АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/590/18Головуючий по 1 інстанції Колода Л.Д. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
Категорія: на ухвалу
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області у складі:

Гончар Н.І., Бондаренка С.І., Ювшина В.І.

секретар: Торопенко Н.М.

сторони у справі:

позивача - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»

відповідачі - ОСОБА_5, ОСОБА_6

особа що подала апеляційну скаргу: представник ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2018 року, постановленої у складі судді Колоди Л.Д., у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - :

в с т а н о в и в :

В липні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом та пені.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в солідарному порядку на користь Банку заборгованість по кредитному договору № 0 від 17 вересня 2007 року в розмірі 34 949, 33 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 13 135 грн. 59 коп.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 суму боргу за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 17 вересня 2007 року в розмірі 34 949,33 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 13 135 грн. 59 коп.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 25 лютого 2016 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року було залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12 липня 2017 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 25 лютого 2016 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

У лютому 2018 року представник ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме: накласти арешт на все майно ОСОБА_5, та ОСОБА_6 та встановити заборону на його відчуження, в тому числі на земельну ділянку (кадастровий номер: НОМЕР_1) площею 3,9537 га, що належить ОСОБА_5

Свою заяву обгрунтовував тим, що ОСОБА_5 оскаржуючи рішення намагається уникнути, відтермінувати виконання своїх зобов'язань за кредитним договором. ОСОБА_5 вживає заходи для відчуження майна, а саме передаючи вищезазначену земельної ділянки в оренду на 30 років для того, щоб зробити стягнення боргу неможливим та утруднити виконання судового рішення.

Уточнивши в судовому засіданні вимоги заяви про забезпечення позову представник ПАТ «УкрСиббанк» просив накласти арешт на земельну ділянку кадастровий номер: НОМЕР_1, площею 3,9537 га, що належить ОСОБА_5 та заборонити вчинення будь-яких дій, щодо її відчуження.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2018 року заяву задоволено. Накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер: НОМЕР_1, площею 3,9537 га, що належить ОСОБА_5 та заборонено вчиняти будь-які дії, щодо її відчуження.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції представник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріально та процесуального права, просив скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2018 року.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином матеріали справи та докази, що були надані. А саме не було встановлено факт ухилення ОСОБА_5 від виконання своїх зобов'язань та не доведено факт, що земельна ділянка може зникнути, що утруднить виконання судового рішення, адже земельна ділянка передана в оренду на 30 років, що передбачає не можливість зміни статусу цієї земельної ділянки найближчі 30 років.

Також апелянт зазначає, що в оскаржуваному судовому рішенні суд неправдиво зазначив, що ОСОБА_6 та представник відповідачів ОСОБА_7 не заперечували проти задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки протилежне зазначене в журналі судового засідання.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VІІІ "Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановлена судом першої інстанції ухвала відповідає зазначеним вище вимогам.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що не вжиття заходів забезпечення позову може в подальшому істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачені ст. 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

П. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

В силу ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, а згідно ч. 6, 7 ст. 153 ЦПК України - про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання.

Відповідно до роз'яснень викладених в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи з липня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором перебуває на розгляді в судах різних інстанцій, що свідчить про наявність спору між сторонами.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки предметом позовних вимог є стягнення заборгованості за кредитним договором.

Судом першої інстанції було застосовано заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчинення будь-яких дії, щодо відчуження земельної ділянки кадастровий номер: НОМЕР_1, площею 3,9537 га, власником якої є ОСОБА_5

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що 17 лютого 2017 року було зареєстровано за ОСОБА_8 право оренди даної земельної ділянки, відповідно до договору б/н від 31 грудня 2016 року, строком на 30 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив належним чином матеріали справи та докази, що були надані, оскільки не було встановлено факт ухилення ОСОБА_5 від виконання своїх зобов'язань та не доведено факт, що земельна ділянка може зникнути, що утруднить виконання судового рішення, адже земельна ділянка передана в оренду на 30 років, що передбачає не можливість зміни статусу цієї земельної ділянки найближчі 30 років, то вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки із матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно існує спір, а заборона вчиняти дії щодо відчуження земельної ділянки обмежує лише права власника земельної ділянки щодо відчуження майна і не перешкоджає користуванню даної земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського ОСОБА_8, згідно договору оренди, а також іншим особам.

Доводи апеляційної скарги про зазначення в тексті ухвали недостовірної інформації щодо думки учасників відносно забезпечення позову, то колегія суддів приймає до уваги дану обставину, однак помилкове зазначення думки учасників справи щодо заяви про забезпечення позову не впливає на законність постановленої ухвали.

Доводи апеляційної скарги про неможливість накладення арешту на земельну ділянку з підстав передбачених ст. 15 ЗК України, ст. 14 ЗУ «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років», на що вказує апелянт в апеляційній скарзі, то вони також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до Переліку майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, який є Додатком до ЗУ «Про виконавче провадження» спірна земельна ділянка не відносить до майна, яке включено до даного Переліку.

Вирішуючи питання про законність постановленої ухвали колегія суддів враховує , що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, господарській діяльності особи, в оренді у якої вона перебуває не перешкоджають, заходи забезпечення позову були вжиті з дотриманням положень ст. ст. 149, 150 та 153 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді Н.І. Гончар

С.І. Бондаренко

В.І. Ювшин

Повний текст постанови складений 13 квітня 2018 року.