ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/989/18 Справа № 206/3738/17 Суддя у 1-й інстанції - Кушнірчук Р.О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненою пошкодженням майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

18 липня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненою пошкодженням майна, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути солідарно з ОСОБА_1 та КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 40345,83 гривень, витрати на оплату виконаних послуг з оцінки вартості матеріальних збитків ПП «Експерт Борисфен» у розмірі 4000,00 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000,00 гривень, а також судові витрати (а.с.1-2, 70 -71).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року, з урахуванням виправлених описок, позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 40345,83 гривень, витрати на оплату виконаних послуг з оцінки вартості матеріальних збитків ПП «Експерт Борисфен» у розмірі 4000,00 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000,00 гривень, а також судові витрати. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено (а.с. 160-164, 187-188).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог відносно нього (а.с.170-178).

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів. Зазначає, що його вина у залитті квартири відсутня, оскільки зрив різьби на врізці стояка гарячого водопостачання стався безпосередньо на стояку гарячого водопостачання, який відноситься до інженерного обладнання будинку і обслуговується виключно організацією, на балансі якої перебуває будинок, а тому відповідати повинно КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради.

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачу на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.24).

ОСОБА_3 проживає за адресою АДРЕСА_1, яка знаходиться над квартирою позивача одним поверхом вище.

20 січня 2017 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_1, в якій мешкає позивач.

23 січня 2017 року інженерами виробничо-технічного відділу КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було складено акт, згідно якого 20 січня 2017 року за адресою АДРЕСА_1 відбулося залиття зали, малої спальні, кухні, коридору. Комісія встановила, що залиття квартири відбулося з вини мешканця квартири АДРЕСА_2, яка знаходиться поверхом вище (а.с.5).

Згідно звіту з оцінки вартості збитків, що призвели до завданої майнової шкоди ОСОБА_2, внаслідок залиття квартири та майна, матеріальні збитки на дату оцінки становлять 28897,88 гривень, з яких: розмір збитків внаслідок нанесення пошкоджень від залиття конструктивних елементів квартири складає 15459,32 гривень; розмір збитків внаслідок нанесення пошкоджень від залиття ротангового ліжка складає 7344,96 гривень; розмір збитків внаслідок нанесення пошкоджень від залиття двоспального ортопедичного безпружинного матрацу складає 6093,60 гривень (а.с.12-32).

Вартість послуг з оцінки вартості матеріальних збитків приватним підприємством «Експерт-Борисфен» становить 4000 гривень, які позивачем було сплачено згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 2 від 24 лютого 2017 року (а.с.9-11).

Вартість виконання будівельних робіт підтверджується наданими позивачем копіями розписок ОСОБА_6 від 10.04.2017 на загальну суму 4000 гривень та ОСОБА_7 від 25.04.2017 на загальну суму 10000 гривень (а.с.33-34).

Крім того, позивачем на підтвердження вартості придбаних будівельних матеріалів, надано копії фіскальних та товарних чеків на загальну суму 12907,27 гривень (а.с. 35-38).

Таким чином, відповідно до наданих позивачем квитанцій та розписок осіб, які виконували роботи з відновлення квартири позивача, фактичний розмір матеріальної шкоди спричиненої позивачу склав - 40345,83 гривень (а.с.33-38).

Згідно договору № 8 від 01 листопада 2016 року про надання послуг з управління багатоквартирними будинками, що входять до Об'єкту № 8 (Самарський район), КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради є управителем багатоквартирних будинків за об'єктом № 8 (Самарський район) (а.с. 112-117).

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він працює в аварійній службі. 17 січня 2017 року за викликом ОСОБА_1 вони приїхали до його квартири. На місці у квартирі ОСОБА_1 було підписано акт, в якому було зазначено про те, що відбулось протікання врізки стояка водопостачання, але аварійної та критичної ситуації не було. ОСОБА_1 попрохав їх підтягнути різьбу, але вони відмовили, оскільки це було небезпечно. Йому було запропоновано розпломбувати лічильник, щоб його зняти з метою переварити частину труби, до якої був прикручений кран. Вода в цьому місці дійсно капала, але течі не було, однак ОСОБА_1 там підставив ємкість. В акті від 17.01.2017 року вони зазначили про «протікання» з метою подальшого виконання робіт з його усунення.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що 23 січня 2017 року вона з ОСОБА_5 здійснила вихід за адресою позивачки де встановили, що 20 січня 2017 року відбулося залиття квартири. Того ж дня вони піднялися до сусіда ОСОБА_1, який проживає поверхом вище та в квартирі останнього побачили, що на врізкі труби до основного стояка стоїть заглушка. Ними було встановлено, що у прориві труби винний ОСОБА_1, оскільки для заміни врізки необхідно було зняти лічильник води, а зоною відповідальності власника квартири являється частина труби до першої врізки у стояк.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що 23 січня 2017 року вона з ОСОБА_4 прибула до квартири позивачки, де склали акт про затоплення її квартири. В акті ними було зазначено про пошкодження, які були виявленні у квартирі позивача. Після цього вони піднялися до квартири поверхом вище де побачили, що на трубі гарячої води встановлена заглушка. Для себе вони визначили, що винним у затопленні є ОСОБА_1, оскільки, за врізку з розташованим на ній краном, вже відповідає власник квартири.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що подія, внаслідок якої була залита квартира позивача, сталася з вини саме відповідача ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та друга статті 23 ЦК України).

В п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 встановлено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого наведена у додатку № 4 до вказаних Правил.

Згідно додатку № 4 вказаних правил акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) має містити відомості: про дату та місце його складання; склад комісії; адресу, за якою трапилось залиття; описуються подія та наслідки події (що залито, обсяги робіт, ушкодження); причина залиття; висновки та рекомендації комісії; відомості про особу, яка заподіяла шкоду; підписи членів комісії. Крім того, з вказаним актом мають бути ознайомлені мешканці квартир.

Тобто, факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов'язковою. Акт обов'язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність. В такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи підписувати складений акт відмовилися та зазначити причини такої відмови.

Основною метою при складанні акту залиття квартири є встановлення причин залиття, та осіб, відповідальних за спричинену шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.24).

ОСОБА_3 проживає за адресою АДРЕСА_1, яка знаходиться над квартирою позивача поверхом вище.

20 січня 2017 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_1, в якій мешкає позивач.

23 січня 2017 року інженерами виробничо-технічного відділу КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було складено акт, згідно якого 20 січня 2017 року за адресою АДРЕСА_1 відбулося залиття зали, малої спальні, кухні, коридору. Комісія встановила, що залиття квартири відбулося з вини мешканців кв. 221, яка знаходиться поверхом вище. Зазначили, що 17.01.2017 року виїзджала бригада на обстеження і виявила, що в квартирі АДРЕСА_2 потрібна заміна врізки ГВП. Для виконання робіт була необхідність у розпломбуванні лічильників ГВП про що і було повідомлено мешканців даної квартири, так як їхнє підприємство не має право самостійно виконувати вищевказані роботи. Мешканці квартири АДРЕСА_2 своєчасно не провели регламентовані роботи зі зняття пломби з лічильника і, як наслідок, 20.01.2017 року це призвело до залиття квартири № АДРЕСА_1, в результаті зриву на врізки стояка ГВП в квартирі АДРЕСА_2 (а.с.5).

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Вину у завданні шкоди позивачу, внаслідок залиття його квартири, відповідач належними та допустимими доказами не спростував.

Отже, суд дійшов вірного висновку, що залиття квартири позивача відбулося з вище розташованої квартири АДРЕСА_2, що підтверджується належними та допустимими доказами по справі, оскільки протилежного відповідачем суду не доведено.

Доводи апеляційної скарги про те, що акт від 23.01.2017 року не можна вважати належним та допустимим доказом, оскільки залиття сталось 20.07.2017 року, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена додатком № 4.

Як вбачається з акту від 23.01.2017 року, він за формою та змістом відповідає вимогам вказаного додатку № 4.

Ті обставини, що акт було складено через кілька днів після залиття квартири позивача не спростовують висновків комісії, викладених в акті про залиття квартири.

У відповідності з вимогами ст.12 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач в ході розгляду справи не заявляв клопотання для проведення експертизи для встановлення дійсності причини залиття квартири.

Доказів того, що залиття належної позивачеві квартири, відбулося з вини інших осіб та, як наслідок відповідальність за спричинену шкоду має бути покладена не на відповідача, суду не надано.

Відповідно до ч.4, 5 ст.319 ЦК власність зобов'язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам, та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Положеннями ст. 177 ЖК України передбачено, що громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, додержувати правил утримання жилого будинку.

Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини.

Апелянтом не доведено дотримання вказаних вимог. Не надано доказів залиття з вини інших осіб або через відсутність їх провини.

Твердження апелянта щодо необґрунтованого розміру стягнення матеріальної шкоди спростовуються матеріалами справи.

Крім того, відповідач в ході розгляду справи не заявляв клопотання для проведення експертизи щодо встановлення розміру завданої матеріальної шкоди.

Також, суд, взявши до уваги роз'яснення у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, врахував спричинені позивачеві душевні страждання, пов'язані з пошкодженням його майна при залитті з вини відповідача, і колегія суддів погоджується, що безумовно, спричинена шкода потягла зміну звичного укладу життя ОСОБА_2, що супроводжувалася необхідністю усунення наслідків залиття і подальшого ремонту.

Колегія суддів погоджується із адекватністю і співмірністю визначеного судом до стягнення грошового розміру з відповідача моральної шкоди.

З огляду на вищенаведене колегія судів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: