Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/78/18
Номер провадження: 2/511/221/18
02 квітня 2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Теренчук Ж. В.,

при секретарі Ніколас С.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство "ВІТМАРК-УКРАЇНА" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Спільного підприємства "ВІТМАРК-УКРАЇНА" в формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі - СП "ВІТМАРК-УКРАЇНА" ТОВ), в якому просить: - скасувати наказ (розпорядження) директора СП "ВІТМАРК-УКРАЇНА" ТОВ № 391-дл від 06 грудня 2017 року про звільнення його з посади комплектувальника за п.3 ст.36 КЗпП України в зв`язку з призовом на військову службу; - поновити його на посаді комплектувальника у СП "ВІТМАРК-УКРАЇНА" ТОВ з 06 грудня 2017 року; - стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; - стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000,00 грн; - стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача за дорученням ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги ОСОБА_3 , просила їх задовольнити, посилаючись на те, що ОСОБА_3 працював у СП "ВІТМАРК-УКРАЇНА" ТОВ на посаді комплектувальника. На підставі наказу (розпорядження) директора СП "ВІТМАРК-УКРАЇНА" ТОВ № 391-дл від 06.12.2017 року, ОСОБА_3 був звільнений із займаної посади на підставі п.3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку із призовом на строкову військову службу. Копію зазначеного наказу СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» ТОВ отримано нею, як представником ОСОБА_3 09.01.2018 року.

Вважає, що звільнення з роботи ОСОБА_3 незаконне, так як суперечить вимогам ч.2 ст.39 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок», також вимогам ст.119 КЗпП України, оскільки за працівниками, призваними на строкову військову службу в особливий період зберігається місце роботи, посада і середній заробіток за час проходження служби.

На підставі викладеного, просила визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення ОСОБА_3 з займаної посади, поновити його на посаді комплектувальника СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» ТОВ, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час проходження військової служби та вимушеного прогулу.

Крім того зазначила, що незаконним звільненням ОСОБА_3 , йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях. Відповідач принизив честь ОСОБА_3 , престиж військової служби у важкий для країни час. ОСОБА_3 займаючись підготовкою до судового процесу, переніс нервовий стрес. Тому також просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн.

Відповідач - СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» ТОВ позов не визнали, про що повідомили суд у наданому відзиві на позовну заяву.(а.с.51)

Представник відповідача ОСОБА_2 , позицію відповідача мотивував тим, що звільнення позивача з роботи, яке було проведено наказом директора СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» ТОВ № 391-дл від 06.12.2017 року з посади комплектувальника на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із призовом на військову службу, проведено на підставі довідки з військомату відповідно до вимог чинного законодавства.

Вважає, що на ОСОБА_3 не поширюються гарантії, встановлені ч.3 ст.119 КЗпП України стосовно збереження за ним місця роботи та середнього заробітку за час перебування на військовій службі, так як на момент звільнення ОСОБА_3 із займаної посади відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в Україні мобілізація не оголошувалась, а особливий період не діяв.

Про це, на думку відповідача, свідчить аналіз нині діючого законодавства, а також це на думку відповідача вбачається із копії довідки Роздільнянського районного військового комісаріату від 02.01.2018 року, яка була надана позивачем на адресу СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» ТОВ, згідно якої позивач був призваний до Збройних Сил України на строкову військову службу. Про те, що ОСОБА_3 призваний на строкову військову службу саме в особливий період, в довідці мова не йде.

Відповідно до п. 9 Положення про військові комісаріати, затвердженого Постановою КМ України від 03.06.2013 року N389, оскільки військовий комісаріат є уповноваженим органом у питаннях соціального та правового захисту військовослужбовців та видає необхідні довідки, у випадку наявності в Україні особливого періоду та призову ОСОБА_3 на військову службу саме в особливий період, військовий комісаріат мав зазначити це в довідці про призов позивача на військову службу.

Відтак 17.08.2015 року мобілізація в Україні закінчилася, воєнний стан не був запроваджений. Отже, після 17.08.2015 року особливого періоду в Україні не має, про що на думку відповідача також свідчить судова практика.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, зазначили, що позивачем не сплачено судовий збір за позовними вимогами про стягнення моральної шкоди, а також вважають позов в цій частині необґрунтований доказами, не підтверджено факт заподіяння позивачеві моральних страждань та перенесення нервового стресу. Оскільки СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» ТОВ не поширювало недостовірної інформації про ОСОБА_3 і жодних доказів про протилежне представником позивача не подано, твердження про приниження відповідачем честі позивача також нічим не підкріплене та необґрунтоване.

Стосовно тверджень представника позивача ОСОБА_4 про ненадання їй довідки про доходи ОСОБА_3 та копії його трудової книжки, зазначили, що копія довідки про доходи ОСОБА_3 була направлена на адресу ОСОБА_4 поштою у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян».

Заперечуючи щодо заявленого представником позивача розміру судових витрат, зазначили, що як вбачається із п. 2.1. договору про надання правничої допомоги №1-01/2018 від 04.01.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Панчошенком С.О., адвокат зобов`язувався надати клієнту 2 види юридичних послуг, а саме: підготувати та роздрукувати в інтересах клієнта позовну заяву; витребувати з будь-яких підприємств, установ, організацій документи або інші докази, необхідні для підготування позову, однак адвокат надав клієнту лише частину юридичних послуг, а саме послуги із підготовки та роздрукування позовної заяви. Послуги із витребування документів не були надані. Відтак, оскільки правничі послуги не бути надані адвокатом в повній мірі, заявлені представником позивача витрати на правничу допомогу є завищеними і складають 300 грн.

Посилаючись на дані обставини, просили у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

В ході розгляду справи судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Так ОСОБА_3 з 11.09.2017 року працював на посаді комплектувальника СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» ТОВ (наказ №481-дл/с від 08.09.2017 року). (а.с.83)

06.12.2017 року на підставі наказу №391-дл від 06.12.2017 року ОСОБА_3 звільнено з роботи на підставі п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку з призовом на військову службу.(а.с.84)

Звільнення з роботи ОСОБА_3 проведено на підставі довідки Роздільнянського райвійськкомату від 22.11.2017 року №2/1029. (а.с.16)

Згідно змісту цієї ж довідки ОСОБА_3 призваний на строкову війську службу до Лав Збройних сил України 21.11.2017 року до в/ч НОМЕР_1 м. Івано-Франківськ.(а.с.16)

Позивач вважає, що його звільнення з роботи проведено в незаконний спосіб, так як на нього поширюються гарантії, встановлені ч.3 ст.119 КПп України і на час проходження ним служби за ним повинен зберігатися середній заробіток та місце роботи, тобто дані спірні правовідносини виникли щодо законності звільнення позивача із займаної ним до призову на строкову військову службу, роботи.

Суд вважає, що дані спірні правовідносини регулюються наступним нормами права.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (чинної на час виникнення спірних правовідносин) підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.

Відповідно до ч. З ст. 119 КЗпП України (в редакції станом на 06.12.2017 року) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову.

Таким чином, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи, посада відповідно до ч. 3 та 4 ст. 119 цього Кодексу

Із змісту цієї норми трудового законодавства вбачається, що для вирішення питання про наявність права на гарантії, передбачені нею, правове значення мають види військової служби її підстави, терміни дії особливого стану, початку та завершення мобілізації, демобілізації та наявності кризової ситуації, що загрожує національній безпеці.

Частиною 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання.

Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено такі види військової служби:

строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період: військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба(навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців щодо прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. За статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, орган» місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ й організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців щодо прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом виконуючого обов`язки Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року прийняте рішення про часткову мобілізацію військовослужбовців строком на 45 діб.

Таким чином з дня публікації Указу, тобто з 18.03.2014 року почався особливий період в Україні, рішень про закінчення якого на час розгляду даної справи Президентом України не приймалось.

Навпаки, в подальшому Указами Президента України від 06.05.2014 року, від 21.07.2014 року та від 14.01.2015 року оголошувалася часткова мобілізація військовослужбовців в декілька черг, які були в подальшому звільнені в запас.

Останнє рішення про звільнення в запас військовослужбовців, які були призвані на час мобілізації на особливий період під час третьої черги часткової мобілізації було прийняте Указом Президента України № 441/2016 від 26.09.2016 року.

Рішень про демобілізацію усіх призваних військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу, після видачі цих Указів, Президент України не приймав.

Тобто відповідно до законодавства в Україні настав особливий період, який діє донині.

Проаналізувавши вищенаведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що за працівниками, прийнятими на строкову військову службу в особливий період, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичного звільнення.

Виходячи з встановлених фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 було призвано на строкову військову службу до Лав Збройних Сил України, в особливий період, а тому відповідно на нього поширюються гарантії, передбачені ч.3 ст.119 КЗпП України, на період проходження служби він лише увільняється від служби, а за весь період проходження служби за ним зберігається місце роботи та середній заробіток на попереднім місці роботи..

За таких обставин, суд вважає, що наказ директора СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» ТОВ №391-дл від 06.12.2017 року, яким ОСОБА_3 звільнено з роботи на підставі п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку з призовом на військову службу належить визнати незаконним, а правовим наслідком цього має бути поновлення ОСОБА_3 на роботі на посаді комплектувальника з 06 грудня 2017 року.

Оскільки згідно довідки Роздільнянського РВК з 21.11.2017 року ОСОБА_3 проходить військову службу, то його належить визнати таким що на підставі ст.119 КЗпП України увільнений від роботи з посади комплектувальника СП на час фактичного несення служби із збереженням займаної посади та середньомісячної заробітної плати з 21.11.2017 року.

Відповідно до приписів ст.235 КЗпП України правовим наслідком незаконного звільнення також є стягнення на користь позивача з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обрахованого за період з часу звільнення до ухвалення судового рішення.

Оскільки в даному випадку ОСОБА_3 з 21.11.2017 року увільнений від виконання обов`язків комплектувальника, то суд враховуючи правовідносини, що склалися між сторонами, вважає, що середній заробіток за час вимушеного прогулу одночасно і є середнім заробітком, який зберігається за ОСОБА_3 на період несення ним військової служби.

Відповідно до частини другої ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Суд вважає, що для обчислення середньоденної заробітної плати слід керуватися Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N 100 (надалі Порядком).

Згідно з абз. 3 п. 2 зазначеного Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.09. 2014 року у справі № 6-53цс14, у справі № 6-419цс16 від 14.09.2016року які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковими для судів України.

Відповідно до довідки СП "ВІТМАРК-УКРАЇНА" ТОВ про нараховану заробітну плату ОСОБА_3 від 21.02.2018 року заробітна плата ОСОБА_3 в жовтні 2017 року - становила 726,86 грн при відпрацьованих в цьому місяці фактичних 20 годинах, в листопаді 2017 року - 2646,21 грн при відпрацьованих 46 годинах.(а.с.82)

Оскільки оплата праці на вказаній посаді здійснюється почасово, то обчисленню підлягає середньоденний заробіток ОСОБА_3 у вказаний період.

При цьому при визначенні доходу позивача за листопад 2017 року, який враховується при обчисленні середнього заробітку за два місяці суд враховує вимоги п.4 Порядку №100 від 08.02.1995 року, яким визначені виплати, які не враховуються при обчисленні заробітної плати, зокрема до заробітку не включаються лікарняні та виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання громадських та державних обов`язків).

Зокрема, суд вважає за необхідне із нарахування заробітної плати в розмірі 2646,21 грн в листопаді 2017 року виключити лікарняні в розмірі 532,65 грн та 228,21 грн, а також оплату за середнім заробітком в розмірі 673,92 грн (за час виконання державних обов`язків) та прийняти до розрахунку суму доходу 1211,43 грн.( 2646,21 грн - 532,65 грн - 228,21 грн 673,92 грн)

Визначаємо середньо годинний заробіток ОСОБА_3 в наступному порядку :

За жовтень 2017 року 726,86 : 20 годин (11 годин + 2 год + 7 год - кількість відпрацьованих годин в жовтні) = 36,34 грн.

За листопад 2017 року 1211,43 грн : 46 (кількість відпрацьованих годин в листопаді ) = 26,33 грн.

Середньогодинний заробіток (36,34 грн + 26,33 грн):2= 31,34 грн.

Згідно Листа Міністерства соціальної політики від 05.08.2016 року №1535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу за 2017 рік», Листа «Щодо норм тривалості робочого часу» від 19.10.2017 року №224/0/103-17/214 встановлені норми тривалості робочого часу на 2017 рік та правила визначення норм тривалості робочого часу у 2018 році в годинах, зокрема:

Листопад 2017 (з 22.11.2017 року відповідно) 48 годин, грудень 2017 року -168 годин, січень 2018 року 166 годин, лютий 2018 року -166 годин, березень 2018 року -166 годин.

Всього з 2.11.2017 року по 02.04.2018 року, тобто по день винесення судового рішення, період вимушеного прогулу складає - 714 годин.
Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22.11.2017 року по 02.04.2018 року складає: 22 376,76 грн ( 31,34 грн х 714 годин), яка підлягає стягненню з відповідача СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» ТОВ на користь позивача з попереднім відрахування відповідних податків та зборів.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

ОСОБА_5 просив стягнути на його користь в рахунок заподіяної моральної шкоди незаконним звільненням з роботи з відповідача 20000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що зазнав стресу від незаконного звільнення, вимушений був звертатися до суду за відновленням порушених прав.

Однак суд погодиться з позицією відповідача, стосовно того, що неоднозначною є судова практика по даним спорам, наявність особливого періоду в Україні потребує аналізу законів України, які як правило здійснюються судами по кожній конкретній судовій справі, не доведено позивачем факту заподіяння йому моральної шкоди, так як позивач також не був обізнаний з законодавством і відповідної довідки щодо поширення на нього гарантій, встановлених ст.119 КЗпП України до підприємства не подавав.

Тому суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_3 про відшкодування йому моральної шкоди, заподіяної незаконним звільненням, належить відмовити.

При цьому суд вважає, що належить задовольнити вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат по справі у виді витрат на правничу допомогу, так як заявлена до стягнення сума в розмірі 1000 грн обґрунтована та підтверджується матеріалами справи.(а.с.21-24) Правнича допомога позивачеві надана в повному обсязі відповідно до документів.

Оскільки позивача поновлено на роботі, стягнено кошти за час вимушеного прогулу, відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця належить допустити до негайного виконання.

Судові витрати по справі належить стягнути на користь держави в наступному порядку.

Оскільки позовні вимоги в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволені судом, то з відповідача на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 704, 80 грн, так як позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору по даному виду вимог.

Позовні вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди підлягали оплаті позивачем при зверненні до суду в розмірі 704,80 грн, однак не були ним сплачені.

Оскільки в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено, дані кошти належить стягнути з позивача на користь держави.

На підставі ст.36, 119, 233, 235 КЗпП України, ст.2,39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», керуючись ст.ст. 81, 141, 259, 263-265, 268, 288, 289 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :
Позов ОСОБА_3 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,- задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) директора Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство "ВІТМАРК-УКРАЇНА" № 391-дл від 06 грудня 2017 року про звільнення ОСОБА_3 з посади комплектувальника за п.3 ч. 1 ст.36 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_3 на роботі на посаді комплектувальника в Товаристві з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство "ВІТМАРК-УКРАЇНА" з 06 грудня 2017 року.

Вважати ОСОБА_3 таким, що на підставі ст.119 КЗпП України увільнений від роботи з посади комплектувальника в зв`язку з призовом на строкову військову службу зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку на період проходження строкової військової служби з 21 листопада 2017 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство "ВІТМАРК-УКРАЇНА" на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час проходження військової служби та вимушеного прогулу в період з 21 листопада 2017 року по 02 квітня 2018 року в розмірі 22376,76 грн з вирахуванням прибуткового податку й інших обов`язкових платежів.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство "ВІТМАРК-УКРАЇНА" на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство "ВІТМАРК-УКРАЇНА" (, МФО 380805, вул. Миру,144 с. Степанівка Роздільнянського району Одеської області) судовий збір на користь держави в розмірі 704,80 грн.
Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця допустити до негайного виконання.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області на підставі п.15.5. Розділу Х11 Перехідних положень ЦПК України.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж. В. Теренчук