Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.11.2018 Справа №607/3735/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді - Позняка В.М.,

за участю секретаря с/з - ОСОБА_1, позивача-відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, представника відповідача-позивача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту окремого проживання подружжя та визнання права особистої приватної власності на майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_5, просить в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_8 мотивовано тим, що квартира була придбана за час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. Також покликається на те, що на час, коли дружина була за кордоном, він доглядав за дітьми, а тому вважає, що квартира набута за рахунок спільної праці подружжя.

ОСОБА_5 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, просить встановити факт окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин з 15 червня 2005 року до 10 січня 2018 року подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та визнати право особистої власності за ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_8 мотивовано тим, що ОСОБА_5М у 2005 році через важке матеріальне становище сімї змушена була виїхати на заробітки за кордон у Королівство ОСОБА_9. На той час до року часу діти проживали разом з чоловіком, а в подальшому через складні сімейні стосунки вони поїхали проживати до її матері с. Стрілки Старосамбірського району Львівської області. Впродовж усього цього періоду працювала та щомісячно передавала гроші на утримання в Україну. Через чотири року проживання в ОСОБА_9 отримала дозвіл на проживання та працю в ОСОБА_9 і 04.08.2009 року вперше приїхала додому в м. Тернопіль. Оскільки з чоловіком впродовж тривалого часу вже разом не проживали і стали чужими людьми то по приїзду в Україну шлюбні стосунки не відновилися, вони разом не проживали, не вели спільного господарства, мали роздільний бюджет. За час цієї відпустки придбала квартиру по вул. Вільховій, 11/44 в м. Тернополі, яку оформила на сина. Під час відпустки 29.08.2013 року, так як бажала ще придбати квартиру для дочки ОСОБА_10, особисто вступила в дольову участь на квартиру по вулиці Білогірській 18б/34 і внесла завдаток, який був еквівалентний до 10 тисяч євро. Решта суму грошей за вказану квартиру виплачувала шляхом щомісячного переказу на ім'я сина ОСОБА_11 та оплатила впродовж приблизно двох років. Відповідач по зустрічному позові будь-якої участі у виплаті дольової участі спірної квартири не брав і не міг брати, оскільки впродовж 7-8 років ніде не працював. Йому ще допомагали діти за рахунок тих грошей, які надавала позивач за зустрічним позовом.

Ухвалою судді Сташків Н.М. від 12 березня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду, а ухвалою судді Позняка В.М. від 31 травня 2018 року справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 липня 2018 року, в порядку забезпечення позову заборонено відчуження квартири №34 в будинку №18б в місті Тернополі.

Протокольною ухвалою суду від 11 вересня 2018 року прийнято до провадження зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту окремого проживання подружжя та визнання права особистої приватної власності.

Ухвалою суду від 03 жовтня 2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач-відповідач позов підтримав з підстав, викладених в ньому, пояснив, що приблизно з 2013 року дружина виїхала за кордон. З того часу приїжджала декілька разів, коли саме не повідомляла його про це. Надавати більше будь-які пояснення та відповіді на запитання відмовився. Відповідно до письмових пояснень, зазначив що квартира є спільною власністю подружжя, оскільки за час перебування його дружини за кордоном здійснював догляд за спільними дітьми. Окрім того затратив власні трудові та матеріальні ресурси та проводив ремонтні роботи, оскільки був працевлаштований та мав стабільних дохід.

Представник позивача-відповідача просить задовольнити первісний позов, в задоволенні зустрічного позову відмовити, оскільки спірна квартира придбана за час шлюбу, а отже є спільною сумісною власністю подружжя. Зазначає, що квартира придбана за рахунок спільних трудових та грошових затрат. Зокрема, ОСОБА_2 на час перебування дружини за кордоном доглядав за дітьми. Зазначає, що ОСОБА_5 не надано доказів, що грошові перекази, які вона пересилала, витрачалися саме на купівлю квартири по вул. Білогірська в місті Тернополі. Просить не брати до уваги покази свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, які повідомили про спірну квартиру з чужих слів. Всі докази ОСОБА_5 заперечує.

В судовому засіданні представник відповідача-позивача проти задоволення позову заперечила, з тих підстав, що квартира куплена за особисті кошти ОСОБА_5, оскільки на момент її придбання шлюб існував формально. Зі своїм чоловіком вона не підтримувала подружніх стосунків з того часу, коли поїхала за кордон в червні 2005 року. Не заперечує, що батько час-від часу піклувався дітьми, однак це і є його обовязок, відповідно до Сімейного кодексу України. Він міг допомогти в проведенні якихось ремонтів своїй дочці ОСОБА_10 на її прохання в квартирі, яку її матір придбала для неї, однак всі ремонтні роботи оплачувалися ОСОБА_5. Просить звернути увагу суду, що ОСОБА_2 не мав доходів для того, щоби придбати квартиру, оскільки відсутні відомості що він тривалий час працював, отримував якісь доходи. Давати пояснення та відповіді на запитання з цього приводу ОСОБА_2 відмовився.

Дослідивши докази судом встановлені такі обставини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували в шлюбі з 11 серпня 1990 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з 10 січня 2018 року.

При вирішенні справи про розірвання шлюбу, судом встановлено що в шлюбі в ОСОБА_2 та ОСОБА_5 народилися двоє дітей син ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також, в процесі розгляду справи про розірвання шлюбу судом зясовано з позовної заяви ОСОБА_2, що сторони тривалий час не проживають разом, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, втратили почуття взаєморозуміння та любові один до одного, стали чужими людьми. Шлюб існував лише формально.

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна від 30.10.2017 року №102019328 щодо субєкта ОСОБА_5, а також свідоцтва про право власності від 16 червня 2015 року виданого державним реєстратором ОСОБА_15, ОСОБА_5 на праві власності належить квартира №34 в будинку №18б в місті Тернополі загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 24,2 кв.м.

02 березня 2015 року ПП ОСОБА_16 був виготовлений технічний паспорт на квартиру, яка розміщена на 4 поверсі 10-поверхового будинку і являє собою окрему квартиру, що складається з однієї житлової кімнати, кухні, ванни, вбиральні, коридору та лоджії.

Як видно із довідки Обслуговуючого кооперативу «Добробуд-Оболонь» від 23 серпня 2018 року №619, ОСОБА_5 є асоційованим членом кооперативу, сплачувала пайові внески на підставі договору від 23 серпня 2013 року №22-08/34. Після повного розрахунку 10 червня 2015 року зареєструвала право власності на квартиру.

Відповідно до висновку експертної оцінки оцінювача ОСОБА_17 (сертифікат №214/15 від 16.03.2015 року) проведеної на замовлення ОСОБА_2, величина вартості обєкта оцінки становить 898880 грн.

Згідно квитанцій ПАТ «Кредобанк» на протязі вересня 2016 року ОСОБА_5 погашала кредит в ПАТ «ПТБ»

Як стверджує позивач та не заперечується відповідачем, ОСОБА_5 з червня 2005 року виїхала в Королівство ОСОБА_9, де постійно працює та проживає по цей час.

Відповідно до звіту про трудовий стаж Генеральної скарбниці соціального забезпечення Міністерства праці, міграції та соціального забезпечення, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_4 поверх 1 є зареєстрованою як працевлаштована в системі соціального забезпечення протягом 7 років 2818 днів 8 місяці.

Також відповідно до звіту про трудовий стаж, ОСОБА_5 23.06.2009 року по 30.06.2012 року працювала в ОСОБА_14 дель Альба 1104 дні, в ОСОБА_18 з 04.07.2012 року по 04.07.2012 року 21 день, в ОСОБА_19, ОСОБА_20 з 01.07.2012 по 31.07.2015 року 215 днів, в Фернандечса ОСОБА_21 та з 01.07.2012 року по цей час - 1031 днів та в ОСОБА_22 Ісабель з 01.07.2012 року по цей час - 447 днів.

Відповідно до індивідуальної історичної довідки №241268 міської ради міста Мостолес, в міському реєстрі мешканців цього населеного пункту міститься інформація про реєстрацію ОСОБА_5 з 15 жовтня 2005 року, відомості про періодичне поновлення реєстрації та зміну місця проживання, останній запис - 19.11.2016 року про зміну місця проживання.

Також, відповідно до інформації Генеральної скарбниці соціального страхування Міністерства праці, міграції та соціального забезпечення ОСОБА_5 працювала 15 годин на тиждень з оплатою 350 з контрактом на невизначений термін в ОСОБА_22 Ісабель.

На підставі трудового договору на невизначений термін послуг хатньої робітниці ОСОБА_5 працювала з 2012 року в ОСОБА_23 ОСОБА_21 на неповний робочий день 4 години на тиждень з оплатою 8,25 Євро за годину.

Як видно з копії закордонного паспорта ОСОБА_5, наявна інформація про те, що вона на періоди з 04.08.2009 по 24.09.2009 року, в 2013 році, з 27.07.2015 року по 14.09.2015 року, а також з 25.07.2016 року по 05.09.2016 року покидала місто Мадрид.

Відповідно до довідки клієнта ОСОБА_5 від 28 червня 2018 року SmallWorld Financial Servicec Spain, за період з 09.02.2014 року по 28.06.2018 року, ОСОБА_5 здійснювала перекази на різні суми від 50 до 1600 Євро на імя ОСОБА_7, ОСОБА_24, ОСОБА_10, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27.

Як видно з витягу про реєстрацію права власності на майно від 16.04.2010 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 16 квітня 2010 року, за ОСОБА_7 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Згідно довідки опорного середнього навчального закладу Загальноосвітньої середньої школи І-ІІІ ступенів ім. Михайла Вербицького від 06.08.2018 року, с.Стрілки, ОСОБА_7 навчався в школі з 01.09.1997 року по 31.08.1999 року та з 01.09.2006 року по 19.06.2008 року, ОСОБА_17 з 01.09.2006 року по 31.08.2007 року.

Відповідно до довідки Тернопільського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-правовий ліцей №2», ОСОБА_28 дійсно навчалася в школі з 01.09.2001 року по 11.08.2006 року та з 31.08.2007 року по 15.06.2010 року. Відповідно до довідки Державного професійно-технічного навчального закладу «Тернопільське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі» від 27 серпня 2018 року №173, ОСОБА_28 навчалася в училищі з 01 вересня 2010 року по 26 червня 2013 року за професією «Пекар, кухар, продавець продовольчих товарів».

Також, відповідно до довідки ТОВ «Коменерго-Тернопіль 4» від 05 вересня 2018 року №2385, ОСОБА_28 була зареєстрована та проживала з 2000 року по 2014 рік в АДРЕСА_3.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_2, він був працевлаштований з 01.01.2003 року по 15.07.2005 року контролером КПП, та з 23.12.2011 року по 31.07.2012 року помічником оператора в ПП «Торгівельна компанія «Укр-Петрол».

Відповідно до посвідчення виданого районним начальникомкомісаром поліцейського відділу Авіла 09 березня 2018 року, громадянин України ОСОБА_7, який проживає в місті Авіла до 08.09.2018 року має дозвіл на роботу.

Також, відповідно до посвідчення виданого районним начальникомкомісаром поліцейського відділу Авіла 09 березня 2018 року, громадянка України ОСОБА_10, яка проживає в місті Авіла до 08.09.2018 року має дозвіл на роботу.

Свідок ОСОБА_29 показав суду, що він на прохання ОСОБА_2 робив в квартирі яка знаходиться на вулиці Білогірська в місті Тернополі стяжки разом із ним та ще одним чоловіком близько трьох днів в 2014 році. ОСОБА_2 із ним розраховувався.

Свідок ОСОБА_30 показав, що він працював разом і ОСОБА_2 в період 2013-2017 років охоронцями. Свідок працював неофіційно, отримував близько 800 грн. в місяць. Скільки заробляв і чи був оформлений ОСОБА_2 не зміг повідомити. Також не знає нічого про дружину ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_14 показала суду, що спілкувалася з ОСОБА_5 ще з ОСОБА_9, де вони познайомилися 14 років назад та регулярно спілкувалися. В ОСОБА_9 розповідала, що перший раз коли приїхала в Україну, Юрій тікав від неї. Відколи вона поїхала в ОСОБА_9, в них немає спілкування як подружжя. Галина дуже багато працювала за кордоном з восьмої години ранку до десятої вечора. В 2013 році вона разом із ОСОБА_9 ходила оформляти договір на купівлю квартири по вул. Білогірська. Юрія в той час не було. Галина оплатила частину коштів відразу, пізніше передавала гроші сину, який оплачував пайові внески.

Свідок ОСОБА_12 показала, що вона близько 10 років (з 7 класу) дружить із ОСОБА_6, вони є кумами та близько спілкуються. Коли познайомилася із ОСОБА_6, її мати вже була за кордоном та приїжджала приблизно 1 раз на рік або два роки. Свідок знає, що коли ОСОБА_9 приїжджала, то жила з ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в квартирі на вулиці Вільхова, яка належить ОСОБА_7. Свідок не знає, щоб ОСОБА_2 і ОСОБА_9 підтримували подружні відносини. Чула, як ОСОБА_9 казала десь в 2010-2011 року, в контексті, чому вона повинна висилати гроші ОСОБА_2 (ОСОБА_5), якщо він для неї ніхто. Чула, зі слів ОСОБА_6, що в ОСОБА_2 були інші жінки. Їй відомо, що квартиру по вулиці Білогірській мати ОСОБА_6 - ОСОБА_5 купила для дочки, оскільки раніше купила квартиру для сина. ОСОБА_10 там жила та робила ремонти. Знає, що спочатку ОСОБА_5 оплатила частину грошей, а потім передавала для оплати пайових внесків. Вона близько двох разів була особисто присутня, коли ОСОБА_6 отримувала грошові перекази від матері в банківській установі. Про використані кошти звітувала матері, а саме фотографувала чеки та пересилала в повідомленнях. Бачила батька ОСОБА_10, який час від часу приходив на вихідні до своїх дітей, допомагав доглядати внуків, час від часу жив з дітьми. Також, знає зі слів ОСОБА_6 що ОСОБА_2 був в квартирі на Білогірській, та на прохання ОСОБА_6, міг допомагати їй з ремонтами, однак, все оплачувала ОСОБА_5. ОСОБА_10 прожила в квартирі на вулиці Білогірська в місті Тернополі близько півроку, після чого з чоловіком поїхали в ОСОБА_9 до матері. На квартирі залишили квартирантів, а батько мав дивитися за квартирою. Проте пізніше стало відомо, що батько вигнав квартирантів та розпочав судовий процес щодо її поділу. Десь літом до неї подзвонила ОСОБА_6, плакала, та дивувалася, як так батько може претендувати на квартиру, знаючи, що вона має належати їй, оскільки мама купила її для дочки.

Свідок ОСОБА_31 показала, що вона є матірю чоловіка дочки ОСОБА_5 та ОСОБА_2. Оскільки є членом родини, знає, що квартиру №34 в будинку №18б в місті Тернополі купила ОСОБА_5 для своє дочки. Спочатку вона уклала договір, та оплатила частину грошей, потім передавала сину, який оплачував пайові внески. Крім того знає, що ОСОБА_5 висилала гроші на ремонт. Юрій ніяких грошей на купівлю квартири не давав. ОСОБА_5 раніше купила квартиру для сина, а тому хотіла забезпечити житлом також дочку, проте оформила її на своє імя. Були випадки, що ОСОБА_6 використовувала гроші не за призначенням, на які давала мати.

Свідок ОСОБА_32, показала, що вона є матірю дружини сина ОСОБА_5 та ОСОБА_2. Знає, що ОСОБА_5 давно знаходиться за кордоном, де працює. Зі слів зятя їй відомо, що його матір оплачувала йому навчання, проживання, весілля, придбала йому квартиру на вулиці Вільховій в місті Тернополі. Також, зі слів зятя та ОСОБА_5 їй відомо, що вона придбавала квартиру по вулиці Білогірській для своєї дочки ОСОБА_10. Спочатку заплатила завдаток приблизно 10000 Євро. Потім, у звязку із виїздом за кордон , дала доручення на свого сина, якому переказувала грошові кошти для оплати пайових внесків. Разом за квартиру оплатила близько 23000 Євро. Також зі слів зятя та ОСОБА_5 їй відомо, що ОСОБА_5 і ОСОБА_2 давно не підтримують подружніх відносин, хоча формально шлюб був зареєстрований. Коли ОСОБА_5 приїжджала в Україну, то жила в дітей або в батьків в селі Стрілки в Львівській області. Також з дітьми спілкувався і ОСОБА_2, який деякий час жив з ними.

У силу ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норму статті 60 СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

Така позиція узгоджується з правовим висновком ВСУ висловленим у справі № 6-399цс17 від 15 квітня 2017 року, який відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для застосування.

Конструкція норми ст.60 СК свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №6-843цс17, постанові ВС від 7 лютого 2018 року справа №654/5243/14-ц.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Із змісту статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що докази, надані сторонами є достатніми для висновку про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 проживали окремо та фактично припинили шлюбні відносини з 15 червня 2005 року до 10 січня 2018 року, а тому набута за час шлюбу квартира №34 в будинку №18б в місті Тернополі загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 24,2 кв.м. придбана за особисті кошти ОСОБА_5, а тому є її особистою власністю.

Так, відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні визнав той факт, що з червня 2005 року ОСОБА_5 поїхала в Королівство ОСОБА_9 для того щоб заробити грошей. При цьому повідомив, що вона приїжджала з того часу в Україну декілька разів, коли приїжджала, його не повідомляла. В подальшому відмовився надавати пояснення та відповіді на запитання.

Той факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_33 тривалий час не проживають разом, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, втратили почуття взаєморозуміння та любові один до одного, стали чужими людьми, шлюб існував лише формально, також встановлено рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2018 року у справі №607/10127/17 між тими ж сторонами, та вказані обставини, в силу частини четвертої статті 82 ЦПК України, не доказуються при розгляді цієї справи, у якій беруть участь ті самі особи.

Також, обставина, що ОСОБА_5 з червня 2005 року постійно проживає, працює та заробляє в Королівстві ОСОБА_9 також підтверджується дослідженими в судому засіданні доказами, такими як:

звітом про трудовий стаж Генеральної скарбниці соціального забезпечення Міністерства праці, міграції та соціального забезпечення - ОСОБА_5, зареєстрованою як працевлаштована в системі соціального забезпечення протягом 7 років 2818 днів 8 місяці;

- звітом про трудовий стаж, ОСОБА_5 - 23.06.2009 року по 30.06.2012 року працювала в ОСОБА_14 дель Альба 1104 дні, в ОСОБА_18 з 04.07.2012 року по 04.07.2012 року 21 день, в ОСОБА_19, ОСОБА_20 з 01.07.2012 по 31.07.2015 року 215 днів, в Фернандечса ОСОБА_21 та з 01.07.2012 року по цей час 1031 днів та в ОСОБА_22 Ісабель з 01.07.2012 року по цей час 447 днів;

- індивідуальною історичною довідкою №241268 міської ради міста Мостолес, Королівство ОСОБА_9, відповідно до якої в міському реєстрі мешканців цього населеного пункту міститься інформація про реєстрацію ОСОБА_5 з 15 жовтня 2005 року, а також відомості про періодичне поновлення реєстрації та зміну місця проживання, останній запис 19.11.2016 року про зміну місця проживання;

- інформацією Генеральної скарбниці соціального страхування Міністерства праці, міграції та соціального забезпечення, відповідно до якої ОСОБА_5 працювала 15 годин на тиждень з оплатою 350 з контрактом на невизначений термін в ОСОБА_22 Ісабель, а також трудовим договором на невизначений термін послуг хатньої робітниці ОСОБА_5 з ОСОБА_23 ОСОБА_21;

- копією закордонного паспорта, в якому наявні відомості про те, що ОСОБА_5 в періоди часу з 04.08.2009 по 24.09.2009 року, в 2013 році, з 27.07.2015 року по 14.09.2015 року, а також з 25.07.2016 року по 05.09.2016 року покидала місто Мадрид.

Вказані обставини також підтвердили і допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14, ОСОБА_12, ОСОБА_31, ОСОБА_32

Також вказані свідки підтвердили ту обставину, що подружні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 були відсутні. ОСОБА_5 приїжджала в Україну лише 1 раз на рік чи два роки, в той час проживала в дітей або в своїх батьків в Львівській області, окремо від чоловіка, який жив в квартирі на вулиці Броварній в місті Тернополі.

Ця обставина також частково підтверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2018 року, поясненнями самого ОСОБА_2, ним не заперечувалася в судовому засіданні.

Так, показаннями свідків ОСОБА_14, ОСОБА_12, ОСОБА_31 ОСОБА_32 та довідкою Обслуговуючого кооперативу «Добробуд-Оболонь» від 23 серпня 2018 року №619 підтверджено ту обставину, що ОСОБА_5 сама укладала договір дольової участі та сплачувала пайові внески на підставі договору від 23 серпня 2013 року №22-08/34. Після повного розрахунку 10 червня 2015 року зареєструвала право власності на квартиру. При цьому свідки показали, що ОСОБА_2 участі в купівлі квартири не брав, присутнім під час укладення договору не був. ОСОБА_5 придбавала квартиру для своєї дочки, оскільки раніше купила квартиру для сина.

Також судом достовірно встановлено, що на момент придбання квартири сторони не вели спільного господарства, проживали окремо, мали окремі бюджети. Сам факт формального перебування в шлюбних відносинах не може бути єдиною підставою для виникнення права спільної сумісної власності на майно.

ОСОБА_5 мала достатні грошові кошти для того щоби придбати квартиру, про що надала суду докази. ОСОБА_2 не надав суду доказів, про наявність грошових коштів для придбання квартири, як і не надав суду жодної квитанції про сплату ним пайових внесків.

Показання свідків та пояснення ОСОБА_33 підтверджені також довідкою клієнта ОСОБА_5 від 28 червня 2018 року SmallWorld Financial Servicec Spain, за період з 09.02.2014 року по 28.06.2018 року, відповідно до якої ОСОБА_5 здійснювала перекази на різні суми від 50 до 1600 Євро на імя ОСОБА_7, ОСОБА_24, ОСОБА_10, ОСОБА_25 ОСОБА_26, ОСОБА_26, ОСОБА_27.

При цьому суд звертає увагу що жодний переказ на імя ОСОБА_2 в цьому списку відсутній, що ще раз підтверджує факт відсутність подружніх відносин та ведення спільного господарства.

Та обставина, що ОСОБА_2 періодами доглядав дітей, спілкувався з ним, відвідував їх, допомагав, не може бути обставиною, яка підтверджує факт ведення спільного господарства, скільки обовязок батьків утримувати дітей, виховувати, піклуватися про здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток передбачені статтями 150,180 Сімейного кодексу України, та виконання такого обовязку не впливає на правовий режим майна подружжя.

Крім того, на момент придбання спірної квартири 2013-2015 роки спільні діти були повнолітніми.

Щодо доводів представника ОСОБА_2 про те, щоб не брати до уваги показання свідків, то такі доводи є безпідставними, оскільки їх покази узгоджуються в сукупності з іншими дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. Допитані свідки повідомили про відомі їм обставини під присягою, будучи попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, підстави сумніватися в їх показаннях в суду відсутні.

Показання свідка ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_2 брав участь в заливанні стяжок в спірній квартирі та розраховувався за роботу не спростовують висновків суду про придбання квартири за кошти ОСОБА_5. Сам факт участі в проведенні ремонтних робіт в квартирі, в якій повинна була проживати дочка ОСОБА_2, не створює права власності на квартиру. При цьому суд приймає пояснення представника відповідача, що ОСОБА_2 допомагав таким чином своїй дочці.

Тому суд приходить до переконання, що враховуючи те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з червня 2005 року, в тому числі на момент придбання спірної квартири в 2013-2015 роках не проживали разом, а тому вказана квартира не могла бути придбана спільною працею подружжя.

На підставі зібраних та досліджених доказів суд констатує, що в судовому засіданні спростовано презумпцію спільності майна подружжя - квартири №34 в будинку №18б в місті Тернополі загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 24,2 кв.м. та достовірно встановлено, що вона є особистою власністю ОСОБА_5.

Враховуючи наведене вище, суд доходить до остаточного висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя слід відмовити, зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту окремого проживання подружжя та визнання права особистої приватної власності задовольнити.

Враховуючи що зустрічний позов задоволено, в силу статті ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 слід стягнути 5199,2 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 15, 60, 61, 88, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 3, 16, 524, 533, 369 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 65, 68, 70, 71 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту окремого проживання подружжя та визнання права особистої приватної власності задовольнити.

Встановити факт окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин з 15 червня 2005 року до 10 січня 2018 року подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

Визнати право особистої власності за ОСОБА_5 на квартиру №34 в будинку №18б в місті Тернополі загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 24,2 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 5199,2 грн. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Позивач-відповідач: ОСОБА_2 АДРЕСА_4, індекс 46003, ІПН НОМЕР_1.

Відповідач позивач: ОСОБА_5 зареєстрована за адресою - АДРЕСА_5, індекс 46003, ІПН НОМЕР_2

Третя особа: ОСОБА_6, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, індекс 46003, ІПН НОМЕР_3.

Третя особа: ОСОБА_7 - зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6., кв.44, індекс 46003.

Повне рішення суду виготовлено 06 листопада 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_8