Провадження №2/522/4799/18
Справа №522/9055/17
16 липня 2018 року м. Одеса
Приморський районний суд м.Одеси у складі:
головуючого судді Домусчі Л.В.,
за участі секретаря судового засіданні ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,
Позивачка 18.05.2017 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, за яким просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, до досягнення нею двадцяти трьох років, тобто до 09.03.2022 року.
В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Від спільного шлюбу мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії І-ЖД №280122). Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 11.09.2000 року шлюб між сторонами було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено актовий запис №24 та 14.11.2001 року Відділом реєстрації актів громадського стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-ЖД №109817. Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати разом з позивачкою та перебувала на її утриманні. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси з ОСОБА_3 на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 03.04.2000 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 09.03.2017 року. На теперішній час ОСОБА_5 навчається в Одеському обласному базовому медичному училищі денної форми навчання, стипендію не отримує, про що свідчить відповідна довідка та типовий договір про підготовку фахівців з вищою освітою, які містяться в матеріалах справи. Посилалась на те, що відповідач займався підприємницькою діяльністю, мав постійний доход, однак у 2016 році припинив підприємницьку діяльність та поїхав на роботу до Польщі, вважає, що відповідач має можливість допомагати їм матеріально. У силу тяжкого матеріального стану та відмови відповідача в допомозі утримувати сумісну доньку, яка не має можливості працювати, так як навчається і стипендії не отримує, ОСОБА_2 змушена звернутись до суду з відповідним позовом.
Справа була розподілена до провадження судді Погрібного С.О.
Ухвалою суду від 19.05.2017 року провадження у справі було відкрито.
18.07.2017 року відповідачем ОСОБА_3 було надано заперечення на позов про стягнення аліментів, в яких він позовні вимоги ОСОБА_6 визнав частково, та просив стягнути з нього на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої доньки, яка навчається ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 500,00 грн. щомісячно від дня предявлення позову до суду і до 26.06.2018 року, а саме до закінчення ОСОБА_5 навчання.
18.10.2017 року ОСОБА_2 надала суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, з моменту досягнення донькою повноліття, тобто з 09.03.2017 року, та до досягнення нею двадцяти трьох років, тобто до 09.03.2022 року.
10.11.2017 року відповідач ОСОБА_3 надав до суду заперечення на позов, в яких позовні вимоги ОСОБА_2 визнав частково, та просив стягнути з нього на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої доньки, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 888,50 грн. щомісячно до моменту закінчення навчання, а саме, до 26.06.2018 року. У задоволенні решти позовних вимог просив відмовити.
Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа була розподілена на суддю Кравчук Т.С., у звязку з Указом Президента України №417/2017 від 14.12.2017 року про призначення судді Погрібного С.О. на посаду судді Верховного суду у Касаційний цивільний суд.
Ухвалою суду від 13.12.2017 року справу прийнято до свого провадження.
Ухвалою суду від 08.02.2018 року справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.
Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 12.04.2018 року №1093/0/15-18 про звільнення ОСОБА_7 з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у звязку з поданням заяви про відставку, на підставі службової записки помічника судді Кравчук Т.С. Антонецького С.Л., з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, згідно розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В.
Ухвалою суду від 08.05.2018 року справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду на 03.07.2018 року.
У судове засідання призначене на 03.07.2018 року зявилася позивачка, позов підтримала, просила його задовольнити за наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідач у судове засідання, призначене на 03.07.2018 року не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.
Судом ухвалено проводити підготовче судове засідання у відсутності відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Ухвалою суду від 03.07.2018 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті на 16.07.2018 року.
У судове засідання призначене на 16.07.2018 року позивачка ОСОБА_2 не зявилася, надала суду заяву, просила суд справу слухати за її відсутністю та без фіксації технічними засобами.
Відповідач у судове засідання, призначене на 16.07.2018 року не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, заяв про неможливість прийняття участі в справі не надав.
Відповідно до відповіді на запит суду щодо реєстрації місця проживання відповідача, Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернівецькій області була надіслана інформація, згідно якої станом на 19.06.2017 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.
Відповідно до чинного законодавства, судові повістки надсилаються сторонам по справі - фізичним особам, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Отже на всі судові засідання відповідачу надсилалися судові повістки на зареєстровану адресу його проживання. Поштова кореспонденція (судові повістки про виклик до суду) направлялися відповідачеві за зазначеною адресою, проте була повернута до суду з відміткою пошти «за закінченням строків зберігання».
Відповідач ОСОБА_3 неодноразово викликався до суду для участі у судових засіданнях про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, до суду не зявився, причини неявки не повідомив. Також відповідач повідомлявся про судове засідання шляхом надсилання смс повідомлення. Яке він отримав, про що є відповідна роздруківка.
Крім того, ухвала суду про відкриття провадження по справі від 19.05.2017 року, ухвала суду про прийняття до розгляду справи від 13.12.2017 року, ухвала суду про призначення у підготовче судове засідання від 15.03.2018 року та ухвалу суду про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті від 03.07.2018 року розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, тобто ухвали суду є доступними для ознайомлення.
Сам лише факт не отримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав за належною адресою та яка повернулася в суд у звязку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною неявки.
Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч.1 ст.280 ЦПК України).
З врахуванням тієї обставини, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду невідомі, але заперечення на позов відповідачем були надані 18.07.2017 року та 09.11.2017 року, суд вважає можливим розглянути справу в порядку заочного розгляду за згодою позивачки на підставі наявних у справі даних та доказів.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд вивчивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3
Від спільного шлюбу мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії І-ЖД №280122) (а.с.10).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.09.2000 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.17), про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено актовий запис №24 та 14.11.2001 року Відділом реєстрації актів громадського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-ЖД №109817 (а.с.24).

Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати разом з позивачкою та перебувала на її утриманні. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси з ОСОБА_3 на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 03.04.2000 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 09.03.2017 року (а.с.21).

По досягненню повноліття, відповідач припинив виплату аліментів.

На теперішній час ОСОБА_5 навчається в Одеському обласному базовому медичному училищі денної форми навчання, стипендію не отримує, про що свідчать відповідні довідки за №376 від 07.04.2017 року та за №163 від 10.04.2017 року (а.с.13, 14) та типовий договір про підготовку фахівців з вищою освітою до 06.07.2021 року (а.с.78). Станом на час розгляду справи ОСОБА_5 є студентом 4-го курсу навчання. Таким чином ОСОБА_5 не має доходів.

Відповідно до ст.18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст.27 Конвенції про захист прав дитини батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя , необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст.198 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати.

Згідно ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України.

Постановою Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п.20) роз'яснено судам, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд вбачає, що відповідач є працездатною людиною за станом здоровя та спроможний платити аліменти на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання. На спростування цього відповідачем не надано жодного доказу.

Той факт, що ОСОБА_3 офіційно не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, вдруге одружений та його утриманні знаходиться неповнолітня донька, ОСОБА_8, та він немає змоги сплачувати вказану позивачкою суму аліментів, не підтверджує щомісячні витрати на їх утримання саме відповідачем. Крім того відповідачем не спростовані твердження позивача що він отримує доход за кордоном.

Натомість позивачка дійсно перебуває в скрутному фінансовому та матеріальному стані, так як самотужки сплачує навчання доньки та її лікування, що підтверджується матеріалами справи (а.с.78-93).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 12.06.2016, №1368-VIII та п.1.1 Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 17.05.2016 р. № 1368-VIIІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру:

- розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

У зв'язку з досягненням донькою повноліття, а саме з 09.03.2017 року, відповідач припинив виплачувати аліменти.

Але, враховуючи звернення матері повнолітньої дитини з позовом про стягнення аліментів 18.05.2017 року, беручи до уваги продовження донькою навчання на денній формі навчання, і у зв'язку з цим вона потребує допомоги, суд вважає можливим стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 грн. щомісячно, починаючи від дня предявлення позивачкою зазначеного позову, тобто з 18.05.2017 року, і до закінчення навчання (дати зазначеній у типовій угоді про підготовку фахівців з вищою освітою), тобто до 06.07.2021 року.

Тобто, вимоги позивачки про стягнення аліментів, саме з дня досягнення дитиною повнолітня (09.03.2017 року) та до досягнення нею 23 років суд не задовольняє.

За таких обставин, суд вважає, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок з урахуванням індексації щомісячно, починаючи з 18.05.2017 року та до закінчення дитиною навчання, а саме до 06.07.2021 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 704,80 грн..

На підставі викладеного та керуючись ст.182, 184, 193, 198, 199-201 СК України, ст.ст.1, 2, 5, 11, 76-80, 81, 89, 210, ч.1,3 ст. 223, ч. 2 ст. 247, 258, 263-265, 273, 280-282, 354, 430 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: 58029, АДРЕСА_1) про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: 58029, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5) аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок з урахуванням індексації щомісячно, починаючи з 18.05.2017 року та до закінчення дитиною навчання, а саме до 06.07.2021 року.

Допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: 58029, АДРЕСА_1) на користь держави судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) гривень 80 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 20 липня 2018 року.

Суддя: Домусчі Л. В.