Постанова

Іменем України

05 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 357/14313/16-ц

провадження № 61-1548св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третя особа - приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 травня 2017 року у складі судді: Ярмоли О. Я. та рішення апеляційного суду Київської області від 06 грудня 2017 року у складів: ІгнатченкоН. В., Мережко М. В., Фінагєєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), посилаючись на те, що 13 жовтня 2016 року по вул. Київська в смт Гребінки Васильківського району Київської області сталась ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1, який належить ОСОБА_6, під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням сина - ОСОБА_10, в результаті якої його автомобіль отримав механічні пошкодження.

На момент настання страхової події цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Opel Combo за договором обов'язкового страхування (поліс) № АЕ/7799392 від 21 березня 2016 року була застрахована в приватному акціонерному товаристві «Київський страховий дім» (далі - ПрАТ «Київський страховий дім»). Постановою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2016 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності y вигляді штрафу.

Внаслідок неправомірних дій відповідача йому завдано майнову шкоду пов'язану з ушкодженням автомобіля, розмір якої згідно висновку № 242 від 17 листопада 2016 року експерта фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_11 складає 178 419,28 грн. Страхова компанія відмовила йому у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з тим, що експлуатацію транспортного засобу здійснювала особа, водійський стаж якої не відповідав умовам договору.

З урахуванням уточнених вимог ОСОБА_4 просив стягнути зі ОСОБА_5 на свою користь 178 419,28 грн майнової шкоди, 16 000 грн вартості проведення автотоварознавчого дослідження, 10 000 грн завданої моральної шкоди та понесені судові витрати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 3 травня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП, в розмірі 178 419,28 грн, вартість проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1 600 грн та судові витрати в розмірі 4 626,99 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Суд зробив висновок, що оскільки з вини відповідача сталася ДТП, у якій було пошкоджено належний позивачу автомобіль НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_10, то відповідно до статті 1166 ЦК України відповідач має відшкодувати заподіяну майнову шкоду, при цьому взявши до уваги розрахунок збитків завданих майну позивача відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 17 листопада 2016 року № 242.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 06 грудня 2017 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 травня 2017 року в частині часткового задоволення позову скасовано, позов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 164 964,80 грн майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 3 925,25 грн судових витрат. Суд погодився із висновком суду першої інстанції, що зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню майнова шкода, однак розмір такої шкоди визначено судом першої інстанції невірно.

У січні 2018 року ОСОБА_5 подала касаційну скаргу, у якій просила скасувати оскаржені рішення судів та направити справу до суду першої чи апеляційної інстанцій для розгляду по суті, посилалась на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, потерпілий має право вибору на відшкодування шкоди, проте, відповідно до листа № 2068 від 02 грудня 2016 року ОСОБА_10 відмовлено у виплаті страхового відшкодування, а отже позивач зробив свій вибір, звернувшись до страхової компанії за відшкодуванням шкоди.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 13 жовтня 2016 року по вул. Київська в смт Гребінки Васильківського району Київської області сталась ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1, який належить ОСОБА_6, під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля НОМЕР_2, який належить ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_10, в результаті якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

На момент настання страхової події цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Opel Combo» за договором обов'язкового страхування (поліс) № АЕ/7799392 від 21 березня 2016 року була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім».

Постановою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2016 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження про визначення майнової шкоди від 17 листопада 2016 року № 242, складеного ФОП ОСОБА_11, розмір майнової шкоди, завданої власнику автомобіля НОМЕР_3, від пошкоджень отриманих внаслідок ДТП, складає 178 419,28 грн.

02 грудня 2016 року страхова компанія відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з тим, що експлуатацію транспортного засобу Opel Combo здійснювала особа, водійський стаж якої не відповідав умовам договору (полісу).

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 31 липня 2017 року у справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої, за клопотанням відповідача, доручено судовому експерту ОСОБА_12 Відповідно до висновку експерта ОСОБА_12 від 20 вересня 2017 року № 554/17 розмір майнової шкоди, завданої власнику автомобіля НОМЕР_2, внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталася 13 жовтня 2016 року, становить 164 964,80 грн.

Потерпілий як кредитор вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України в постанові від 14 вересня 2016 року в справі № 6-725цс16.

Таким чином, право потерпілого на відшкодування шкоди особою, яка її заподіяла, є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність особи, яка заподіяла шкоду, застрахована.

Встановивши розмір майнової шкоди, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про наявність підстав для стягнення зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 майнової шкоди у розмірі 164 964,80 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені судові рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 травня 2017 року та рішення апеляційного суду Київської області від 06 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О.Антоненко

В.І. Журавель