Справа № 199/8867/17
РІШЕННЯ

Іменем України

12.04.2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., за участі позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4, Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину квартири як частку у спільній власності подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання права власності на частину квартири та грошові кошти в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на частину квартири як частку у спільній власності подружжя. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що з 02.06.1977 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, шлюб 24.03.1992 року було розірвано відділом ЗАГС Амур-Нижньодніпровського райвиконкому, актовий запис № 172. Від зазначеного шлюбу у позивача та ОСОБА_5 є діти ОСОБА_3 (відповідач по справі) та син ОСОБА_4 ( третя особа).

10.06.2017 року ОСОБА_5 помер. Позивач зазначає, що до смерті ОСОБА_5, хоча вони були офіційно розлучені, однак вже багато років жили однією сімєю. Спадкоємцями майна ОСОБА_5 за законом є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Позивачка зазначає про те, що після смерті ОСОБА_5 з приводу права власності на розмір часток у спірній квартирі між нею та спадкоємицею ОСОБА_3 виник спір.

Так, позивач зазначає, що квартира АДРЕСА_1 була придбана нею та її чоловіком ОСОБА_5, але вартість квартири була сплачена як за рахунок спільних коштів, так і за рахунок її, особистих, тому розмір часток був різним: 27% належала чоловіку, 73% належали позивачу. Це співвідношення часток у праві власності на квартиру не було зафіксовано ніяким чином, бо це було вирішено за домовленістю між нею та чоловіком, у звязку з чим всіма визнавалося та ніхто не заперечував проти цього співвідношення.

Так, у 1980 році ОСОБА_5 був прийнятий у члени ЖБК-291, а у середині 1981 року на підставі ордеру одержали спірну квартиру вартістю 4900 крб. та вселились у неї. За рахунок власних коштів позивача 2265 крб., які надала її мати ОСОБА_6, як сплату половини вартості житла з боку дружини, 23.04.1980 року позивач зробила перший внесок за квартиру на вказану суму, що підтверджується квитанцією № 991829, виданою ощадною касою № 7896/04 Підгороднянського відділення Ощадбанку СРСР.

Залишок вартості квартири у сумі 2635 крб. вони з чоловіком сплатили у період шлюбу за рахунок спільних коштів, останній внесок був зроблений у 1991 році, що підтверджується довідкою ЖБК-291. А усього сплачена повна вартість квартири 4900 крб.

Таким чином, позивач вважає, що вартість квартири сплачена: за рахунок її особистих коштів сплачено 2265 крб., що становить 46 % вартості квартири, а за рахунок спільних сімейних коштів 2635 крб., що становить 54 % вартості квартири. Так, на її думку вона стала власником 27 відсотків квартири як частки спільного майна подружжя, а 46 відсотків квартири належать їй як придбані за особисті кошти у розмірі 2265 крб., так усього вона стала власником 73 % квартири.

У звязку з чим позивач просить суд визнати за нею право власності на 73 % квартири АДРЕСА_2.

У свою чергу відповідач звернулася із зустрічним позовом до позивача та ОСОБА_4В про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог, посилається на те, що вона та ОСОБА_4 є дітьми ОСОБА_5 та позивача по справі.

ОСОБА_5 та позивач перебували у шлюбі в період з 02 червня 1977 року по 24 березня 1992 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та свідоцтвом про розірвання шлюбу.

На підставі рішення загальних зборів житлово-будівельного кооперативу № 291 ОСОБА_5 став членом ЖБК. Відповідно до довідки ЖБК № 291 пайовий внесок був виплачений батьком відповідача 11 вересня 1992 року, тобто через 6 місяців після розірвання шлюбу між батьками.

Отже, відповідач вважає, що її батько повністю вніс свій пайовий внесок після розірвання шлюбу та фактично набув права власності на квартиру № 15, що розташована за адресою вул. Полонської-Василенко, буд. 6б у м. Дніпрі.

10 червня 2017 року ОСОБА_5 помер, єдиними спадкоємцями за законом першої черги після смерті спадкодавця є його діти, відповідач та ОСОБА_4, заповіту за своє життя спадкодавець не склав.

Відповідач та ОСОБА_4 вчасно звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, однак вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність державної реєстрації за спадкоємцем права власності на спірну квартиру та через наявність спору між сторонами.

Також, окрім нерухомого майна, спадкодавцю, на момент його смерті, належали грошові кошти, що були розташовані на депозитних рахунках та поточних карткових рахунках, відкритих у ПАТ КБ «ПриватБанк», вказані грошові кошти також входять до спадкової маси. Загальний залишок коштів на рахунках спадкодавця становить 52 918 грн. 24 коп.

Відповідач зазначає, що не має можливості оформити та в установленому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки спадкодавець за час свого життя не зареєстрував своє право власності в установленому законом порядку, а також зважаючи на заперечення з боку позивача щодо розподілу частин між спадкоємцями, тому відповідач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом, після померлого 10 червня 2017 року ОСОБА_5, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, загальною площею 42,6 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м. та визнати в порядку спадкування за законом, після померлого 10 червня 2017 року ОСОБА_5, право власності на 1/2 частину грошових коштів, розташованих на депозитних та поточних карткових рахунках, відкритих у ПАТ КБ ПриватБанк на імя ОСОБА_5: за депозитним договором SAMDNWFD100 від 09.01.2014 (залишок 36 928,83 грн.), на картковому рахунку 557462 від 17.11.2016р. (залишок 80,42 грн.), на картковому рахунку 681542 від 20.04.2017р (залишок 15 908,99 грн.).

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Проти зустрічного позову заперечували частково, вважали, що відповідач має право на спадкування 27/200 частини спірної квартири, а також ? частини грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, так як вказані грошові кошти є спільною сумісною власністю позивача і спадкодавця .

Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти первісного позову, оскільки вважала, що позивач мала право на частину пайового внеску,який був сплачений подружжям під час шлюбу, проте правом поділу не скористалась у межах строку позовної давності. Підтримала позовні вимоги за зустрічним позовом, просили їх задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним у зустрічному позові.

Третя особа за первісним позовом та відповідач за зустрічним ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав первісний позов та надав суду пояснення, аналогічні викладеним позивачем.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача за первісним позовом задоволенню не підлягають, а позовні вимоги відповідача за зустрічним позовом підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі в період з 02 червня 1977 року по 24 березня 1992 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та свідоцтвом про розірвання шлюбу. 13.11.1993 року позивач вступила в інший шлюб.

Відповідно до довідки № 08 від 11.01.2018 року, що надана головою ЖБК № 291 ОСОБА_5 був членом ЖБК, повністю сплатив вартість квартири АДРЕСА_4 у розмірі 4900 крб.: перший пайовий внесок був внесений у 1980 році, останній пайовий внесок за квартиру було внесено 11 вересня 1992 року.

Статтею 22 КЗпШС України передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про власність» в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних відносин, об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Частина перша статті 15 вищезазначеного Закону передбачала, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Відповідно до ст. 146 ЖК України поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання

шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо

кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване

жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири

провадиться за згодою між колишнім подружжям, а в разі відсутності

згоди - за рішенням суду. Якщо поділити квартиру неможливо, один з колишнього подружжя, за яким визнано право на частину паєнагромадження, вправі вимагати

від другого, який є членом житлово-будівельного кооперативу,

виплати йому суми, що відповідає його частині паєнагромадження.

Після одержання зазначеної компенсації він повинен звільнити

займане приміщення, а в разі відмовлення - підлягає виселенню в

судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 18.09.1987 року зі змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного суду України №13 від 25.12.92, №15 від 25.05.1998 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» зазначено, що при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст.146 ЖК України ст.15 Закону "Про власність", п. 43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім'ю

(статті 22, 24, 28, 29 КпШС України), враховуючи таке: пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів,подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Суд приймає як належний доказ квитанцію від 23.04.1980 року про переказ з рахунку ОСОБА_6 на рахунок ОСОБА_5 для сплати кооперативу коштів в розмірі 2265 крб.., як паєнагромадження подружжя, тому вважає, що вказана сума паєнагромадження належала подружжю ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності. Належних та допустимих доказів тому, що вказані грошові кошти належали позивачу на праві особистої власності позивачем суду не надано. Таким чином, суд вважає, що позивач мала право після розірвання шлюбу з ОСОБА_7 заявити вимоги про поділ саме паєнагромадження в розмірі 2265 крб.

Оскільки ОСОБА_5 повністю вніс свій пайовий внесок за спірну квартиру після розірвання шлюбу та фактично набув права власності на квартиру № 15, що розташована за адресою вул. Полонської-Василенко, буд. 6б у м. Дніпрі після розірвання шлюбу, тому квартира не є обєктом спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу. Отже позовні вимоги за первісним позовом про визнання права власності за позивачем на 73 % квартири є безпідставними та не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

10 червня 2017 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть ІКИ 756571. Єдиними спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця є його діти, позивач ОСОБА_3 та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4, які спадщину прийняли в установленому законом порядку шляхом подачі заяв до нотаріальної контори в шестимісячний строк.

Відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право власності на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Отже спадкодавець ОСОБА_5, за своє життя, 11 вересня 1992 року, після розірвання шлюбу з ОСОБА_1, шляхом повної сплати паю набув право власності на квартиру в цілому. А ОСОБА_1 своїм правом на стягнення частки в паєнагромадженні в установленому законом порядку не скористалась. На момент смерті спадкодавця, позивач у шлюбі з останнім не перебувала, а отже не відноситься до спадкоємців ОСОБА_5

Також, окрім нерухомого майна, спадкодавцю ОСОБА_5, на момент його смерті, належали грошові кошти, що були розташовані на депозитних рахунках та поточних карткових рахунках відкритих у ПАТ КБ ПриватБанк, вказані грошові кошти також входять до спадкової маси. Так на імя померлого були відкриті:

Депозитний договір SAMDNWFD100 від 09.01.2014 (залишок 36 928 грн, 83 коп)

Картковий рахунок 557462 від 17.11.2016р. (залишок 80 грн. 42 коп.)

Картковий рахунок 681542 від 20.04.2017р (залишок 15 908 грн. 99 коп)

Загальний залишок станом на день надання відповіді банківською установою становить 52 918 грн. 24 коп.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги за зустрічним позовом є законними та обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню. Так, за відповідачем підлягає визнанню в порядку спадкування за законом, після померлого 10 червня 2017 року ОСОБА_5, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 Б у місті Дніпрі, загальною площею 42,6 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м. та в порядку спадкування за законом, після померлого 10 червня 2017 року ОСОБА_5, право власності на 1/2 частину грошових коштів, розташованих на депозитних та поточних карткових рахунках, відкритих у ПАТ КБ «ПриватБанк» на імя ОСОБА_5 а саме: за депозитним договором SAMDNWFD100 від 09.01.2014 (залишок 36 928,83 грн.), на картковому рахунку 557462 від 17.11.2016р. (залишок 80,42 грн.), на картковому рахунку 681542 від 20.04.2017р (залишок 15 908,99 грн.).

Суд не приймає до уваги заперечення проти позову позивача щодо належності грошових коштів на рахунках ПАТ КБ «Приватбанк» до спільної сумісної власності спадкодавця та позивача, оскільки як встановлено судом вказані вище рахунки відкриті спадкодавцем після спливу тривалого часу після розірвання шлюбу, а факт проживання позивача зі спадкодавцем однією сімєю в період набуття спадкодавцем права власності на спірні кошти, належними та допустимими доказами позивачем суду не підтверджений.

Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з позивача та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4 на користь відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 511,32 грн. з кожного. Судові витрати позивача віднести за її рахунок.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 264-266, 315 ЦПК України, ст.ст. 22,24 КЗпШС України, ст.ст.1258, 1261, 1268 ЦК України, суд-

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину квартири, як частку у спільній сумісній власності подружжя,- відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання права власності на частину квартири та грошові кошти в порядку спадкування за законом,- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 (м. Дніпро, вул. Полонської Василенко,6а/4, РНОКПП НОМЕР_1) право власності на ? частину квартири АДРЕСА_6 загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_5, померлого 10 червня 2017 року.

Визнати за ОСОБА_3 (м. Дніпро, вул. Полонської Василенко,6а/4, РНОКПП НОМЕР_1) право власності на ? частину грошових коштів, які знаходяться на рахунка, відкритих в Публічному акціонерному товаристві комерційному банку «Приватбанк» на імя ОСОБА_5:

-за депозитним договором SAMDNWFD100 від 19 січня 2014 року в розмірі 36928,83 грн.;

-на картковому рахунку № 557462 від 17 листопада 2016 року в розмірі 80,42 грн.;

-на картковому рахунку № 681542 від 20 квітня 2017 року в розмірі 15908,99 грн.

в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_5, померлого 10 червня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_1 (м. Дніпро, вул.. Полонської-Василенко,6б/15, РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 511,32 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 (м. Дніпро, вул.. Полонської-Василенко,6б/15, РНОКПП НОМЕР_3) на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 511,32 грн.

Судові витрати ОСОБА_1 віднести за її рахунок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя