Дата документу 05.12.2018 Справа № 201/3236/18
Запорізький апеляційний суд
Є.У.№ 201/3236/18 Головуючого у 1 інстанції: Федоріщева С.С.
№ 22-ц/807/239/18 Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2018 року у складі судді Федоріщева С.С. у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа Міністерство юстиції України про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: «Заявник при розгляді питання про встановлення факту, що він є жертвою політичних репресій, став жертвою здійсненого 21.12.17 від імені держави релігійного фанатизму колегії суддів»,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 21.12.17 Апеляційним судом Дніпропетровської області відмовлено у скасуванні рішення Жовтневого районного суду м. Дніпро від 06.11.17 у справі № 201/11781/17, рішення місцевого суду змінено з мотиву, що за переконанням колегії суддів заявник «жертвою, у розумінні цього поняття визнаний за рішенням суду бути не може» (підкреслення заявника). Зазначений мотив знаходиться у прямому протиріччі з положенням ст. 35 КЗПЛОС та двома рішеннями ЄСШІ у справах заявника, якими він визнаний жертвою порушення п'яти положень цієї Конвенції, та обґрунтований виключно релігійними переконаннями колегії суддів стосовно поняття «жертва».

Не вдаючись у суто богословські сутності тлумачень в авраамічних релігіях стосовно «Жертви» та «Жертовності», потрібно лише зазначити - це є важливим, що у класичних напрямах релігійної думки жодних табу чи обмежень стосовно цих слів та понять не було, не існує, а в християнстві, так взагалі весь світогляд побудований на викупній жертві Христа. Про наявність таких табу чи обмежень в інших релігіях доступна література відомостей також не містить. Отже переконання складу суду належать до якогось екстремального релігійного напряму та є сліпою, доведеною до крайнього ступеня прихильністю релігійним ідеям і намаганням к неухильному слідуванню їм в звичайному (в даному випадку процесуальному) житті, тобто релігійним фанатизмом у чистому вигляді».

Посилаючись на зазначені обставини просив суд, встановити факт, що має юридичне значення про те, що при розгляді питання про встановлення факту, що він є жертвою політичних репресій, він став жертвою здійсненого 21.12.17 від імені держави релігійного фанатизму колегії судців.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2018 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким заяву задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 2 п.3, ч.7 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, в тому числі, у порядку окремого провадження. Окреме провадження призначено для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Порядок розгляду судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначений главою 6 розділу 1У ЦПК України. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що окрім фактів, зазначених у ч.1 цієї статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Судом встановлено, що 21.12.2017 колегією суддів у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі Баранніка О.П. (головуючий), Пономарь З.М. та, Посунся Н.Є. частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3, в якій він просив скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.17 у справі № 201/11781/17: за наслідками розгляду апеляційної скарги рішення суду першої інстанції змінено. При цьому, не погоджуючись із мотивом прийняття оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів Апеляційного суду дійшла висновку: «Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції - зміні з мотивів обґрунтування відмови у задоволенні вимог ОСОБА_3, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_3 щодо визнання його жертвою політичних репресій у період з 1997 року по 2017 рік та, що він має права, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» для жертв політичних репресій, суд першої інстанції посилався на те, що Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» встановлено інший порядок реабілітації жертв політичних репресій на Україні.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можливо, оскільки він зроблений без врахування того, що названий Закон, на який посилається заявник та просить його застосувати за аналогією з тих причин, що діюче на сьогодні законодавство України не містить в собі регламентації встановлення факту застосування до громадянина політичних репресій у період 1997-2017 p.p. та правових наслідків його встановлення, на думку судової колегії, не може бути застосованим, як до правовідносин, які виникли у вказаний заявником період часу, так і до самого ОСОБА_3, який жертвою, у розумінні цього поняття, визнаний за рішенням суду бути не може» (а.с. 18-20).

Відповідно до п.14 ч.І ст.92 Конституції України, виключно законами України визначаються: судоустрій, судочинство, статус суддів.

Відповідно до ч.ч.І-З ст.17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності. Найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд. Систему судоустрою складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) Верховний Суд.

Відповідно до ч.І ст.21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», місцевими загальними судами є окружні суди, які утворюються в одному або декількох районах чи районах у містах, або у місті, або у районі (районах) і місті (містах).

Відповідно до ч.І ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», місцевий суд є судом першої інстанції і здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом.

Відповідно до ч.І ст.26 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди діють як суди апеляційної інстанції, а у випадках, визначених процесуальним законом, - як суди першої інстанції, з розгляду цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п.п.1,3 ч.І ст.27 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Апеляційний суд: 1) здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом; 3) надає місцевим судам методичну допомогу в застосуванні законодавства.

Відповідно до ч.І ст.23 ЦПК України, усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Відповідно до ч.І ст.24 ЦПК України, апеляційні суди переглядають в апеляційному порядку судові рішення місцевих судів, які знаходяться у межах відповідного апеляційного округу (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що заявник фактично просить суд першої інстанції надати правову оцінку рішенню суду апеляційної інстанції та мотивам його прийняття, які, на думку заявника, є наслідком впливу релігійних переконань членів колегії суддів у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області Баранніка О.П. (головуючий), Пономарь З.М. та Посунся Н.Є.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до чч. 5, 6 цієї норми, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги зводиться до помилкового тлумачення норм права, тому висновків суду не спростовують і не свідчать про порушення судом норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства.

Обґрунтовуючи судове рішення, окрім того, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: