, оскільки позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо стягнення коштів за будівельні матеріали є необґрунтованими по своїй суті і саме з цих підстав суд першої інстанції мав би відмовити у їх задоволенні.

Окрім того, з рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 31 січня 2018 року не погодилися ОСОБА_3, ОСОБА_4 та подали на нього апеляційну скаргу, в якій прохали оскаржуване судове рішення скасувати та постановити нове рішення, яким їх позовні вимоги до ОСОБА_2 про стягнення коштів за будівельні матеріали, задовольнити. Апелянти вважають, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказують на те, що судом не вірно застосовано положення ч.4 ст. 267 ЦК України про застосування строку давності.

Відповідачі по первісному позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали відзив на апеляційну скаргу, в якому прохали апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 31 січня 2018 року в частині відмови у зустрічних позовних вимогах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за будівельні матеріали скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Судове засідання проводилося в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення сторін згідно положень передбачених ч.13 ст.7 ЦПК України, та ч.1 ст. 369 ЦПК України, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційних скарг, приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно положень ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 оскаржують рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за будівельні матеріали, а тому рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 31 січня 2018 року перевіряється лише в межах доводів апеляційних скарг у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України та розяснень які містяться у п.п.14-15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку».

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 14.07.2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1003 га по вулиці Кирпоноса, 9а у м. Заводське Лохвицького району Полтавської області. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області - ОСОБА_5, та зареєстрований в реєстрі №954.

Відповідно до довідки від 15.12.1999 року №593, виданої Лубенським МБТІ на вищезазначеній земельній ділянці на момент продажу знаходився недобудований житловий будинок готовністю 13%, з господарськими побудовами та спорудами літня кухня «Б», погріб «В», сарай «Г», огорожа №1 (а.с.17).

При нотаріальному посвідченні зазначеного договору нотаріусом сторонам було розяснено, що на даний час неможливо посвідчити договір купівлі-продажу на будівлі, які знаходяться на земельній ділянці у звязку з тим, що вони не зареєстровані належним чином в бюро технічної інвентаризації.

Зважаючи на викладене 14.02.2004 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у простій письмовій формі оформили договір купівлі-продажу відповідно до якого ОСОБА_3 зобовязувався передати у власність ОСОБА_2 літню кухню, погріб будівлі сараю та сажу, фундамент під хату (а.с.5).

Згідно технічного паспорту на незавершене будівництво житлового будинку з господарськими будівлями №9 «а» по вулиці Кирпоноса в м. Червонозаводське Лохвицького району Полтавської області, виготовленого ПП «Бюро послуг та консультацій» від 18.04.2014 року на замовлення ОСОБА_2 (а.с.6-9) вбачається, що даний обєкт незавершеногобудівництва не зареєстрований.

Після оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки, позивачка почала відкрито та безперервно користуватися даним домоволодінням, здійснила капітальний ремонт будівель, які малися на території земельної ділянки, здійснила газифікацію та провела воду, проживає там і до цього часу.

Судом також встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 07.10.1979 року, зареєстрованого Червонозаводським ВРАЦС Лохвицького району Полтавської області, актовий запис №90, вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є подружжям (а.с.18).

На підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 14.11.1990 року, виданого на підставі рішення виконкому Заводської міської ради, ОСОБА_3 виділена земельна ділянка загальною площею 600 м? для індивідуального житлового будівництва по вул. Кирпоноса, 9-а у м. Заводське Лохвицького району Полтавської області (а.с.20-23).

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №50 від 31.10.2016 року вартість будівельних матеріалів обладнання, виробів, конструкцій, що задіяні в будівництві обєктів нерухомого майна, що розташовані по вул. Кирпоноса, 9-а у м. Заводське Лохвицького району Полтавської області станом на 14.07.2004 року становила 24597 грн. Вартість будівельних матеріалів обладнання, виробів, конструкцій, що задіяні в будівництві обєктів нерухомого майна, що розташовані по вул. Кирпоноса, 9-а у м. Заводське Лохвицького району Полтавської області станом на момент дослідження становить 58414 грн. Вартість будівельних робіт, які проведені у звязку з будівництвом вищевказаних будівель станом на 14.07.2004 року складала 32089,00 грн., вартість будівельних робіт, які проведені у звязку з будівництвом вищевказаних будівель станом на момент дослідження складає 85566,00 грн., усього 143980,00 грн. (а.с.75-116).

Так, позивачі за зустрічними позовами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звертаючись до суду позовами до ОСОБА_2 про стягнення коштів за будівельні матеріали, на обґрунтування своїх вимог зазначили, що позивачка, як покупець незавершеного будівництва, у вигляді будівельних матеріалів, не виконує свого обовязку щодо оплати отриманого товару, в звязку з чим просили суд стягнути з відповідачки вартість за будівельні матеріали у сумі 71990,00 грн. кожному.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимогах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд першої інстанції погоджуючись із обґрунтованістю заявлених позовних вимог, враховуючи, що представником позивача за первісним позовом заявлено про застосування строків позовної давності у спірних правовідносинах, прийшов до висновку про задоволення клопотання, а тому відмовив у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за будівельні матеріали із підстав спливу позовної давності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в цілому прийшов до правильних висновків, щодо відсутності підстав для задоволення зустрічних позовних вимог, проте наведені в рішенні суду мотиви та норми матеріального і процесуального права, не відповідають фактичним обставинам справи та сформовані на підставі неправильної оцінки зібраних доказів по справі, а тому рішення суду в цій частині підлягає заміні шляхом наведення належних норм матеріального і процесуального права, які є підставою для відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог з мотивів їх безпідставності.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права (у разі його порушення, невизнання або оспорювання) та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За відсутності порушення суб'єктивного права чи інтересу або ж за відсутності самого суб'єктивного права позовна давність застосовуватись не може.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен зясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до ст.ст. 626, 628, 638-640 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Статтями 655-657 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Так, з наданих матеріалів справи вбачається, що на момент укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, предмет даного договору існував у вигляді будівельних матеріалів і обладнань, право власності останнього на які підтверджувалося відповідною документаціє про надання йому у користування для забудови земельну ділянку, надання дозволу на забудову та техдокументацією на незавершене будівництво.

Виходячи зі змісту норм цивільного законодавства для договору купівлі-продажу такого товару, істотними є умови про предмет договору, про ціну товару та порядок його оплати, строк дії договору, обовязки сторін повязані з передачею/прийняттям товару, момент виникнення права власності у покупця та інше.

Аналіз змісту договору укладеного між сторонами, вказує на те, що даний договір не дивлячись на його назву фактично є одностороннім та полягає у передачі власником майна іншій особі. При цьому є незрозумілим, що є предметом договору та чи має право ОСОБА_3 на продаж товару у зазначеному в договорі виді на момент його укладення.

Наявність зазначених сумнівів у змісті договору, відсутність домовленостей сторін щодо інших істотних умов, які притаманні договору купівлі-продажу, на думку колегії суддів, дає підстави для висновку про те, що наявний між сторонами договір, саме як договір купівлі-продажу є неукладеним, а тому не є підставою для виникнення між позивачем та відповідачем прав та обовязків сторін договору купівлі-продажу.

За таких обставин зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення з позивачки вартості будівельних матеріалів і обладнання виходячи з положень ст. ст. 655, 691-692 ЦК України, є безпідставними та не підлягають до задоволення. Відповідно доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 та доводи апелянтів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 31 січня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на будівельні матеріали підлягає зміні.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 31 січня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на будівельні матеріали змінити, вважаючи правильним застосування норм матеріального права, зазначених в мотивувальній частині рішення суду.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 19 липня 2018 року.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_6 /підпис/ ОСОБА_7

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1

З оригіналом згідно: