ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 грудня 2018 року

м.Харків

справа № 622/999/16-ц

провадження № 22-ц/818/962/18

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третя особа - Золочівська державна нотаріальна контора Харківської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Золочівська державна нотаріальна контора Харківської області про визнання майна спільним майном подружжя, поділ майна за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 17 травня 2018 року, постановлене під головуванням судді Кочнєва О.В., в залі суду в смт Золочів Харківської області (повний текст судового рішення складено 25 травня 2018 року), -

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Золочівська державна нотаріальна контора Харківської області про визнання майна спільним майном подружжя, поділ майна.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 17 травня 2018 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на ідеальну частину спільного майна подружжя під час перебування у шлюбі із ОСОБА_7, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 року, яке складається із 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,0909 га, цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з відповідачів на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 110,24 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що спірне нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, - не є об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_7, а є особистою приватною власністю ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що нерухоме майно, що є предметом позову було набуте позивачем ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_7 під час знаходження їх у шлюбі, тому на спірне майно розповсюджується режим спільного майна подружжя.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що з 14 грудня 2004 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 (а.с.8 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер (а.с.10 т.1).

Як на підставу позовних вимог про визнання майна спільним майном подружжя, ОСОБА_1 посилається на те, що з 2003 року вона почала спільно проживати з ОСОБА_7. У період їх проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а саме 29.08.2003 року, ними за договором дарування, а фактично за договором купівлі-продажу, на ім'я ОСОБА_7 за спільні кошти було придбано незавершене будівництво житлового будинку АДРЕСА_1. 14 грудня 2004 року вони зареєстрували шлюб, а 12 січня 2005 року ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно. 11 лютого 2009 року її чоловіком також було приватизовано земельну ділянку площею 0,0909 га, цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер. Після його смерті вона бажала оформити свої спадкові права на будинок та земельну ділянку у порядку спадкування, однак через відсутність згоди між нею та іншими спадкоємцями, вона вирішили звернутися до суду для визнання за нею права власності на половину спадкового майна як спільного майна подружжя, а іншу частину залишити відкритою для прийняття спадщини усіма спадкоємцями, які звернулися із відповідними заявами до нотаріуса та мають права на таке спадкування.

За загальним правилом ст. 60 СК, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина й чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК). У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК).

Майно, яке належить до особистої приватної власності дружини, чоловіка, визначено в ст.57 СК. Зокрема особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:

1) час набуття такого майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15).

Матеріали справи свідчать про те, що за договором дарування незавершеного будівництва від 29 серпня 2003 року ОСОБА_7 прийняв у дар незавершене будівництво за адресою: АДРЕСА_1. Будівництво вказаного будинку завершене на 67,3% (а.с.11).

В акті поточних змін від 12.10.2004 року, складеному техніком БТІ при обстеженні будинку АДРЕСА_1 зазначено, що на час обстеження домоволодіння, будинок та веранда добудовані, огорожа - побудована (а.с.73-77 т.2).

З акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації від 05.11.2004 року вбачається, що державній комісії пред'явлено закінчений будівництвом житловий будинок «А-2» розміром 6,90 х 8,65 м. та веранда «а» розміром 2,51 х 8,65 м. (а.с.80 т.2).

Рішенням державної технічної комісії:

1.Житловий будинок ОСОБА_7, розташований по АДРЕСА_1 готовий до прийняття в експлуатацію.

2.Цей акт може служити основою для реєстрування об'єкта у відповідних органах (крім тимчасових об'єктів) як колективної або приватної власності юридичних і фізичних осіб, також у державних органах статистики.

Рішенням виконавчого комітету Золочівської селищної ради Харківської області №759 від 10.11.2004 року затверджено акт від 05.11.2004 року про прийняття в експлуатацію житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 ОСОБА_7 (а.с. 81 т.2).

Рішенням виконавчого комітету Золочівської селищної ради Харківської області №33 від 12.01.2005 року оформлено право приватної власності на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_7 (а.с.85 т.2).

12 січня 2005 року ОСОБА_7 отримав свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право власності на спірний будинок набуто 12.01.2005 року, тобто з моменту видачі свідоцтва про право власності, тому на нього поширюється режим спільного сумісного майна подружжя.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Як зазначено вище позивачка ОСОБА_1 вступила у шлюб із ОСОБА_7 14.12.2004 року. На час реєстрації шлюбу спірний будинок був повністю добудований, що підтверджується відповідним актом державної технічної комісії від 05.11.2004 року (а.с. 80 т.2) та рішенням виконавчого комітету Золочівської селищної ради Харківської області №759 від 10.11.2004 року (а.с. 81 т.2).

Сам факт видачі правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності на житловий будинок через один місяць після реєстрації шлюбу за умови доведеності готовності будинку до реєстрації шлюбу не є підставою для визнання будинку спільним майном подружжя.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для визнання спірного будинку спільною сумісною власністю подружжя і поділу його відповідно до вимог СК України.

Сама позивачка не заперечувала факт готовності спірного будинку на час реєстрації її шлюбу з померлим ОСОБА_7. При цьому наголошувала, що брала активну участь у будівництві ще до вступу в шлюб, проживаючи із ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Проте зазначені обставини не є предметом позову по даній справі, тому колегія суддів не може надавати їм оцінку при розгляді справи в межах заявлених вимог.

Крім того колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції в частині визнання земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, спільним сумісним майном подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи на підставі рішення ХХ сесії V скликання Золочівської селищної ради Харківської області від 23.11.2007 року ОСОБА_7 було приватизовано земельну ділянку площею 0,0909 га, цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, а 11.02.2009 року виданий державний акт на право власності на вказану земельну ділянку (а.с.13 т.1).

Суд першої інстанції помилково вважав, що дана земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вона була передана у власність ОСОБА_7 безоплатно відповідно до вимог Земельного Кодексу України. Тому режим спільного сумісного майна подружжя на зазначену земельну ділянку не поширюється.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, оскільки спірне майно не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню, з позивачки на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений відповідачем при поданні апеляційної скарги, у загальному розмірі 2 650,50 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 17 травня 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Золочівська державна нотаріальна контора Харківської області про визнання майна спільним майном подружжя, поділ майна.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 2 650,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 10.12.2018 року.