Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 420/2067/17
Провадження № 22ц/782/525/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Гаврилюк В.К.

за участю секретаря судового засідання Єгорової О.П.

учасники справи:

позивач ОСОБА_2

представник позивача ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4 селищна рада Новопсковського району Луганської області

представники відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6

третя особа ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення

Новопсковського районного суду Луганської області від 24 квітня 2018 року, ухваленого у складі судді Проньки В.В. в залі судових засідань Новопсковського районного суду Луганської області у смт. Новопскові

у справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4 селищної ради Новопсковського району Луганської області про скасування рішень та зобовязання вчинити певні дії, третя особа ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 селищної ради Новопсковського району Луганської області, третя особа ОСОБА_7, в якому просив:

скасувати рішення ОСОБА_4 селищної ради від 22.09.2017 р. № 23/5 про надання дозволу ОСОБА_7 на розробку технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану в межах населеного пункту із земель комунальної власності житлової та громадської забудови, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в ОСОБА_4 селищній раді за адресою: смт. Білолуцьк, вул. Гагаріна, 16 Новопсковського району Луганської області;

скасувати рішення ОСОБА_4 селищної ради від 22.09.2017 р. № 23/6 про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану в межах населеного пункту із земель комунальної власності житлової та громадської забудови, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в ОСОБА_4 селищній раді за адресою: смт. Білолуцьк, вул. Гагаріна, 16 Новопсковського району Луганської області;

зобовязати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану в межах населеного пункту із земель комунальної власності житлової та громадської забудови, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в ОСОБА_4 селищній раді за адресою: смт. Білолуцьк, вул. Гагаріна, 16 Новопсковського району Луганської області з урахуванням висновків суду та у відповідності до вимог законодавства.

В обґрунтування позову зазначив, що оскаржувані ним рішення є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки на підставі рішення ОСОБА_4 селищної ради № 98 від 22.11.1990 року він є користувачем земельної ділянки площею 700 кв.м., розташованої за адресою: смт. Білолуцьк, вул. Гагаріна, 16 Новопсковського району Луганської області, що підтверджено договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку та обслуговування на праві приватної власності. В подальшому за вказаною адресою ним було побудовано житловий будинок, однак в експлуатацію будинок введено не було.

31 липня 2003 року ухвалою Новопсковського районного суду була затверджена мирова угода ОСОБА_8 та ОСОБА_2 по справі №2-286 про поділ спільно нажитого майна, згідно якої право власності на спірний будинок було визнано за ОСОБА_8

09.09.2003 року Новопсковським РБТІ на підставі зазначеної ухвали про затвердження мирової угоди було здійснено реєстрацію права власності на спірне домоволодіння за ОСОБА_8

02.10.2003 року ОСОБА_8 згідно договору дарування подарувала, а ОСОБА_9 прийняв у дар житловий будинок розташований за адресою: смт. Білолуцьк, вул. Гагаріна, 16 Новопсковського району Луганської області. Та 10.10.2003 року державна реєстрація права власності на цей будинок була проведена за ОСОБА_9

07.09.2006 року ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області за нововиявленими обставинами було скасовано ухвалу Новопсковського районного суду Луганської області від 31.07.2003 року про затвердження мирової угоди про поділ майна подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_2 При цьому судом встановлено, що право власності на новостворений житловий будинок підлягає реєстрації за умови надання нотаріально посвідченого договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої ради акт про прийняття будинку в експлуатацію.

29.07.2007 року постановою Донецького апеляційного адміністративного суду було скасовано постанову Новопсковського районного суду Луганської області від 12.09.2007 року у справі 2а-24/2007, рішення виконкому ОСОБА_4 селищної ради № 137 від 09.09.2003 року «Про введення в експлуатацію індивідуального житлового будинку по вул. Гагаріна, буд 16, селище ОСОБА_4» було скасовано та зобовязано голову виконкому ОСОБА_4 селищної ради розглянути його заяву від 18.12.2006 року, 19.01.2007 року про складання акту закінчення будівництва та введення в експлуатацію житлового будинку.

29.04.2009 року згідно договору купівлі-продажу житлового будинку посвідченого ОСОБА_10, нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу, ОСОБА_9 продав вищезазначений житловий будинок третій особі по справі ОСОБА_7, та 06.05.2009 року державна реєстрація права власності на цей будинок була проведена за нею.

Враховуючи, що житловий будинок, розташований за адресою: смт. Білолуцьк, вул. Гагаріна, 16 Новопсковського району Луганської області до теперішнього часу не прийнято в експлуатацію, то право власності на нього не виникає. Всі наступні дії повязані з реєстрацією права власності є похідними , а тому являються незаконними.

Враховуючи викладене, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 24 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 селищної ради Новопсковського району Луганської області про скасування рішень та зобовязання вчинити певні дії, третя особа ОСОБА_7, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1920,00 грн. (одна тисяча девятсот двадцять гривень 00 копійок).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що право користування земельною ділянкою не є самостійним , так як обовязковою умовою для його виникнення є наявність у особи права власності на нерухоме майно яке розташоване на цій земельній ділянці.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 24 квітня 2018 року з підстав неправильного застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неправильно застосовано норми ч. 2 ст. 377 ЦК України та ч. 2 ст. 120 ЗК України. Позивач є єдиним користувачем земельної ділянки площею 700 кв.м., розташованої за адресою: смт. Білолуцьк, вул. Гагаріна, 16 Новопсковського району Луганської області, право користування не припинено, будинок, розташований на даній земельній ділянці до теперішнього часу в експлуатацію не введено. Законних підстав для ухвалення оскаржуваних рішень відповідачем шляхом надання дозволу ОСОБА_7 на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) та відповідно відмови позивачу ОСОБА_2 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою не вбачається.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_4 селищна рада Новопсковського району Луганської області вказуючи про те, що повністю погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову ОСОБА_2, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Зазначиши, що на земельній ділянці, яка за даними державного земельного кадастру враховується в ОСОБА_4 селищній раді за адресою: смт. Білолуцьк, вул. Гагаріна, 16 Новопсковського району Луганської області, знаходиться будинок, який на праві приватної власності належить ОСОБА_7, відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.04.2009 року серія ВМС № 992710, тому до неї, як набувача житлового будинку за адресою: смт. Білолуцьк, вул. Гагаріна, 16 Новопсковського району Луганської області перейшло і право користування земельною ділянкою.

У судове засідання, позивач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_7 не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи без їх участі. ОСОБА_7 також зазначила, що з апеляційною скаргою не згодна, підтримує та згодна з рішенням суду першої інстанції.

Адвокат ОСОБА_3, представник позивача ОСОБА_2, у судовому засіданні в режимі відеоконференції, доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Представники відповідача ОСОБА_4 селищної ради Новопсковського району Луганської області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги не визнали, просили рішення суду залишити без змін.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, апеляційний суд, заслухавши суддю доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що рішенням ОСОБА_4 селищної ради від 22.09.2017 р. № 23/5 ОСОБА_7 надано дозвіл на розробку технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої в межах населеного пункту із земель комунальної власності житлової та громадської забудови, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в ОСОБА_4 селищній раді за адресою: смт. Білолуцьк, вул. Гагаріна, 16 Новопсковського району Луганської області.

ОСОБА_2 рішенням ОСОБА_4 селищної ради від 22.09.2017 р. № 23/6 відмовлено у наданні дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану в межах населеного пункту із земель комунальної власності житлової та громадської забудови, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в ОСОБА_4 селищній раді за адресою: смт. Білолуцьк, вул. Гагаріна, 16 Новопсковського району Луганської області. Причиною відмови в даному рішенні зазначено те, що на земельній ділянці за даною адресою знаходиться будинок, який на праві приватної власності належить ОСОБА_7О .

Відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 22.11.1990 р. позивачу, як забудовнику, за вищезазначеною адресою була надана земельна ділянка загальною площею 700 кв.м., де згодом був побудований будинок.

31 липня 2003 року ухвалою Новопсковського районного суду була затверджена мирова угода ОСОБА_8 та ОСОБА_2 по справі №2-286 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого майна. За вказаною мировою угодою сторони визнають право власності на домобудівлю розташовану за адресою: смт. Білолуцьк вул. Гагаріна б.16 Новопсковського району Луганською області за ОСОБА_8, яка здійснила реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно.

02.10.2003 року ОСОБА_8 згідно договору дарування подарувала, а ОСОБА_9 прийняв у дар житловий будинок розташований за адресою: смт. Білолуцьк, вул. Гагаріна, 16 Новопсковського району Луганської області. Та 10.10.2003 року державна реєстрація права власності на цей будинок була проведена за ОСОБА_9

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.04.2009 р. посвідченого ОСОБА_10, нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу, ОСОБА_9 продав вищезазначений житловий будинок ОСОБА_7, та 06.05.2009 року державна реєстрація права власності на цей будинок була проведена за нею.

Суд зазначив, що вказані обставини встановлені постановою Новопсковського районного суду від 16.09.2009 в адміністративній справі № 2а-960/2009 р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 селищної ради Новопсковського району про визнання дій незаконними, визнання незаконною бездіяльності, визнання недійсним та скасування рішення ОСОБА_4 селищної ради від 06.05.2009 р. №34/5, постановою Новопсковського районного суду від 14.10.2010 року в адміністративній справі № 2а-1946/2010 р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 селищної ради Новопсковського району про визнання недійсним та скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії, треті особи ОСОБА_7, відділ держкомзему у Новопсковському районі Луганської області, ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 26.11.2010 року за результатами апеляційного перегляду постанови суду від 14.10.2010 року № 2а-1946/10, які набрали законної сили.

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст. ст. 142 - 145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування належить, зокрема, земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Отже, розпорядження землями від імені Українського народу здійснюють органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно ч.ч. 1, 2 статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності.

Відтак, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.04.2009 року серія ВМС № 992710, ОСОБА_7 з 06.05.2009 року є власником житлового будинку за адресою: смт. Білолуцьк, вул. Гагаріна, 16 Новопсковського району Луганської області, що зазначено в Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

За таких обставин, ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що оскаржені позивачем рішення ОСОБА_4 селищної ради Новопсковського району Луганської області № 23/5 від 22.09.2017 року про надання дозволу ОСОБА_7 на розробку технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану в межах населеного пункту із земель комунальної власності житлової та громадської забудови, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в ОСОБА_4 селищній раді за адресою: смт. Білолуцьк, вул. Гагаріна, 16 Новопсковського району Луганської області та № 23/6 від 22.09.2017 року про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану в межах населеного пункту із земель комунальної власності житлової та громадської забудови, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в ОСОБА_4 селищній раді за адресою: смт. Білолуцьк, вул. Гагаріна, 16 Новопсковського району Луганської області, прийняті в межах повноважень селищної ради, відповідно до норм діючого законодавства.

З урахуванням встановлених по справі обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку і щодо відмови у задоволені позовної вимоги ОСОБА_2 зобовязати ОСОБА_4 селищну раду Новопсковського району Луганської області повторно розглянути його заяву про надання дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану в межах населеного пункту із земель комунальної власності житлової та громадської забудови, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в ОСОБА_4 селищній раді за адресою: смт. Білолуцьк, вул. Гагаріна, 16 Новопсковського району Луганської області з урахуванням висновків суду та у відповідності до вимог законодавства.

З огляду на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Решта доводів апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Так, провадження по адміністративним справам № 2а-960/2009р. та № 2а-1946/2010р. закінчено, адміністративні позови розглянуті, засоби забезпечення позовів втратили дію.

Посилання скаржника на обставини відсутності відповідних документів при розгляді селищною радою заяви ОСОБА_7 є некоректними, так як, ці обставини не були підставами обґрунтування позову ОСОБА_2

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.ст. 136, 141 ЦПК України з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2880 грн., сплату якого позивачу було відстрочено відповідно до ухвали Апеляційного суду Луганської області від 07.06.2018 року.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 24 квітня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 2880 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 3 серпня 2018 року.

Головуючий

Судді: