Справа № 156/343/18 Головуючий у 1 інстанції: Нєвєров І.М.
Провадження № 22-ц/802/307/18 Категорія: 50 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_3 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 28 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Іваничівського районного Волинської області від 21.09.2009 з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 28666,80 грн, а загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів становить за розрахунком позивача 3209,50 грн, яку і просить стягнути позивач. Крім того, позивач вказує, що нею було понесено додаткові витрати на дитину, а саме оплачено навчання дочки в Жешувській Вищій Школі в сумі 3900 польських злотих, а тому позивач просить стягнути з відповідача 1850 польських злотих додаткових витрат на дитину у зв'язку з її навчанням.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 28 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку, що на платника аліментів не можна покладати відповідальність за прострочення сплати аліментів, якщо таке прострочення виникло не з його вини, а також суд безпідставно прийшов до висновку про те, що у випадку, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням, правила ст. 185 СК України щодо обов'язку батьків братии участь додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами, не застосовується.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, особа, яка подала апеляційну скаргу, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим і просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є сторони по справі, що підтверджується копією Свідоцтва про народження НОМЕР_1 (а.с. 9).

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано 25.12.2007, що підтверджено копією Свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_2 (а.с.10).

За рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 21.01.2009 та виданого на його підставі виконавчого листа, з відповідача на користь позивача щомісячно стягувалися аліменти на утримання їх дочки ОСОБА_4 у розмірі 350 грн., починаючи з 20.08.2008.

У відповідності до розрахунку заборгованості по аліментах згідно виконавчого листа № 2-290/08 від 21.01.2009 року, зробленого відділом Іваничівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області, станом на 01.02.2018 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів склала 28666 грн 80 коп., та нараховується з 20 серпня 2008 року (а.с. 16-18).

Згідно довідки № 1376/А/2017 від 04.12.2017 року ОСОБА_4 прийнято на навчання до Вищої школи права і управління Жешувської Вищої Школи (а.с. 11-12).

З Договору про умови оплати стаціонарного навчання першого ступеня що проводиться в Колегіумі Адміністрації, Менеджменту і Бізнесу у Вищій Школі Права і Адміністрації Жешувської Вищої Школи вбачається, що оплата за один рік навчання ОСОБА_4 становить 1950 польських злотих (а.с. 19-27).

Так відповідно з ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно з частиною першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанцій урахував, що відповідач неналежно виконував покладений на нього статтею 180 СК України обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, оскільки сплачував стягнуті з нього рішенням суду аліменти нерегулярно.

Однак суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, що і послужило підставою визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, доказів зміни майнового стану відповідача з часу ухвалення рішення Іваничівського районного Волинської області від 21.09.2009 про стягнення аліментів матеріали справи не містять, таким чином матеріали справи не містять і доказів вини відповідача у виникненні заборгованості з сплати аліментів.

Крім того, аліменти стягуються на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому безпідставною є вимога про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на користь ОСОБА_4, а тому відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання), а тому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанцій урахував фактичні обставини справи, наведені вище норми закону, а також зміст позовних вимог та підставно відмовив в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 28 вересня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді