Справа № 654/2588/16-ц
Провадження №2/654/113/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2018 року Голопристанський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого - судді Сіянка В. М.

за участю секретаря Ільєнко Л. Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Гола Пристань Херсонської області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Голопристанської державної нотаріальної контори Херсонської області Негра О. А., про визнання договору недійсним та стягнення моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

09.08.2016 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 укладеного між сторонами 29.04.2015, посвідченого державним нотаріусом Голопристанської державної нотаріальної контори Херсонської області Негрою О. А., зареєстрований за № 242, посилаючись на те, що в 2015 році він тяжко захворів, втратив можливість самостійно пересуватися, потребував стороннього догляду та був на стаціонарному лікуванні з діагнозом: церебральний атеросклероз, мієлопатія, нижній парапорез (параліч обох ніг), дифузний кардіосклероз. Відповідачка доводиться йому рідною сестрою, яка скористалася тяжкою обставиною (хворобою), яка виникла у нього, придбавши спірний будинок, який є його єдиним житлом, гроші за який він не отримував та зміст договору йому не відомий. Наразі проживає у Голопристанському геріатричному пансіонаті. На початку 2016 року його стан здоров'я покращився, але відповідачка, як власниця будинку, відмовляється повертати будинок. На підставі ст. 233 ЦК України просив задовольнити позов.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_4 позов підтримали, наполягали на його задоволенні з підстав, зазначених у позові. Позивач пояснив, що 14.04.2015 він потрапив до Голопристанської районної лікарні з діагнозом нижній парапорез (параліч обох ніг). До нього приїхала відповідачка (яка є його рідною сестрою і інших близьких родичів чи дружини у нього не має), турбувалася про його лікування і він, думаючи, що його життя не буде тривалим, перебуваючи у стресовому стані вирішив відчужити будинок сестрі. Вона відвезла його до нотаріуса, де він підписав договір, не читаючи його тесту та не отримавши від відповідачки коштів за будинок. На момент укладення спірного договору відповідачка влаштувала його до Голопристанського геріатричного пансіонату, де він проживає до сих пір, не маючи власного житла. В будинку залишилися його речі, забрати які відповідачка йому не дозволяє, хоча обіцяла повернути будинок у випадку його видужання, на першу його вимогу. Будинок не мав систем опалення, водопостачання та не був газифікований.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні позов не визнала, відповідачка надала до суду письмовий відзив на позовну заяву (а. с. 151-153), який зводиться до наступного. 29.04.2015 між сторонами було укладено спірний договір купівлі-продажу і вона сплатила позивачу обумовлену у договорі сумі в розмірі 50343 гривні. Норми ст. 233 ЦК України можуть бути застосованими при наявності одночасно двох умов: вчинення правочину під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах. Жодної із цих умов на момент вчинення сторонами правочину не існувало і позивачем не доведено. Так, з медичної карти престарілого (інваліда), що оформлена в Голопристанському геріатричному пансіонаті на ім'я позивача 24.04.2015 та даних магнітно-резонансної томографії, проведеної 24.04.2015 на момент вчинення правочину позивач будь-яких тяжких захворювань не мав, у психоневрологічному на наркологічному диспансерах на обліку не перебував. Тяжкі обставини в контексті застосування ст. 233 ЦК України треба розуміти як не будь-яке несприятливе матеріальне, соціальне чи інше становище, а як його крайні форми. Потерпілий, який оскаржує правочин, повинен довести, що за відсутності тяжких обставин він взагалі на зазначених умовах не уклав би правочин. Визнання правочину недійсним не може пов'язуватись з тим, чи усвідомлювала сторона користь, яку матиме від нього, про що зазначено у п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Саме завдяки їй позивач пройшов стаціонарний курс лікування, оскільки вона оплачувала його лікування, купувала йому нові речі, через те, що позивач вів неохайний спосіб життя, не доглядав за будинком, в якому були відсутні опалення та електроенергія. Позивач після влаштування до Голопристанського геріатричного пансіонату сам виступив ініціатором укладення спірного договору, оскільки не бажав нести витрати на утримання будинку. Оскільки позивачем не наведено підстав для визнання спірного договору недійсним та не надано відповідних доказів для цього, відсутні також підстави для стягнення моральної шкоди. Просила у позові відмовити у повному обсязі.

Третя особа до суду не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.04.2015 між сторонами було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 який посвідчений державним нотаріусом Голопристанської державної нотаріальної контори Херсонської області Негрою О. А., зареєстрований за № 242 (а. с. 43-44). Згідно пункту 3 вказаного договору продаж вчинено за 50343 гривні, що відповідає експертній оцінці предмету продажу (п. 4 договору).

У відповідності до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Такі правочини, які в цивілістичній науці одержали назву кабальних, мають ваду волі, оскільки їх формування здійснюється за таких обставин, за яких практично виключається нормальне формування волі, що змушує особу вчинити правочин на невигідних для себе умовах.

Під тяжкими обставинами кабального договору необхідно розуміти не будь-яке несприятливе матеріальне, фінансове, соціальне чи інше становище, а його крайні форми, наприклад, важка хвороба особи чи її близьких, смерть її годувальника, крайня нужденність сім'ї, загроза втратити заставлене житло, загроза банкрутства та інші обставини, для усунення чи пом'якшення яких необхідне термінове укладення правочину. Підставами визнання правочину, укладеного на вкрай невигідних умовах, може слугувати, наприклад, надзвичайно низька винагорода, порівняно з ціною відчуженої речі, виконаної роботи, наданої послуги. Однак для кваліфікації правочину за ст. 233 ЦК України необхідна обов'язкова наявність зазначених двох умов.

Кабальний правочин особа вчиняє добровільно (тут немає насильства), більше того, вона сама може бути ініціатором такого правочину, вона також усвідомлює, що вчиняє правочин на вкрай невигідних для себе умовах (тут нема помилки або обману), але вимушена це зробити під впливом тяжкої обставини.

Зазначене викладено також у п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Виходячи із медичної карти стаціонарного хворого № 02227 та епікризу № 02227 (а. с. 109-113) позивач в період з 14.04.2015 по 27.04.2015 перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Голопристанської центральної районної лікарні Херсонської області та був виписаний з відділення у задовільному стані.

Відповідно до довідки Голопристанського геріатричного пансіонату № 03 від 19.01.2017 позивач знаходиться на повному державному забезпеченні у вказаному комунальному закладі з 27.04.2015 (а. с. 130), в якому, згідно пояснень позивача у судовому засіданні він проживає і наразі. .

Тобто, на момент укладення спірного правочину, станом на 29.04.2015 позивач проживав у Голопристанському геріатричному пансіонаті (був забезпечений житлом), знаходиться на повному державному забезпеченні у вказаному комунальному закладі та не потребував термінових медичних операцій чи лікування, оскільки був виписаний із лікарні у задовільному стані.

Відповідно до висновку амбулаторної судово-психологічної експертизи № 014-2018 (а. с. 139-143) ОСОБА_1 під час укладання спірного договору 29.04.2015 знаходився у стресовому стані, який не супроводжувався вираженими порушеннями психічних процесів, психічного стану, тоді міг розуміти фактичний зміст своїх дій, міг керувати ними, міг передбачати їхні наслідки.

Інші висновки вказаної експертизи зроблені експертом виключно зі слів (свідчень) ОСОБА_1

Таким чином будь-яких належних та допустимих доказів вчинення оспорюваного договору позивачем під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах суду позивачем чи його представником не надано, що унеможливлює задоволення позову.

У зв'язку з безпідставністю основної вимоги про визнання недійсним договору, підстав для задоволення додаткової вимоги у виді стягнення моральної шкоди, пов'язаної з недійсністю договору, також не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 204, 233 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 11, 12, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Херсонської області через Голопристанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складно 10 квітня 2018.

Суддя В. М. Сіянко