АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/361/18 Номер провадження 22-ц/786/1614/18Головуючий у 1-й інстанції Шелудяков Л. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Панченка О.О.,

суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 14 травня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Шелудякова Л.В., в м. Полтава із складанням повного тексту судового рішення дата не вказана, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору № б/н від 20.12.2006 року, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року ПАТ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором. Позов обгрунтовано тим, що 20.12.2006 року між ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір № б/н, відповідно до умов якого, відповідач отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов'язань за вказаним договором, станом на 31.12.2017 року утворилася заборгованість у сумі 14942,61 грн., з яких: 2424,92 грн. заборгованість за кредитом; 8131,49 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3198,46 грн. - заборгованість по комісії та пеня, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 687,74 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 14942,61,95 грн.

Під час розгляду справи в місцевому суді позивач підтримав позов, а відповідач позов не визнала посилаючись на збіг строку позовної давності.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 14 травня 2018 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору №б/н від 20.12.2006 року відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, його оскаржило ПАТ КБ «ПриватБанк», яке в апеляційній скарзі посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило судове рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апелянт вказує, що висновок місцевого суду щодо застосування позовної давності є невірним, оскільки по-перше: за змістом норм матеріального права, що регулюють питання застосування позовної давності не передбачено відмову у позові з підстав порушення позовної давності разом із підставою відмови через безпідставність заявлених матеріально-правових вимог, оскільки пропуск позовної давності для звернення до суду є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову; по-друге: наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості, наданий банком, є належним та допустимим доказом в підтвердження позовних вимог; по-третє: суд не звернув уваги на те, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі, починається із наступного дня після спливу дії картки. ОСОБА_4 вказує, що термін позовної давності має відраховуватись з 01.09.2016 року, оскільки термін дії картки визначено до 31.08.2016 року.

За наведених обставин, вважав застосування судом строку позовної давності помилковим.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом матеріального або процесуального права.

Встановлено, що 20.12.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання банківських послуг № б/н, що складається з Заяви клієнта, Памятки клієнта, «Умов та Правил надання банківських послуг», а також ОСОБА_4. За умовами кредитного договору банк надав відповідачу кредит у розмірі 1400 грн., який було збільшено до 2500 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок № 231674 зі сплатою 3 % на місяць на залишок заборгованості з терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто до 12.2009 року. (а.с. 10 - 16).

04.04.2013 року ОСОБА_2 підписано нову анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг на надання нової картки № 840115, зі строком дії до 08.2016 року.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованість за спірним кредитним договором станом на 31.12.2017 року складає:

-2424,92 грн. - заборгованості по кредиту,

-8131,49 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

-3198,46 грн. пеня та комісія;

-250 грн. - штраф (фіксована частина);

-687,74 грн. штраф (процентна складова). (а.с.6 - 9).

Всього: 14942,61 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що позивачем не було доведено наявності заборгованості по вищевказаному кредитному договору, а наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом у справі.

Крім того, місцевий суд вважав, що в позові необхідно відмовити, оскільки ОСОБА_3 звернувся до суду поза межами строку позовної давності. Судом встановлено, що ОСОБА_2, останній платіж по картці № 231674 було здійснено 13.01.2014 року, а з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду лише 15.02.2018 року, а отже строк позовної давності минув.

Відповідно до ст. 263 ЦК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення вищевказаним вимогами не відповідає.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не було доведено обґрунтованості позову та одночасно вважав, що позивач звернувся з позовом з пропуском строку позовної давності. Проте, відмова в задоволенні позову у звязку з недоведеністю позовних вимог є самостійною підставою для цього.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до кредитного договору, укладеного між сторонами 20.12.2006 року, відповідач ОСОБА_2 отримала кредитну картку №231674 із встановленим кредитним лімітом у розмірі 1400 грн., який було збільшено до 2500 грн., з терміном дії до 12.2009 року, а 04.04.2013 року отримала іншу картку №840115 з терміном дії до 08.2016 року. (а.с. 10, 76).

Відповідно до пункту 6.5. Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії.

Згідно пункту 6.6 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт зобов'язується у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до Пункту 9.4. у випадку перевищення платіжного ліміту по карті і непогашення його клієнтом протягом 6 місяців, картка закривається, подальше відновлення дії картки можливе лише після повного погашення заборгованості клієнтом.

Пунктом 9.6 визначено, що при відсутності на картковому рахунку картки грошових коштів у розмірі, достатньому для оплати послуг банку для продовження дії картки і при не зарахуванні грошових коштів протягом 3 місяців з моменту закінчення строку дії картки, банк стягує комісію за обслуговування рахунку згідно дійсним тарифам. Така комісія стягується банком, після закінчення вказаного строку, кожного місяця. У випадку якщо залишок на картковому рахунку менший від розміру комісії, встановленої тарифами банку, то розмір комісії за обслуговування карткового рахунку встановлюється у розмірі залишку коштів на картковому рахунку держателя. При нульовому залишку грошових коштів на неактивному картковому рахунку такий закривається.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Вбачається, що ОСОБА_2 користувалася кредитними коштами, проте вчасно погашення заборгованості по кредитному договору не здійснювала, чим порушила умови договору.

В підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.12.2006 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав розрахунок заборгованості з якого вбачається, що станом на 31.12.2017 рік за ОСОБА_2 рахується заборгованість у сумі 14942,61 грн., яка складається, з: 2424,92 грн. - заборгованості по кредиту, 8131,49 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3198,46 грн. пеня та комісія; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 687,74 грн. штраф (процентна складова).

Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про недопустимість вказаного розрахунку на підтвердження наявної заборгованості за кредитним договором, оскільки, у розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України даний розрахунок є належним доказом у справі, який відповідачем не спростовано.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, про наявність у відповідача невиконаних зобовязань перед позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. (а.с. 50).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четвертастатті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина другастатті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Відповідно до статті 266 та частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно виписки з особового рахунку ОСОБА_2 вбачається, що надходження готівки за платіжною карткою № 231674 по погашенню заборгованості здійснено 02.10.2008 року на суму 250 грн., а переказ коштів на карту №840115 здійснено 13.01.2014 року, після чого грошові зобов'язання за договором нею не виконувались.

Пред'являючи позов 15.02.2018 року, позивач пропустив, як загальний так і спеціальний строк позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі, починається із наступного дня після спливу дії картки, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки в даному випадку право позивача на звернення до суду за захистом свого права виникає з моменту несплати чергового платежу, що відповідає висновку викладеному в постанові Верховного Суду від 16 квітня 2018 року у справі № 570/1327/17.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції невірно визначився з характером спірних правовідносин, та застосував матеріальний закон, який не підлягає застосуванню одночасно, в звязку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 14 травня 2018 року скасувати з постановлення нового про відмову в задоволенні позовних вимог в звязку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 369, 374, ч.1 п.2, 376, ч.1 п. п. 3, 4, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 14 травня 2018 року скасувати.

Постановити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору № б/н від 20.12.2006 року відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підписи/ Т.В Одринська

ОСОБА_5

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _____________ ОСОБА_1

Повний текст постанови суду виготовлено 02 серпня 2018 року.