Провадження № 22-ц/4808/315/18
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.,

секретаря Капущак С.В.,

за участю апелянта ОСОБА_3

представника апелянта ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог - служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23 жовтня 2018 року в складі судді Шамотайла О.В., постановлену в м. Івано-Франківськ, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог - служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_6

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23 жовтня 2018 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі на дану ухвалу ОСОБА_3 посилається на порушення судом норм процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не заслухав заперечення позивача проти заявленого відповідачем клопотання про закриття провадження у справі, відтак у мотивувальній частині ухвали не навів мотивів відхилення таких заперечень. Не надав позивачу можливість скористатись правовою допомогою. Окрім того, судом всупереч статті 171 СК України не з'ясовано думку дитини - ОСОБА_6

Вказує, що даний позов заявлено в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Предметом позову є, у тому числі, захист порушених прав ОСОБА_6 на визначення нею свого місця проживання, вільне пересування по території України та на вільний вибір місця перебування. ОСОБА_6 в силу свого психоемоційного стану не здатна на даний час усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Протягом останніх п'яти місяців нікуди не виходила із дому. Не відвідує занять у навчальному закладі. Стала замкнутою. Повністю перебуває під вольовим контролем, деструктивним впливом відповідача, яка веде аморальний спосіб життя (зловживає алкоголем).

Таким чином, ОСОБА_6 перебуває у складних життєвих умовах і в силу цих обставин є позбавленою відповідачем можливості реалізувати своє право на вибір нею свого місця проживання, вільне пересування по території України, вільне обрання свого місця перебування. Відтак, має місце порушення ч. 3 ст. 160 СК України, ч. 2 ст. 313 ЦК України щодо ОСОБА_6, яке підлягає захисту судом в силу ст. 4 ЦПК України, що не було враховано судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали про закриття провадження у справі.

У зв'язку з наведеним, просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України сторонами не подавався.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали з вищенаведених підстав.

ОСОБА_5 апеляційну скаргу заперечила, посилаючись на її безпідставність.

Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду належним чином повідомлявся, а тому, враховуючи його належне повідомлення про час та місце судового розгляду, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у його відсутності на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з вимог п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, відповідно до якої суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 3 постанови пленуму №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України, Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, Кодекс визначає порядок розгляду судом справ та особливості процесуального вирішення спорів, які не вказують на наявність спору в розумінні цього кодексу.

Зокрема, в Главі 8 Кодексом визначено випадки зупинення і закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду.

Судом встановлено, що у жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог - служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визначення місця проживання повнолітньої дочки ОСОБА_6, оскільки вважає, що відповідачем ОСОБА_5 порушуються її права.

Разом з тим, досягнення ОСОБА_6 віку, з якого вона вправі самостійно визначитися з ким із батьків проживати, в даному випадку, не є підставою для закриття провадження, в тому числі, і з підстави непідсудності спору цивільному суду.

Тоді як п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК передбачає випадок закриття провадження виключно у випадку, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Наведений вище факт щодо досягнення віку у правовідносинах, що регулюються Сімейним кодеком є обставиною, яка підлягає оцінці судом під час розгляду справи, однак не може бути підставою для закриття провадження у справі.

У зв'язку з наведеним, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, як винесена із порушенням норм процесуального права, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23 жовтня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: Р.Й. Матківський

І.О. Максюта