22-ц/775/469/2018(м)
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2018 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 264/5345/17

Номер провадження 22-ц/775/469/2018(м)

Апеляційний суд Донецької області у складі суддів Кочегарової Л.М., Гаврилової Г.Л., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Тулянкіна М.М.

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 травня 2018 року, у складі судді Литвиненко Н.В., повний текст рішення складено 15 травня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 11 лютого 2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем був укладений договір №б/н, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків 30,00% за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідач не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку з цим, станом на 30 вересня 2017 року, виникла заборгованість на суму 56 160,16 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 3574,71 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 46 073,06 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3 600 грн., а також штрафу (фіксована частина) у розмірі 250 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 2 662,39 грн. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 56 160,16 грн. та судові витрати у розмірі 1600 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 травня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором без номера від 11 лютого 2010 року в сумі 49 647,77 грн. та судовий збір в розмірі 1408 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовити у повному обсязі та стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 643 грн. і витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн., а всього на загальну суму 7 643 грн. Зокрема вказує, що за положеннями ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» банк не вправі вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув; зважаючи на те, що остання операція по кредитному договору мала місце 07 липня 2014 року, звернення банку до суду 18 жовтня 2017 року свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності про застосування якого заявлено відповідачем; банк не мав права збільшувати в односторонньому порядку процентну ставку за користування кредитним коштами з 30% до 43,2%; позивач не надав доказів того, що видана ОСОБА_1 кредитна картка в 2010 році мала пролонгацію до квітня 2017 року.

Рішення суду, в частині відмови ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у стягненні заборгованості за пенею та комісією - 3600 грн., а також штрафу (фіксована частина) у розмірі 250 грн. та штрафу (процентна складова) - 2 662,39 грн., позивачем не оскаржується, тому, з урахуванням вимог ст. 367 ЦПК України. апеляційному перегляду не підлягає.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, який підтримав скаргу, заперечення проти скарги представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Малервейн М.С., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інше.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушила умови кредитного договору від 11 лютого 2010 року по погашенню кредиту та процентів за користування кредитом, але оскільки строк дії кредитної картки встановлений до квітня 2017 року, то позивач не пропустив строки позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права.

З цими висновками не можна не погодитися.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 11 лютого 2010 року був укладений кредитний договір без номеру, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків 30,00% за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею і банком договір, по що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с.7).

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором виконав та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а ОСОБА_1 зобов'язання по виконання умов договору не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості.

За представленим розрахунком заборгованості, станом на 30 вересня 2017 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором становить 56160,16 грн., яка складається з : заборгованості за кредитом у розмірі 3574,71 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 46 073,06 грн., заборгованості за пенею та комісією -

3600 грн., а також штрафу (фіксована частина) у розмірі 250 грн. та штрафу (процентна складова) - 2 662,39 грн.

Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зі справи вбачається, що обставини щодо укладення кредитного договору від 11 лютого 2010 року та отримання кредитної картки № НОМЕР_5 відповідачем не спростовуються та підтверджуються паспортними даними, які ОСОБА_1 особисто засвідчувала при укладанні договору (а.с.7,15).

Згідно довідки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та даних по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 протягом дії договору були надані кредитні картки : №№ НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6 - з терміном дії до 04.2017 року (а.с. 63).

У відповідності з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

У зв'язку з цим, доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав достатньо доказів того, що кредитна картка неодноразово перевипускалася і строк дії останньої картки - квітень 2017 року, є непереконливими, оскільки за представленими банком відомостями ОСОБА_1 активно здійснювалася кредитні операції протягом тривалого часу (а.с.40-49).

За вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не надано ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду доказів, які б спростовували доводи ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про наявність у ОСОБА_1 права на користування кредитною карткою до квітня 2017 року.

Отже, з урахуванням викладених обставин, рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 3574,71 грн., яка складається з поточної та простроченої заборгованості відповідно 2459,88 грн. та 1114,83 грн., ґрунтуються на нормах матеріального права та підтверджуються належними доказами.

З урахуванням представленого позивачем розрахунку заборгованості за договором від 11 лютого 2010 року, посилання у скарзі на вихід суду за межі позовної заяви при ухваленні рішення щодо стягнення заборгованості за кредитом в сумі 3574,71 грн., за наявності заборгованості на суму 2459,88 грн. - на думку представника відповідача, є безпідставним.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги представника відповідача про відмову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в сумі 3574,71 грн., оскільки з вимогами про стягнення заборгованості за тілом кредиту позивач звернувся до суду 23 жовтня 2017 року,

тобто в межах трирічного строку позовної давності з часу закінчення строку дії картки - квітень 2017 року.

Висновки колегія суддів щодо законності судового рішення про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором ґрунтуються на позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 30 травня 2018 року у справі №264/5662/16-ц, провадження № 61-2 св 17.

Перевіряючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам в розмірі 46 073,06 грн., колегія вважає, що апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в цій частині зміні, виходячи з наступного.

Згідно п.2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

За вимогами п.п.1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що з 11 лютого 2010 року між сторонами існували кредитні правовідносини, які передбачали виконання боржником певних дій по поверненню кредитних коштів та оплаті процентів за користування наданим кредитом за кредитною карткою з кінцевим строком дії - квітень 2017 року.

Із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг випливає, що строк дії кредитного договору відповідає строку дії карти.

Відповідно до п. 3.1.1. Правил користування платіжною картою строк дії карти зазначено на лицевій стороні карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

З Правил користування платіжною картою випливає, що договір є чинним у межах строку дії карти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Аналогічні позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 та від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

За умовами договору, що перевіряється, погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного наступного місяця, а тому, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання (а.с.8).

Оскільки строк дії картки встановлений до квітня 2017 року і наступний місячний платіж ОСОБА_1 повинна була внести до 25 квітня 2017 року, а з позовом про повернення кредиту в повному обсязі банк звернувся 23 жовтня 2017 року, то висновок суду першої інстанції про звернення банку з позовом про стягнення процентів у межах позовної давності ґрунтується на правильному застосуванні судом норм матеріального права.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що строки позовної давності за вимогами про стягнення процентів повинні були розраховуватися з останньої дати оплати процентів - 07 липня 2014 року і на час звернення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду з позовом трирічний строк позовної давності сплинув, що є підставою для відмови у позові, є непереконливими, оскільки кредитна карта на ім'я ОСОБА_1 була діючою до квітня 2017 року, а тому обов'язок відповідача по виконанню умов кредитного договору, за відсутності даних про розірвання цього договору, залишався до вказаної дати.

Разом з тим, не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідача в апеляційній скарзі зазначав, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не мав права в односторонньому порядку підвищувати процентну ставку за кредитом та вимагати повернення коштів з урахуванням такого підвищення.

Так, з розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів вбачається, що проценти за користування кредитом відповідачу при укладенні договору були встановлені в розмірі 30%, а в подальшому нараховувалися в період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року, виходячи з процентної ставки 34,80% річних, а з 01 квітня 2015 року по 30 вересня 2017 року - 43,2% річних.

Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»).

Однак, суд першої інстанції вищевказані доводи відповідача, викладені в письмових документах, поданих суду, не перевірив та не надав їм належної правової оцінки.

Колегія суддів вважає, що вимоги банку про стягнення заборгованості по процентам за межами строків позовної давності та за підвищеною процентною ставкою з 01 вересня 2014 року, а також висновки суду про задоволення цих вимог в повному обсязі, є необґрунтованими і це є підставою для зміни судового рішення в частині стягнення процентів за договором.

Так, відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

У ч.4 указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Отже, для застосування підвищеної процентної стави банк повинен письмово повідомити боржника та отримати його згоду.

Відповідно до п.3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з п.114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових

відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17.

Наданий позивачем апеляційному суду розрахунок заборгованості, в частині зміни розміру процентної ставки та відповідних нарахувань, не є належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст.77,78 ЦПК України, оскільки не містять даних щодо отримання відповідачем інформації про підвищення процентної ставки.

Тому слушними є доводи апеляційної скарги про те, що підвищення процентної ставки для розрахунку процентів з 01 вересня 2014 року, що призвело до збільшення загальної суми заборгованості за кредитним договором, проведено позивачем необґрунтовано.

Частиною першою ст.1048 ЦК України встановлено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Оскільки позивачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не було надано достатніх доказів на підтвердження виконання банком свого обов'язку проінформувати позичальника ОСОБА_1 про зміну відсоткової ставки з 30% до 34,8% з 01 вересня 2014 року, і з 34,8% до 43,20%, починаючи з 01 квітня 2015 року, розрахунок заборгованості по процентам за період з 01 вересня 2014 року по 30 квітня 2017 року підлягає коригуванню, виходячи із 30% ставки на рік згідно умов договору та в межах трирічного строку позовної давності, про застосування кого заявлене відповідачем, а саме - з 24 жовтня 2014 року до 23 жовтня 2017 року.

При цьому, заборгованість по процентам визначається в розмірі 2 740,61 грн. та розраховується наступним чином: 3 574,71 грн. (загальна заборгованість за кредитом) х 30 (відсотків) : 100 : 360 (кількість календарних днів на рік згідно п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою) х 920 (кількість днів за період з 24 жовтня 2014 року до 30 квітня 2017 року - строк дії картки).

Що стосується вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за період з 01 травня 2017 року (після закінчення строку дії картки) до 30 вересня 2017 року (в межах позову), то підстави для стягнення заборгованості по процентам за вказаний період відсутні, з урахуванням таких положень матеріального закону.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до закінчення строку дії кредитної картки.

Відтак, у межах строку кредитування до 30 квітня 2017 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 1 травня 2017 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

За таких обставин, вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за період з 01 травня 2017 року до 30 вересня 2017 року, є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12/ провадження № 14-10 цс 18 про те, що після закінчення строку дії договору у банка відсутні підстави для отримання процентів, в інший спосіб, ніж встановлено ст.625 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку щодо зміни рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 11 травня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитом, та визначення заборгованості по процентам за період з 24 жовтня 2014 року до 30 квітня 2017 року в розмірі 2 740,61 грн.

З урахуванням зміни розміру процентів, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 11 лютого 2010 року визначається в сумі 6 315 грн. 32 коп. та складається з заборгованості за кредитом - 3574,71 грн. та заборгованості по процентам - 2740,61 грн.

Частина 13 ст.141 ЦПК України визначає, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги відповідача та зі зміною загальної суми стягнення заборгованості за кредитним договором від 11 лютого 2010 року, підлягає зміні і рішення суду в частині визначення розміру судових витрат, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції та з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 - у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Виходячи із пропорційності розміру задоволених позовних вимог (заявлено вимоги на 56160,16 грн., задоволено - 6 315,32 грн., що становить 11,25% (6315,32х100:56160,16), з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений судовий збір у розмірі 180 грн. - за розгляд справи судом першої інстанції (1600х11,25%). Одночасно, у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 підлягає відшкодування судовий збір в розмірі 2 345,66 грн.(2643-(2643х88,75% - відхилені вимоги банку(100-11,25%).

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 травня 2018 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_7, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, проживає АДРЕСА_1, телефон НОМЕР_3) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (, рахунок № 3111(для погашення заборгованості та судових витрат) МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором без номеру від 11 лютого 2010 року в сумі 6 315 (шість тисяч триста п'ятнадцять) грн. 32 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 3 574,71 грн. та заборгованості по процентам - 2 740,61 грн. з 24 жовтня 2014 року до 30 квітня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_7, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, проживає АДРЕСА_1, телефон НОМЕР_3) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (, рахунок № 3111(для погашення заборгованості та судових витрат) МФО № 305299) судові витрати в розмірі 180 (сто вісімдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_7, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, проживає АДРЕСА_1, телефон НОМЕР_3) у відшкодування судового збору 2 345 (дві тисячі триста сорок п'ять) грн. 66 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення 30 липня 2018 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

Г.Л.Гаврилова

Т.Б. Ткаченко