Справа № 442/7900/17 Головуючий у 1 інстанції: Кучаковський Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/1845/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 березня 2018 року ,-

ВСТАНОВИЛА:

виконавчий комітет Дрогобицької міської ради Львівської області звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення на його користь 19176.91 грн. збитків.

В обґрунтування позову покликався на те, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2017 у справі № 876/8314/16 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено повністю, а саме: поновлено її на посаді завідувача сектору патріотичного виховання відділу сім'ї, молоді та туризму виконавчого комітету Дрогобицької міської ради та стягнуто з виконавчого комітету на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 55381 грн. Під час розгляду справи в апеляційному суді ОСОБА_2 не повідомила та не надала доказів отримання допомоги по безробіттю в період перебування її на обліку в Дрогобицькому міськрайонному центрі зайнятості, і за один і той же період отримала двічі кошти в розмірі 19 176.91 грн., чим завдала збитки Дрогобицькій міській раді в розмірі 19 176.91 грн. Оскільки рішенням Господарського суду Львівської області з виконавчого комітету Дрогобицької міської ради стягнуто 19176.91 грн. виплаченої ОСОБА_2 допомоги по безробіттю, то ОСОБА_2 повинна такі повернути таку кошти Дрогобицькій міській раді.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради до ОСОБА_2 про відшкодування збитків відмовлено.

Рішення суду оскаржив виконавчий комітет Дрогобицької міської ради Львівської області, вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з»ясуваням усіх обставин справи та з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Зазначає те, що ОСОБА_2, за період з травня 2016 року по жовтень 2016 року, виплачувалась допомога по безробіттю на загальну суму 19176.91 грн., про що Дрогобицькій міській раді стало відомо 30.03.2017 року з претензії № 288/07 Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості, а також було підтверджено під час розгляду справи № 914/918/17 у Львівському апеляційному господарському суді. На думку апелянта, зазначене свідчить про те, що з вини ОСОБА_2 виконавчий комітет двічі провів оплату в розмірі 19176.91 грн. Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_2 немає протиправної поведінки та причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та завданими збитками, є помилковим. Вважає, що протиправна поведінка полягає в тому, що при розгляді справи у Львівському апеляційному господарському суді ОСОБА_2 приховала факт отримання коштів в центрі зайнятості після її звільнення з роботи. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності передбачених законом підстав для стягнення збитків, вважав позовні вимоги такими, що не ґрунтуються на законі, оскільки ці кошти були стягнуті відповідно до положень ч.ч. 3, 4 ст. 35 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", згідно з якими саме з роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2017 у справі № 876/8314/16 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено повністю, поновлено її на посаді завідувача сектору патріотичного виховання відділу сім'ї, молоді та туризму виконавчого комітету Дрогобицької міської ради та стягнуто з виконавчого комітету на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 55381 грн., а випискою з казначейства підтверджується, що зазначена сума коштів була стягнута з відповідача на виконання рішення Львівського апеляційного адміністративного суду.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду Львівської області у справі № 914/918/17 стягнуто з виконавчого комітету Дрогобицької міської ради 19176.91 грн. виплаченої ОСОБА_2 допомоги по безробіттю.

Згідно платіжного доручення № 1187 від 12.10.2017 виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради на розрахунковий рахунок Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості перераховано 19 176.91 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Відповідно до п. 37 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 № 198 „Про затвердження Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу" центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня, зокрема, поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, яке набрало законної сили.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що на момент отримання ОСОБА_2 від Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості допомоги по безробіттю в розмірі 19176.91 грн., вона мала статус безробітного і отримала ці кошти як безробітна, оскільки була звільнена з посади завідувача сектору патріотичного виховання відділу сім'ї, молоді та туризму виконавчого комітету Дрогобицької міської ради.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно зазначив, що вини ОСОБА_2 у заподіянні збитків виконкому Дрогобицької міської ради Львівської області, немає, оскільки позивачка була звільнена на підставі незаконного рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради і поновлена на посаді постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2017, тобто, звільнення позивачки з посади визнано судовим рішенням незаконним, у зв»язку з чим її поновлено на роботі.

Крім цього, ч.2 ст. 235 КЗпП України не передбачає, що при ухваленні рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з нарахованих коштів слід вираховувати кошти, отримані незаконно звільненим працівником, як допомога по безробіттю, чи отриману ним заробітну плату за іншим місцем праці, у випадку його працевлаштування.

Вірним є висновок суду про безпідставність доводів заявника про приховування ОСОБА_2 отриманої допомоги по безробіттю під час розгляду справи про поновлення її на роботі.

Вірним та обгрунтованим є висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги виконкому Дрогобицької міської ради Львівської області не ґрунтуються на законі, оскільки ці кошти були стягнуті відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 35 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", згідно з якими саме з роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, виконком Дрогобицької міської ради Львівської області, як на підставу для задоволення позовної вимоги, посилався на ст. 1191 ЦК України, вважаючи ОСОБА_2 винною у тому, що з виконкому Дрогобицької міської ради Львівської області стягнуто 19176.91 грн. виплаченої ОСОБА_2 допомоги по безробіттю.

Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Такі доводи позовної заяви колегія суддів вважає необгрунтованими з тих підстав, що ОСОБА_2 була звільнена Дрогобицьким міським головою незаконно, і кошти, які вона отримувала, як допомогу по безробіттю саме у зв»язку з незаконним звільненням, вона отримувала на законних підставах, а відтак вина ОСОБА_2 у стягненні коштів з виконкому Дрогобицької міської ради Львівської області відсутня, і доводи про завдання ОСОБА_2 збитків спростовуються вищенаведеним.

Покликання позивача на ч.1 ст. 1191 ЦК України, як на підставу для задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає безпідставним, так як ОСОБА_2 майнової шкоди Дрогобицькому міськрайонному центру зайнятості не завдала, і коштів в розмірі 19176.91 грн. виконком Дрогобицької міської ради Львівської області Дрогобицькому міськрайонному центру зайнятості замість ОСОБА_2, не відшкодовував; кошти були стягнуті відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 35 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", згідно з якими саме з роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які є достатньо мотивовані.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області - залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 10.12.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.