ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/253/18 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Романюк Х.Ю.

та сторін - представника позивача - адвоката ОСОБА_2., відповідача ОСОБА_3 та його представника - адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу № 607/15031/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2018 року, ухваленого суддею Позняком В.М., у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_6 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 8500 грн.

В обґрунтуванні позовних вимог, позивач зазначила, що відповідач ОСОБА_5 не в повній мірі виконує свій батьківський обов'язок щодо утримання та виховання дитини. ОСОБА_6 зазначила, що всі обов'язки по утриманню та вихованню дитини нею виконуються самостійно, з відповідачем добровільної згоди, щодо сплати аліментів не досягнуто, проте вважає, що він має можливість матеріально утримувати на надавати кошти на утримання сина у розмірі 8500 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2018 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_5 в користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 серпня 2018 року і до досягнення повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_5 користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягало до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, від ОСОБА_5 поступила апеляційна скарга в якій він, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення Тернопільського міськрайонного суду від 01 жовтня 2018 року, в частині розміру стягнення аліментів на утримання дитини змінити, встановивши стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 2000 грн.

В доводах апеляційної скарги, відповідач зазначає, що суд не надав належної оцінки дійсним обставинам справи, не взяв до уваги, що на даний час він безробітний, немає постійних доходів у зв'язку з чим присуджена сума є не посильною для нього. Вважає,що 2000 грн. аліментів щомісячно на утримання дитини є достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а розмір аліментів у сумі 4000 грн., який встановлений судом, є несправедливим та неправомірним.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 та його представник адвокат ОСОБА_4 підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, посилаючись на мотиви викладені в ній.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_2 заперечив щодо доводів апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги та встановлюючи розмір стягнення аліментів на утримання дитини у сумі 4000 грн., колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно виходив насамперед з інтересів дитини та потреб необхідних для її розвитку та життєдіяльності, враховував майновий стан відповідача та стан його здоров'я, відсутності інших осіб на його утриманні, також при визначенні суми аліментів, суд брав до уваги матеріальний стан та стан здоров'я позивача .

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 05 серпня 2006 року по 10 травня 2018 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_7, про що свідчить Свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 30 січня 2008 року.

Відповідно до довідки акту огляду МСЕК АВ №0810536 від 06.04.2017 року ОСОБА_6 є особою з інвалідністю третьої групи загального захворювання, їй протипоказано важку фізичну працю і переохолодження (а.с.44).

Згідно довідки, виданої ПАП "Тернопільміськгаз" № 664 від 17.09.2018 року, ОСОБА_6 працює в ПрАТ «Тернопільміськгаз» на посаді бухгалтера з місячним окладом 5553 грн.(а.с.45).

Відповідно до запису в трудовій книжці ОСОБА_5,зазначається останній запис про роботу з 16 травня 2008 року по 12 травня 2009 року в Тернопільській ЗОШ №19(а.с.30-31).

Згідно інформації відділення АВР Групи харчування Гілфорд Об'єднаного королівства Великої Британії від 06 вересня 2018 року ОСОБА_5 звільнився з п'ятниці 06 вересня 2018 року та не працює більше в АВР Об'єднане королівство Великобританії(а.с.34).

До звільнення за 23 тижні робочого часу ОСОБА_5 отримав 11183,85 фунтів стерлінгів, з яких заплатив 1136,40 фунтів стерлінгів податків (а.с.37).

З квітня 2018 року по серпень 2018 року ОСОБА_5 здійснював оплату позивачу по 2000 грн. поштовими переказами(а.с.32,33).

Статтею 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі -СК України) передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до абз. 4 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Встановивши, що малолітня дитина проживає разом із матір'ю і перебуває на її утриманні, а в добровільному порядку батьки не домовились про участь в утриманні дитини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн., що відповідає вимогам статті 182 СК України.

При цьому, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини в сумі 4000 грн., судом першої інстанції враховано в повній мірі матеріальне становище та сімейний стан сторін, їх стан здоров'я, а також те, що відповідач є здоровою та працездатною особою молодого віку, на своєму утриманні інших дітей та непрацездатних батьків не має. Окрім того, в суді першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_5 не заперечував, що з 2011 по 2018 роки був на роботі за кордоном. Ним представлено довідку з Податкової митної служби Об'єднаного Королівства Великої Британії, з якої вбачається, що за останні 23 тижні з квітня по вересень 2018 року загальна сума заробітку відповідача становила 11183, 85 фунтів стерлінгів (1945,01 фунтів стерлінгів в місяць) і еквівалентно до національної валюти України - 71342, 96 грн. ( а.с.34-39).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звільнився з роботи 07 вересня 2018 року, вже після того, як позивач 03 серпня 2018 року звернулася з позовом про стягнення аліментів. А тому, суд першої інстанції ухвалюючи рішення про стягнення аліментів у розмірі 4000 грн. на утримання дитини, правомірно виходив з матеріального становища відповідача на час розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи відповідача про те, що він не працевлаштований та матеріально не забезпечений, відхиляються колегією суддів,оскільки відповідач ОСОБА_5 не надав суду достатніх доказів важкого матеріального становища. Той факт, що він на даний час не працює не є достатньою підставою для визначення розміру аліментів в меншій сумі ніж встановлено судом першої інстанції, а також не звільняє його від обов'язку утримувати до досягнення повноліття дитину, батьком якої він є .

Також, не варте уваги і посилання апелянта на те, що він погоджується на додаткові витрати на утримання сина, що включає витрати на лікування, відпочинок та інше, поскільки вказані дії є обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття ( ст. 180 СК України).

Таким чином, розмір аліментів, який визначений судом першої інстанції колегія суддів вважає достатнім для гармонійного розвитку дитини., а тому доводи апеляційної скарги в частині зменшення розміру аліментів не заслуговують на увагу.

При цьому, відповідач не позбавлений можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (частина 1 статті 192 СК України).

З огляду на наведене, суд першої інстанції ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, дійшов вказаного висновку при повному, всебічному та об'єктивному з'ясуванні обставин справи, прав і обов'язків сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, з'ясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норм права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам.

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2018 року- залишити без змін.

Постанова Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

День складання повного тексту постанови - 07 грудня 2018 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Парандюк Т.С.

Судді: Храпак Н.М.