ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/769/18 Справа № 203/2129/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Католікян М.О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту «Дніпроагропроект» на заочне рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту «Дніпроагропроект» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту «Дніпроагропроект» (далі - ДКПВІ «Дніпроагропроект») про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з 01 грудня 2014 року він працював на підприємстві відповідача, обіймаючи посаду головного інженера проектів. 31 липня 2015 року його було звільнено із займаної посади за власним бажанням. Зазначав, що при звільненні з ним не було проведено остаточного розрахунку, а тому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 25 118 грн. 41 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 серпня 2015 року по 24 жовтня 2016 року в сумі 58 286 грн. 67 коп., 15 000 грн. у рахунок спричиненої йому моральної шкоди (т.1 а.с. 1-2, 148-149).

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ДКПВІ «Дніпроагропроект» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 25 118 грн. 41 коп., середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 58 286 грн. 67 коп. (з утриманням з цих сум обов'язкових платежів і зборів), компенсацію заподіяної моральної шкоди в сумі 3 000 грн, разом 86 405 грн. 08 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання про розподіл судових витрат (т.1 а.с. 167-168).

З таким рішенням, в частині задоволення позовних вимог позивача, не погодився відповідач ДКПВІ «Дніпроагропроект», подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, порушення норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.у повному обсязі (т.1 а.с.191-194).

В апеляційній скарзі посилалися на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що положення і норми Галузевої угоди не є обов'язковими для виконання відповідачем, а тому суд дійшов помилкового висновку, що станом на грудень 2014 року оклад позивача складав 3449 грн. 38 коп. та суд безпідставно стягнув з підприємства на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, оскільки позивачем не доведено втрати ним нормальних життєвих зв'язків з вини підприємства.

Скориставшись своїми процесуальними правами, ОСОБА_1 направив заперечення на апеляційну скаргу, просив подану відповідачем скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що суд правильно вирішив спір між сторонами та рішення суду є обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі (т.1 а.с. 205-206).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2016 року змінено в частині розміру заборгованості по заробітній платі, який підлягає стягненню з ДКПВІ «Дніпроагропроект» на користь ОСОБА_1, зменшивши його з 25 118 грн. 41 коп. до 2 912 грн. 73 коп., та в частині розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, зменшивши його з 58 286 грн 67 коп. до 18 930 грн 87 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (т.2 а.с.26-31).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року рішення суду апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2 а.с. 73-75).

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з положенням ч.2 ст. 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У справі встановлено, позивач за наказом (розпорядженням) від 01 грудня 2014 року №85-к працював у ДКПВІ «Дніпроагропроект» на посаді головного інженера проектів відділу «Бюро ГІПів» з окладом у розмірі 2 900 грн. на місяць (т.1 а.с. 4, 5, 32, 64).

31 липня 2015 року на підставі наказу №36-к позивача було звільнено з роботи за власним бажанням (т.1 а.с. 4, 5, 33).

На час звільнення відповідач не сплатив позивачеві усі належні останньому кошти (т.1 а.с. 3).

17 травня 2016 року відповідач виплатив позивачеві в рахунок заборгованості

13 950 грн. 92 коп. (т.1 а.с. 38).

Відповідно до преамбули статуту відповідача, затвердженого Міністерством сільського господарства і продовольства України 29 липня 1993 року, він заснований на державній (59,55%) та кооперативній (40,45%) власності і входить до складу об'єднання «УкрНДІагропроект», що підпорядковане Міністерству сільського господарства і продовольства України (т.1 а.с. 41).

20 грудня 2013 року між Міністерством аграрної політики та продовольства України, Всеукраїнським об'єднанням організації роботодавців «Федерація роботодавців агропромислового комплексу та продовольства України» та Профспілками працівників агропромислового комплексу України було укладено галузеву угоду на 2014 - 2016 роки, зареєстровану Міністерством соціальної політики України 16 січня 2014 року.

Пунктом 1.4 галузевої угоди передбачено, що положення і норми угоди діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері діє сторін, які підписали угоду. Ця угода є основою для розроблення та укладання колективних договорів підприємств.

Таким чином, в силу частин 2 - 4 статті 97 Кодексу законів про працю України (далі - КзпП), ст. 98 КзпП, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що дія вказаної галузевої угоди безумовно поширюється на діяльність відповідача, який при встановленні розмірів окладів своїм працівникам зобов'язаний діяти відповідно до неї.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції посилався на те, що відповідачем не було проведено остаточного розрахунку з позивачем в день його звільнення, суми, нараховані йому до виплати, були видані позивачу лише 17 травня 2016 року, однак вказана заборгованість була виплачена без врахування коефіцієнтів, встановлених Галузевою угодою на 2014-2016 роки, зареєстрованою Міністерством соціальної політики України 16 січня 2014 року, а також без врахування доплати до заробітної плати у зв'язку із відзнакою позивача «Знак пошани», однак повністю погодитись з такими висновком суду не можливо,оскільки суд дійшов них через неповне з"ясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для часткового скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до пунктів 5.4, 5.7 галузевої угоди мінімальний посадовий оклад техніка всіх спеціальностей (без категорії) установлено на рівні тарифної ставки робітника третього розряду основного виробництва відповідної галузі в розрахунку на місяць (1,2). Установлено мінімальні коефіцієнти міжпосадових співвідношень місячних посадових окладів керівників, професіоналів і фахівців госпрозрахункових, науково-дослідних, конструкторських, технологічних, проектних, вишукувальних та інших наукових організацій до посадового окладу техніка всіх спеціальностей (без категорії) згідно з додатком 5 ( т.1 а.с. 2, 36).

Отже судом правильно встановлено, що мінімальний оклад головного інженера проектів станом на грудень 2014 року складав 3 449 грн. 38 коп. (менше за встановлений при прийнятті на роботу на 549 грн. 38 коп.) відповідно до наступного розрахунку:

1 218,00 х 1,2 х 2,36 = 3 449 грн. 38 коп. де:

-1 218 грн. - розмір мінімальної заробітної плати;

-1,2 - коефіцієнт за додатком 1 до галузевої угоди;

-2,36 - коефіцієнт за додатком 5 галузевої угоди.

Крім того, згідно з додатком 6 до галузевої угоди за нагородження працівника відзнакою Міністерства аграрної політики України «Знак пошани» йому сплачується доплата у розмірі 15% посадового окладу (тарифної ставки).

Встановлено, що наказом Міністерства аграрної політики України від 15 червня 2006 року №375-к позивача було нагороджено трудовою відзнакою «Знак пошани», про що свідчать дані особистої справи позивача та вбачається із його трудової книжки (т.1 а.с. 54).

Відтак, в коло обов'язків відповідача також входила сплата позивачеві 15% посадового окладу, яка становить 517 грн. 41 коп. на місяць, відповідно до наступного розрахунку:

3449 грн. 38 коп. Х 15% = 517 грн. 41 коп., де 3449 грн. 38 коп. - посадовий оклад позивача за галузевою угодою.

Дійшовши вірного висновку про порушення роботодавцем трудових прав відповідача та стягнувши заборгованість по заробітній платі, суд першої інстанції вказав, що розмір заборгованості складає 25 118 грн. 41 коп. , який є сумою заборгованість по заробітній платі - 31 791,78 грн. (а.с.150) та компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати - 7 285 грн. 55 коп. за мінусом суми заробітної плати, сплаченої позивачеві відповідачем 17 травня 2016 року в розмірі - 13 958 грн. 92 коп.

Між тим, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що компенсація за час затримки розрахунку при звільненні входить до структури заробітної плати (ч. 3 ст. 2 Закону України «Про оплату праці), а тому відсутні підстави для одночасного стягнення середнього заробітку, який стягнутий судом, за час затримки розрахунку та вказаної компенсації.

На вказане звернув увагу суду Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасовуючи ухвалу апеляційного суду у даній справі (т.2 а.с.74 зворот).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі у сумі 17832 грн. 86 коп., яка є різницею між сумою заборгованість по заробітній платі - 31 791 грн. 78 коп. та сплаченої позивачеві 17 травня 2016 року суми заробітної плати в розмірі - 13 958,92 грн., а тому рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 58286 грн. 67 коп., слід зазначити, виходячи з норм ч.1 ст.116 КзпП України, ч.1 ст. 117 КзпП України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення зазначених позовних вимог та на відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. № 100 правильно визначився із сумою, що підлягає стягненню, яка складає 58286 грн. 67 коп.

Згідно з частиною 1 статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд обґрунтовано виходив з наявностість у діях відповідача вини у порушенні права позивача на своєчасне одержання заробітної плати у належному розмірі, а тому, з урахуванням усіх обставин справи у їх сукупності, враховуючи принцип розумності та співмірності, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині. Присуджений розмір стягнутої моральної шкоди у сумі 3000 грн. належним чином обґрунтований, відповідає засадам розумності та справедливості, глибині та тяжкості моральних страждань позивача.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач не виконував свої трудові обов"язки та відповідач мав право оплату праці здійснювати відповідно до відпрацьованого часу або обсягу виконаної роботи є необгрунтованими та належними доказами по справі не підтверджуються.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення моральної шкоди є необґрунтованими та суперечать вимогам закону.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення заборгованості по заробітній платі зі зменшенням суми стягнутої заборгованості із 25 118 грн. 41 коп. до 17 832 грн. 86 коп., та зі зменшенням загальної суми, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з 86 405 грн. 08 коп. до - 79 119 грн. 53 коп.

Відповідно до норм ст.141 ЦПК України судові витрати, пов'язанні зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, залишаються за відповідачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 370, 375, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту «Дніпроагропроект» - задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту «Дніпроагропроект» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди в частині стягнення з Державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту «Дніпроагропроект» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі - змінити, зменшивши її розмір з 25 118 грн. 41 коп. до - 17 832 грн. 86 коп. з відповідною зміною стягнутої загальної суми грошових коштів за рішенням суду з 86 405 грн. 08 коп. до - 79 119 грн. 53 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді