Справа № 631/1926/16-ц
Провадження № 2/631/134/18
У Х В А Л А

п р о з а т в е р д ж е н н я м и р о в о ї у г о д и

т а з а к р и т т я п р о в а д ж е н н я у с п р а в і

17 грудня 2018 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Мащенко С. В.

за участю:

секретаря судового засідання Євсюкової О. В.

розглянувши усно у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про встановлення юридичного факту, визнання майна спільним сумісним майном подружжя та розподіл спільного майна подружжя», -

в с т а н о в и в :

В провадженні суду знаходиться позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про встановлення юридичного факту, визнання майна спільним сумісним майном подружжя та розподіл спільного майна подружжя», в якій позивач просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності все рухоме та нерухоме майно, яке набуте під час шлюбу ОСОБА_1 із ОСОБА_2 , й поділити його як спільне майно подружжя, що є об`єктом спільної сумісної власності.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який був зареєстрований 18 листопада 1995 року Нововодолазьким відділом реєстрації актів цивільного стану Харківської області, актовий запис № 143. Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 03 листопада 2013 року шлюб між ними розірваний, в судовому порядку. За час перебування у шлюбі ними придбано певне рухоме та нерухоме майно. Точні відомості щодо складу спільного сумісного рухомого майна у позивача не має, однак до нерухомого майна належить:

-житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 ,- що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 71559091;

-житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресом: АДРЕСА_2 ,- що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 71559091;

-нежитлова будівля (крита стоянка для техніки), яка знаходиться за адресом: АДРЕСА_3 ,- що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 71559091.

Не дивлячись на те, що все рухоме та нерухоме майно, яке було придбане за час шлюбу, зареєстроване на відповідача ОСОБА_2 , воно є спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя воно було придбане чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Крім того, відповідно до Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором або рішенням суду. Тому просила визнати об`єктом права спільної сумісної власності все рухоме та нерухоме майно, набуде під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , й поділити його як спільне майно подружжя, що є об`єктом спільної сумісної власності (а. с. 2 7).

Розпорядженням керівника апарату суду Столяренка С. В. № 1018 від 20.09.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл справи й згідно з відповідним протоколом, обліково-статистичною карткою справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, справу передано на розгляд головуючого судді Мащенко С. В. (а. с. 92, 93, 94 99).

17 грудня 2018 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 , зареєстрована за вхідним № 6514/18-вх, в якій зазначено, що між нею та ОСОБА_2 досягнуто домовленості про спосіб та порядок розподілу спільного майна подружжя, укладено та підписано Мирову угоду, яку просила затвердити, закривши провадження у справі (а. с. 114).

Зі змісту наданої суду Мирової угоди, укладеної між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 17.01.2018 року, що надійшла до суду за вхідним № 6513/18-вх від 17.12.2018 року, убачається, що:

1. ОСОБА_1 в порядку розподілу спільного майна подружжя визнає за ОСОБА_2 право особистої власності на все рухоме та нерухоме майно, що було набуто та зареєстровано за ним під час шлюбу, а саме:

- на нежитлову будівлю (крита стоянка для техніки) по АДРЕСА_3 , що складається з критої стоянки для техніки (під літерою «Б»), загальною площею 1036,1 м2, та майстерні (під літерою «б»), накриття (під літерою «б1»), огорожі з/б плити. Право власності на вказане майно зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 03 червня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Нововодолазького районного, нотаріального округу Харківської області Разіною Л. О. й зареєстрованого в реєстрі за № 1398;

- на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку (під літерою «А-1»), житловою площею 48,3 м2, загальною площею 96,3 м2, надвірних будівель: веранди (під літерою «а»), тамбуру (під літерою «а1»), вбиральні (під літерою «Г»), погребу (під літерою «В») та огорожі. Право власності на вказане майно зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку (з відстрочкою платежу) від 12 серпня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А. й зареєстрованого в реєстрі за № 2754;

- на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 , що складається з житлового будинку (під літерою «А-2»), загальною площею 145,8 м2, житловою 68,4 м2, погребу (під літерою «М»), колодязя (під літерою «К»). Право власності на вказане майно зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 липня 2011 року, виданого селищним головою відповідно до рішення виконавчого комітету Бірківської селищної ради Нововодолазького району Харківської області від 31 березня 2011 року;

- на транспортний засіб марки КАМАЗ 5511, 1984 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 15 жовтня 2004 року);

- на транспортний засіб марки КАМАЗ 5511, 1987 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 24 грудня 2005 року).

2. ОСОБА_2 в порядку розподілу спільного майна подружжя визнає за ОСОБА_1 право особистої власності на все рухоме та нерухоме майно, що було набуто та зареєстровано за нею під час шлюбу, а саме:

- на земельну ділянку, площею 0,2500 гектарів, по АДРЕСА_2 , кадастровий номер :00:000:0011, зареєстровану за ОСОБА_1 на підставі рішення VIII сесії VI скликання Бірківської селищної ради Нововодолазького району Харківської області від 18 травня 2012 року № 13 (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 393728);

- на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 , що складається з житлового будинку (під літерою «А-1»), загальною площею 30,4 м2, житловою - 12,1 м2, надвірних будівель: веранди (під літерою «а»), сараю (під літерою «Б»), сараю (під літерою «В»), літньої кухні (під літерою «Г»), вбиральні (під літерою «Д»).

3. ОСОБА_2 в рахунок грошової компенсації різниці у вартості виділеного ОСОБА_1 майна передає останній 10000 (десять тисяч) доларів США до підписання Мирової угоди.

4. Сторони не мають один до одного претензій майнового або не майнового характеру з приводу розподілу майна, набутого під час шлюбу.

Мирова угода, досягнена сторонами, не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, не зменшує обсяг прав дитини, сторін та не ставить одного із сторін у надзвичайне невигідне матеріальне становище, й укладена з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок.

Крім того відповідно до доповнень у Мирову угоду, підписану усіма учасниками справи, зокрема позивачем, її представником та представником відповідача за ордером, яка не має будь-яких обмежень у своїх повноваженнях як належного представника, в порядку розподілу спільного майна подружжя, сторони визнають за ОСОБА_1 право особистої власності на наступне майно:

- на квартиру АДРЕСА_4 , житловою площею 39,2 м2, загальною корисною площею 55,5 м2, що зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі договору дарування квартири від 03.06.2005 року;

- та на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , площею 1,5088 гектарів, кадастровий номер :00:000:0012, що зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі державного акту (серії ЯМ № 393729) (а. с. 110 11, 112).

Позивач у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомила, однак звернулась до суду із заявою, зареєстрованою під вхідним № 6515/18-вх від 17.12.2018 року, в якій просила заяву про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі розглянути без її участі (а. с. 115).

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності 16.11.2018 року (бланк серії ННА № 499585) зі строком дії до 16.01.2021 року, зареєстрованої в реєстрі за № 198, у судове засідання також не з`явився, хоча про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак надав заяву, зареєстровану під вхідним № 6518/18-вх від 17.12.2018 року, в якій просив заяву про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі розглянути без його участі (а. с. 79 80, 147).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання теж не з`явився, хоча про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак надав заяву, зареєстровану під вхідним № 6516/18-вх від 17.12.2018 року, в якій просив заяву про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі розглянути без його участі (а. с. 118).

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 , що діє за ордером від 17.12.2018 року (серії ХВ № 482 000060), виданим на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 17.09.2017 року, що укладений між нею та ОСОБА_2 , і свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльністю (серії ПТ № 1275), виданого Радою адвокатів Полтавської області 28.11.2014 року, у судове засідання також не з`явилась, хоча про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомила, проте надала заяву, зареєстровану під вхідним № 6517/18-вх від 17.12.2018 року, в якій просила заяву про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі розглянути без її участі (а. с. 122, 146).

Відповідно до змісту частини 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, зі змісту частини 1 статті 223 цього ж кодексу вбачається, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, а згідно з приписами частини 3 статті 211 зазначеного вище цивільного процесуального кодифікованого закону України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у всіх учасників справи свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі, яка відповідно до приписів статті 9 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (із змінами та доповненнями) є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями) обумовлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, Європейський суд з прав людини у пунктах 39 - 41 свого Рішення від 08.11.2005 року у справі «Стрижак проти України» (заява № 72269/01) констатував наявність у заявника права надавати свої аргументи під час публічного слухання справи, недотримання якого було кваліфіковано як порушення частини 1 статті 6 Конвенції.

За таких обставин, беручи до уваги те, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами, що не з`явились, їх процесуальних прав на безпосередню участь у розгляді справи в суді, зокрема, при вирішенні питання щодо затвердження укладеної між ними Мирової угоди, покладаючись на їх заяви щодо розгляду справи без їх участі, суд вважає за можливе вирішити питання за їх відсутності.

Відтак, здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення задля вирішення питання щодо затвердження укладеної в межах справи мирової угоди або відмови у її затвердженні, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що укладену сторонами мирову угоду слід затвердити з огляду на таке.

Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.

За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Оскільки на цей час Валківський окружний суд свою діяльність не розпочав, справа перебувала на розгляді належного суду.

Крім того, згідно з пунктом 9 частини 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями) справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання нею чинності.

Таким чином, вирішення питання щодо затвердження мирової угоди підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження, визначеними Цивільним процесуальним кодексом України в редакції, що набрала чинності з 15.12.2017 року (із змінами та доповненнями).

Згідно з частиною 2 статті 258 Цивільного процесуального кодексу України процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Частиною 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до змісту пункту 3 частини 1 статті 43 цього ж кодексу учасники справи мають право подавати заяви та клопотання. При цьому ними в розумінні приписів частини 1 статті 42 та частини 1 статті 48 цього кодексу є сторони (позивач і відповідач) й треті особи.

Частинами 1 3 статті 207 цивільного процесуального кодифікованого закону України визначено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Проте, згідно із приписом пункту 1 частини 5 наведеної вище статті, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону або порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними.

Чинним законодавством України передбачена можливість поділу спільного сумісного майна подружжя.

Так, частиною 3 статті 368 Цивільного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також положеннями статті 60 Сімейного кодексу України обумовлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Отже, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною 1 статті 61 цього ж кодексу, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Майном як особливим об`єктом з огляду на положення частини 1 статті 190 Цивільного кодексу України вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

При цьому, як обумовлює припис статті 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Також, приписом частини 1 статті 69 наведеного вище кодифікованого акта дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Отже, суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відтак, частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічна за своїм правовим змістом норма права міститься й у частині 2 статті 372 Цивільного кодексу України.

Крім того, відповідно до частини 2 той же статті, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що предметом даного спору є поділ спільного майна, набутого сторонами за час перебування у шлюбі, проте під час судового розгляду справи сторони дійшли добровільної згоди щодо розподілу спільно придбаного ними майна.

Отже, поділ майна, що є у спільній сумісній власності, вважається матеріальним законом однією з підстав припинення права спільної сумісної власності. У такому випадку вказане майно поділяється між усіма співвласниками, правовідносини спільної власності припиняються, і кожному з співвласників після цього належить його частина вже на праві приватної власності.

Як убачається з положень частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Норми права, які містяться у частині 1 статті 328 зазначеного вище кодексу України визначають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відтак, сторони у справі дійшли згоди щодо поділу сумісного майна подружжя, належного їм на праві спільної сумісної власності за обоюдною домовленістю, яку виклали письмово у виді Мирової угоди.

Дійсно чинне цивільне процесуальне законодавство у частині 7 статті 49 Цивільного процесуального кодексу України наділяє сторони у справі правом укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу.

Приписами статті 207 цивільного процесуального кодифікованого закону України обумовлено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Отже, на підставі пункту 5 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

Аналогічні роз`яснення містяться у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» відповідно до яких, у разі якщо умови мирової угоди не суперечать закону, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб (не сторін), суд визнає мирову угоду та закриває провадження у справі.

Імперативним приписом частини 4 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

При цьому, як роз`яснює частини 2 вказаної статті зазначені процесуальні дії слід вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті.

Одночасно із цим, змістом статті 208 цивільного процесуального кодифікованого акту України передбачено, що виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

При цьому, за загальним правилом, визначеним частиною 3 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Отже, перевіривши, що сторони та їх представники мають відповідні повноваження на вчинення вказаної процесуальної дії, яка розв`язується судом, тобто на укладення відповідної мирової угоди, упевнившись у тому, що учасникам справи роз`яснені, відомі та зрозумілі наслідки прийняття такого судового рішення, з`ясувавши, що метою укладення між сторонами вказаної мирової угоди є врегулювання спору на підставі взаємних поступок, встановивши, що вона стосується лише прав та обов`язків сторін й обставин, які б перешкоджали її затвердженню судом не виявлено, суд вважає за можливе прийняти складену сторонами спільну письмову заяву про затвердження мирової угоди у зв`язку із наявністю для цього процесуальних та законних підстав.

Також, приймаючи спільну заяву сторін та переконавшись у тому, що вони добровільно дійшли згоди про укладення цієї мирової угоди, її умови за своїм змістом та суттю не є невиконуваними, не суперечать закону і не порушують прав чи охоронюваних законом інтересів сторін та інших осіб, суд вважає за можливе та необхідне укладену між сторонами у справі 17.12.2018 року мирову угоду затвердити як таку, що не суперечить чинному законодавству і укладається в інтересах сторін, закривши у зв`язку із цим провадження у справі з єдиним унікальним № 631/1926/16-ц (провадження № 2/631/134/18) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про встановлення юридичного факту, визнання майна спільним сумісним майном подружжя та розподіл спільного майна подружжя».

Постановляючи ухвалу суд зауважує, що сторони, звертаючись до суду із спільною заявою про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі, не вимагають компенсації (відшкодування) понесених ними і документально підтверджених судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі; статтею 9 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (із змінами та доповненнями); статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями); статтями 190, 316, 328, 368, 372 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 року (із змінами та доповненнями); Рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Стрижак проти України» у (заява № 72269/01); статтями 60, 61, 63, 69 і70 Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 року (із змінами та доповненнями); пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року; пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року; Постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» та № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а також статтями 1 5, 7, 13, 18, 42, 43, 48, 49, 58, 62, 76 80, 89, 128 131, 200, 207, 208, 211, 214, 223, 255, 256, пунктом 1 частини 1 та частиною 2 статті 258, статтями 259 261, частинами 5 та 11 статті 272, частиною 2 статті 352, пунктом 15 частини 1 статті 353 і частиною 2 та 3 статті 354 Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями),-

у х в а л и в:

Затвердити мирову угоду від 17.12.2018 року укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рамках цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про встановлення юридичного факту, визнання майна спільним сумісним майном подружжя та розподіл спільного майна подружжя», за умами якої:

1. ОСОБА_1 в порядку розподілу спільного майна подружжя визнає за ОСОБА_2 право особистої власності на все рухоме та нерухоме майно, що було набуто та зареєстровано за ОСОБА_2 під час шлюбу, а саме:

- нежитлову будівлю (крита стоянка для техніки) по АДРЕСА_3 , що складається з критої стоянки для техніки (під літерою «Б») загальною площею 1036,1 м2, та майстерні (під літерою «б»), цегла, накриття (під літерою «б1»), огорожі №, з/б плити. Право власності на вказане майно зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 03 червня 2005 року (бланк ВСС № 518404), який посвідчений приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Разіною Л. О. та зареєстрований в реєстрі за № 1398;

- житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресом: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку (під літерою «А-1») житловою площею 48,3 м2, загальною площею 96,3 м2, надвірних будівель: веранди (під літерою «а»), тамбуру (під літерою «а1»), вбиральні (під літерою «Г»), погребу (під літерою «В») та огорожі, який розміщений на земельній ділянці площею 700 м2 земель Нововодолазької селищної ради Харківської області. Право власності на вказане майно зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку (з відстрочкою платежу) від 12 серпня 2008 року (бланк ВКК № 944593), посвідченого приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А. та зареєстрованого в реєстрі за № 2754;

- житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресом: АДРЕСА_2 , який складається з житлового будинку (під літерою «А-2») загальною площею 145,8 м2, житловою 68,4 м2, погребу (під літерою «М»), колодязя (під літерою «К»). Право власності на вказане майно зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 липня 2011 року (Серії НОМЕР_5 ), виданого селищним головою відповідно до рішення виконавчого комітету Бірківської селищної ради Нововодолазького району Харківської області від 31 березня 2011 року;

- транспортний засіб марки КАМАЗ 5511, 1984 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 15 жовтня 2004 року;

- транспортний засіб марки КАМАЗ 5511, 1987 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що зареєстрований за ОСОБА_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 24 грудня 2005 року.

2. ОСОБА_2 в порядку розподілу спільного майна подружжя визнає за ОСОБА_1 право особистої власності на все рухоме та нерухоме майно, що було набуто та зареєстровано за ОСОБА_1 під час шлюбу, а саме:

- земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована за адресом: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :00:000:0011, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку (серія ЯМ № 393728), виданого на підставі рішення VIII сесії VI скликання Бірківської селищної ради Нововодолазького району Харківської області від 18 травня 2012 року № 13;

- житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресом: АДРЕСА_2 , що складається з житлового будинку (під літерою «А-1») загальною площею 30,4 м2, житловою - 12,1 м2, надвірних будівель: веранди (під літерою «а»), сараю (під літерою «Б»), сараю (під літерою «В»), літньої кухні (під літерою «Г»), вбиральні (під літерою «Д»), який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.10.1008 року (серія НОМЕР_7 ), виданого селищним головою на підставі рішення виконавчого комітету Бірківської селищної ради Нововодолазького району Харківської області від 07 жовтня 2008 року № 94;

- квартиру АДРЕСА_4 , житловою площею 39,2м2, загальною корисною площею 55,5 м2, що зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі договору дарування квартири від 03.06.2005 року (бланк ВСС № 518403), який посвідчений приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Разіною Л. О. 03.06.2005 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1397;

- земельну ділянку, розташовану за адресом: АДРЕСА_2 , площею 1,5088 га, кадастровий номер :00:000:0012, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку (серія ЯМ № 393729), виданого на підставі рішення VIII сесії VI скликання Бірківської селищної ради Нововодолазького району Харківської області від 18 травня 2012 року № 13.

3. ОСОБА_2 в рахунок грошової компенсації різниці у вартості виділеного ОСОБА_1 майна передав останній 10000 (десять тисяч) доларів США до підписання мирової угоди.

4. Сторони не мають один до одного претензій майнового або не майнового характеру з приводу розподілу майна, набутого під час шлюбу.

Мирова угода, досягнута сторонами, не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, не зменшує обсяг прав дитини сторін та не ставить одного із сторін у надзвичайне невигідне матеріальне становище, укладена з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок.

Закрити провадження у справі з єдиним унікальним № 631/1926/16-ц (провадження № 2/631/134/18) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про встановлення юридичного факту, визнання майна спільним сумісним майном подружжя та розподіл спільного майна подружжя».

Роз`яснити позивачу, що у зв`язку із закриттям провадження у цій справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Копію цієї ухвали негайно надіслати позивачу, а також всім іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд протягом п`ятнадцяти днів з цього дня.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала, що набрала законної сили, обов`язкова для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання ухвали є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Повна ухвала складена протягом п`яти днів з дня закінчення розгляду справи з урахуванням приписів частини 3 статті 124 Цивільного процесуального кодексу України,

а саме: 22 грудня 2018 року.

Вступну та резолютивну частини (скорочена ухвала) постановлено шляхом прийняття, складено за допомогою комп`ютерного набору та підписано суддею у нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: С. В. Мащенко