МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 480/978/18 Категорія 50
Провадження № 22-ц/812/197/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2018 року судова колегія судової палати з цивільних справ Миколаївського апеляційного суду в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участю позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2018 року, постановлене під головуванням судді Терентьєва Г.В. в приміщенні суд, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2018 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в якому посилалась на те, що рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25 липня 2011 року у цивільній справі за № 2-607/2011 з ОСОБА_2 на її користь було стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 700 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та заборгованості по аліментам в сумі 18228 грн. На підставі вказаного рішення суду 16.09.2011 року їй було видано виконавчий лист про стягнення аліментів, який перебуває на примусовому виконанні в Миколаївському районному відділі ДВС ГТУЮ у Миколаївській області. Також, посилалась на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При вирішенні цивільної справи № 2-607/2011 року нею було заявлено позовні вимоги про сплату аліментів в розмірі 700 грн., оскільки на той час вона вважала, що вказана сума є достатньою для забезпечення фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини. З того часу витрати на утримання дитини значно зросли, що обумовлено збільшенням потреб дитини внаслідок здобутої з дитинства інвалідності та зайняття спортом для подолання наслідків хвороби. Крім того, позивачка зазначала, що мінімальна заробітна плата в Україні з 2011 року зросла з 960 грн. до 3723 грн., прожитковий мінімум для дитини відповідного віку з 997 грн. до 1860 грн., що свідчить про значне зростання споживчих цін на товари та послуги, у зв'язку з чим розмір аліментів в сімсот гривень не забезпечує матеріальних потреб дитини. Також посилалася на те, що донька займається плаванням, що потребує значних матеріальних витрат на придбання спортивного інвентарю, одягу, харчування, оплату проїзду до місця проведення зборів та змагань. В свою чергу, відповідач зовсім не бере участі у вихованні та розвитку здібностей дитини. Його участь обмежується виключно частковою сплатою аліментів в розмірі 700 грн., але й по ній він має заборгованість в сумі 22670,60 грн. станом на 30.04.2018 р. З огляду на вищевикладене, позивачка просила суд змінити розмір аліментів, що був визначений рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25 липня 2011 року, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3600 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області позов задоволено частково. Судом вирішено збільшити розмір аліментів, визначених рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25 липня 2011 року, та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1300 грн. щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким змінити розмір аліментів, стягнувши з ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 2600 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, а також на не в повній мірі дотримання судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивачка підтримала доводи апеляційної скарги, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Відповідач до судового засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає не в повній мірі.

Так, судом було встановлено, що відповідно до копії виконавчого листа по справі №2-607/2011 р., виданого Миколаївським районним судом Миколаївської області від 25.07.2011 р. вирішено змінити розмір аліментів, стягуваних згідно рішення судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області від 18 лютого 2009 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 частини всіх видів заробітку на тверду грошову суму - 700 грн. щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.06.2011 року і до повноліття дитини.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 ОСОБА_3, народилася ІНФОРМАЦІЯ_1Згідно копії медичного висновку №19 на дитину - інваліда віком до 18 років, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, має захворювання ДЦП, висновок дійсний до 01 травня 2021 року.

Як вбачається з повідомлення Миколаївського регіонального центру з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, входить до складу збірної Миколаївської області з плавання з 2016 року. Активно приймає участь у Всеукраїнських та обласних змаганнях з плавання серед спортсменів з ураженням опорно-рухового апарату. У 2017 році виконала норматив «Кандидата у майстри спорту України». Тренування проходить шість раз у неділю у СКПБ «Водолій».

Копією свідоцтва про розірвання шлюбу підтверджується, що шлюб між сторонами розірвано 16 грудня 2008 року.

Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 3690 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходилася на лікуванні з 30.03.2017 року по 01.04.2017 року у травматологічному відділені Житомирської обласної дитячої лікарні.

Також, відповідно до копії виписки №18969, виписки психолого-педагогічної корекції, виписки служби соціальної реабілітації (Абілітації), ОСОБА_3 проходила курс лікування (реабілітації) з 22.07. по 14.08.2017 року; 28.08. по 08.09.2017 року та з 25.09.2017 по 07.10.2017 року.

Крім того, з наданого позивачкою товарного чеку № 60505 від 08.09.2017 року вбачається, що було придбано (трикортин та липософ форте) на загальну суму 2700 грн. Також позивачкою надано копії чеків про те, що купуються різні ліки на різні суми.

Відповідно до копії наданого відповідачем розрахунку заборгованості по виконавчому листу по справі №2-607-11, виданому Миколаївським районним судом Миколаївської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вбачається, що заборгованість станом на 31.07.2018 року відсутня, наявна переплата в розмірі 629,40 грн.

Копією наданого відповідачем документу ТОВ «Аналитическая Лаборатория «Екомониторинг» підтверджується, що ОСОБА_4 працює в ТОВ «Аналитическая Лаборатория «Екомониторинг» з 12.05.2015 року та на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною з 30.05.2018 року по 13.05.2021 року. Дохід за останні шість місяців з лютого 2018 року по липень 2018 року складає нуль руб. 00 коп.

Копією свідоцтва про народження підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Також судом встановлено, що відповідно до наданої позивачем копії трудового договору № 3 від 16.07.2018 р. відповідачу встановлено посадовий оклад відповідно штатного розпису в розмірі 12000,00 російських рублів, що на сьогоднішній день (відповідно до курсу НБУ російський рубль становить 0,42797 грн.,) становить 5135,64 грн.

Проаналізувавши зазначені обставини та врахувавши положення частин 1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ст. 51 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 180,182,192 СК України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

При цьому суд виходив з того, що збільшення розміру аліментів саме до 3600грн. призведе до порушення чинного законодавства та законних прав відповідача. В той же час обставин, які б унеможливлювали виконання обов'язку відповідачем по утриманню дитини за станом здоров'я або за іншими обставинами відсутні.

Враховуючи хворобу та займанням спортом донькою ОСОБА_3, на реабілітацію якої потрібні відповідні кошти, а також те, що у відповідача народилася друга дитина, що на його утриманні перебуває дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, що відповідач, як батько дитини зобов'язаний надавати матеріальну допомогу позивачці на утримання дитини, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача слід стягувати аліменти в розмірі 1300 грн.

Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи та законодавству, яке регулює спірні правовідносини, в тому і зазначеному в тексті рішення.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч.3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 181 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

В ч.1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 191 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року ч. 2 ст. 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у ст. 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %).

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд тільки враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, ч.2 ст. 182 СК України.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Не є обов'язковою підставою для ухвалення рішення про збільшення розміру аліментів також саме по собі збільшення розміру мінімальної заробітної плати на державному рівні.

Отже, суд правомірно при вирішенні спору виходив з матеріального та сімейного стану як платника аліментів, так і стягувача, а також стану здоров'я платника аліментів та дитини.

Проте, приймаючи рішення суд не в повній мірі врахував положення ст. 184 СК України про те, що визначений за заявою стягувача у твердій грошовій сумі розмір аліментів підлягає щорічній індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, як уже зазначалося раніше, враховуються у сукупності з іншими доказами у справі при визначенні конкретного розміру аліментів, що і було зроблено судом в даному випадку. В подальшому визначений судом розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації чи зміні у разі зміни матеріального чи сімейного стану дитини, стягувача чи платника аліментів. Зміна прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку автоматично не впливає на визначений таким чином розмір аліментів. Положення про те, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, застосовується при стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Тому з рішення суду слід виключити посилання на те, що розмір аліментів не повинен бути меншим 50% прожиткового мінімуму доходів для дитини відповідного віку.

Як убачається з тексту резолютивної частини рішення, в ньому зазначено місце проживання позивачки як АДРЕСА_2 в той час як вона проживає за адресою АДРЕСА_1. Тому рішення суду слід змінити і в цій частині, зазначивши, що місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1, а не АДРЕСА_2

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не був врахований стан здоров'я дитини, а саме те, що дитині поставлено клінічний діагноз - ДЦП, спастична стадія, 2 рівня, що вона постійно проходить курси лікування у Одеському обласному Благодійному Фонді Реабілітації дітей-інвалідів «Майбутнє», у Службі соціальної реабілітації, курси масажу, у 2017р. знаходилась на лікуванні у травматологічному відділенні Житомирської обласної дитячої лікарні, що вона потребує взуття, виготовленого на заказ, дорогого лікування, як медикаментозного, так і санітарно-курортного, що дитина займається спортом, входить починаючи з 2016р. до складу збірної Миколаївської області з плавання, активно приймає участь у Всеукраїнських та обласних змаганнях з плавання серед спортсменів з ураженням опорно-рухового апарату, у 2017р. виконала норматив «Кандидат у майстри спорту України», не є підставою для скасування чи зміни рішення, так як судом були досліджені під час розгляду справи докази, якими підтверджуються дані обставини. Дані обставини були враховані судом при визначенні розміру аліментів, але з урахуванням і інших обставин у справі, а саме матеріального та сімейного стану відповідача, який також змінився після винесення судом рішення про стягнення аліментів у розмірі 700грн., оскільки у відповідача народилася дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, на його утриманні знаходиться дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Врахований судом був також офіційний дохід відповідача за місцем працевлаштування.

Крім того, слід зазначити, що згідно із ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з необхідністю розвитку здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо.

За ч.2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

У справі, яка переглядається, позивачка не заявляла вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, передбачених ст. 185 СК України.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги про незадовільний стан здоров'я дочки ОСОБА_8 не є підставою для зміни рішення суду у даній справі стосовно розміру аліментів на її утримання, так як предметом розгляду у даній справі в межах заявлених позовних вимог є саме аліментні платежі на звичайне утримання дитини, тобто забезпечення її фізичного та духовного розвитку. Хвороба дитини відноситься за діючим законодавством до додаткових витрат на дитину, стягнення яких передбачено ст. 185 СК України, однак таких вимог у даній справі у встановленому законом порядку заявлено не було, що не унеможливлює звернення позивачки до суду з самостійними вимогами стосовно даних обставин.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач постійно приховує свій дохід, не підтверджені належними та допустимими доказами у справі.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права також не є підставою для скасування рішення, так як по перше, апелянтом не надано доказів того, що вона не була допущена судом до участі у справі, а по друге розгляд справи без участі позивачки за наявності її письмових пояснень по суті заявлених вимог та заперечень відповідача не призвели до прийняття неправильного рішення у справі. При цьому колегія суддів враховує, що порушення норм процесуального права згідно ч.2 ст. 376 ЦПК України може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого не сталося в даному випадку.

В той же час суд згідно ч.4 ст. 367 ЦПК України не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права. Тому з урахуванням викладеного в тексті постанови, рішення суду підлягає зміні шляхом виключення з резолютивної частини рішення посилання на те, що розмір стягнутих аліментів не повинен бути менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та зазначення, що місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_2, а не АДРЕСА_2

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368,374, 376, 381, 382ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2018 року змінити.

Виключити з резолютивної частини рішення посилання на те, що розмір стягнутих аліментів не повинен бути менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та зазначити, що місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_2, а не АДРЕСА_2

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови постановлено 10 грудня 2018 року