Справа № 308/1811/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Придачук О.А.

за участю секретаря судового засідання - Бомбушкар В.П.

представника заявника (стягувача) ОСОБА_1

представника боржника ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді справу за скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах стягувача ОСОБА_4, заінтересовані особи ОСОБА_5 та боржник ОСОБА_2, на дії головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_6 про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, діючи на підставі довіреності в інтересах стягувача ОСОБА_4, звернувся в суд з даною скаргою, посилаючись на те, що на виконанні Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області знаходилося виконавче провадження №47456986 по виконанню виконавчого листа № 308/4172/14-ц від 21.04.2015 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1), мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 (ІПН 8), мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, суму в розмірі 57500 доларів США, що еквівалентно 911375 грн., а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3654 грн.

В рахунок погашення заборгованості Ужгородським МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області проведено стягнення боргу з ОСОБА_2 в загальній сумі 914969 грн., а саме: 28.07.2016 року передано стягувачу автомобіль НОМЕР_2, вартістю 249973 грн.; 09.08.2017 року перераховано стягувачу 524 000 грн.; 30.11.2017 року перераховано стягувачу 140 996 грн.

12.02.2018 року представником стягувача в приміщенні Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області отримано постанову головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_6 про закінчення виконавчого провадження від 29.11.2017 року, відповідно до п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», тобто повного виконання рішення суду.

Стягувач вважає, що вказана постанова про закінчення виконавчого провадження від 29.11.2017 року винесена з порушенням чинного законодавства та підлягає скасуванню оскільки судом ухвалено рішення від 23.12.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 боргу в іноземній валюті, а визначений судом еквівалент цієї валюти в гривнях є вираженням встановленого офіційного курсу цієї валюти до гривні на час ухвалення рішення суду. Тому стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Стягнення ж повинно виконуватися в іноземній валюті або в національній валюті за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Зазначає, що перераховані стягувачу кошти на погашення заборгованості в сумі 914969 грн. лише частково погасили борг за виконавчим документом і залишок заборгованості складає 21843,23 долари США.

При цьому також посилається на правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 12.07.2017 року в справі №6-708цс17 де ВСУ дійшов аналогічного висновку.

Враховуючи вищевикладене, просив визнати дії головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_6 по закінченню виконавчого провадження №47456986 про стягнення з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1), мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 (ІПН 8), мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, суму в розмірі 57500 доларів США, що еквівалентно 911375 грн., а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3654 грн., відповідно до виконавчого листа № 308/4172/14-ц виданого Ужгородським міськрайонним 21.04.2015 року неправомірними; визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_6 про закінчення виконавчого провадження від 29.11.2017 року, а вказаний виконавчий лист повернути Ужгородському МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області для подальшого виконання.

Також просив поновити йому строк на подання даної скарги, оскільки такий пропущено стягувачем з поважних причин так як копію постанови про закінчення виконавчого провадження він отримав лише 12.02.2018 року після ознайомлення його представником в приміщенні Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області з матеріалами виконавчого провадження. До того часу ним не було отримано оскаржуваної постанови.

11.04.2018 року на адресу суду від державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_6 надійшов відзив на скаргу відповідно до якого останній просить відмовити в задоволенні даної скарги, вважаючи таку безпідставною, а свою постанову про закінчення виконавчого провадження правомірною.

Зокрема зазначає, що стягувач був обізнаний в тому, що виконавче провадження було відкрито саме на суму 915029 грн. і з цього приводу дії та рішення державного виконавця стягувачем не оскаржувалися, а тому ним, у передбачений законом спосіб, здійснено стягнення саме цієї суми. Вважає помилковим посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 12.07.2017 року в справі №6-708цс17 оскільки на його думку дана правова позиція стосується судових рішень ухвалених лише в іноземній валюті. В той же час, посилаючись на правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 13.09.2017 року в справі №6-1445цс17, вважає, що державний виконавець не має права змінювати суму заборгованості, що розрахована та визначена у судовому рішенні. Крім цього вважає, що скарга подана скаржником з пропуском строку на її подання, а наведені в ній причини поновлення строку необґрунтованими.

11.04.2018 року на адресу суду від представника боржника ОСОБА_3 надійшов відзив на скаргу відповідно до якого та просить відмовити в задоволенні даної скарги, вважаючи таку безпідставною, а постанову про закінчення виконавчого провадження правомірною.

Зокрема зазначає, що скарга подана скаржником з пропуском строку на її подання, а сторона скаржника не довела підстави пропуску строків звернення до суду як такі, що поважні. Вказує, що стороні скаржника було відомо про прийняту державним виконавцем оскаржувану постанову раніше, а ніж зазначає скаржник, підтвердженням чого надала копію надісланих на адресу стягувача пояснень третьої особи - ОСОБА_2 у справі №308/9215/17 за позовом ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Також вказує, що стороні стягувача було відомо про виконавчий лист №308/4172/14-ц, який видано на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду, яке набуло законної сили 09.04.2015 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суми в розмірі 57500 доларів США, які еквівалентно 911375 грн. Стягувачем таке рішення не оскаржувалося, а орган ДВС не вправі змінювати рішення суду. Посилання на правову позицію Верховного Суду України від 12.07.2017 року в даному випадку вважає недоцільним оскільки рішення суду, яке перебувало на виконанні стосувалося стягнення суми коштів в розмірі 57500 доларів США, які еквівалентно 911375 грн. Оскільки на момент винесення оскаржуваної постанови рішення суду по вказаному виконавчому документу боржником було виконано повністю, вважає законними в даному випадку рішення та дії державного виконавця.

В судовому засіданні представник стягувача ОСОБА_1 скаргу підтримав у повному обсязі та, з підстав наведених в ній, просив таку задовольнити.

Крім цього зазначив, що стягувач предявив вищевказаний виконавчий лист до МВ ДВС м. Ужгорода Ужгородського міськрайонного управління юстиції і був впевнений, що стягнення буде проводитися у визначений законом спосіб, в доларах США в сумі 57500, або в гривні, що еквівалентно 57500 доларів США, оскільки саме така сума іноземної валюти була надана боржнику в позику і така ж зазначена в резолютивній частині судового рішення від 23.12.2014 року. Стосовно посилань державного виконавця на правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 13.09.2017 року в справі №6-1445цс17 зазначив, що ОСОБА_7 Верховного Суду в своїй постанові від 04.07.2018 року у справі №761/12665/14-ц відступила від правової позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 13.09.2017 року у справі №6-1445цс17, а тому вважає, що посилання державного виконавця на таку, яка нібито чітко вказує на правомірність винесення ним оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження, є безпідставними.

В судовому засіданні представник боржника ОСОБА_3 заперечила проти задоволення скарги вважаючи таку безпідставною, а постанову про закінчення виконавчого провадження правомірною, з підстав зазначених нею у поданому суду відзиві на скаргу. Крім цього просила застосувати до даної скарги строк позовної давності, оскільки така подана скаржником з пропущенням строку, а підстави наведені ним для поновлення такого строку вважає не поважними. Зазначила, що стягувач знав про існування оскаржуваної постанови набагато раніше, а ніж він зазначає в скарзі. Зокрема йому мало бути про це відомо і з надісланих нею на адресу стягувача її письмових пояснень від 15.01.2018р. в межах іншої судової справи №308/13526/16-ц, в якій стягувач є стороною по справі.

Головний державний виконавець Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив.

В судове засідання представник заінтересованої особи ОСОБА_5 ОСОБА_8 не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи , однак його неявка не перешкоджає розгляду даної скарги.

Заслухавши пояснення представника заявника (стягувача), представника боржника, суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Ст. 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 23 грудня 2014 року (справа №308/4172/14-ц) позовну заяву ОСОБА_4 задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики в сумі 57500 доларів США, що еквівалентно 911375 грн., та судові витрати.

21.04.2015 року Ужгородським міськрайонним судом видано виконавчий лист №308/4172/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1), мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 (ІПН 8), мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, суму в розмірі 57500 доларів США, що еквівалентно 911375 грн., а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3654 грн.

Вказаний виконавчий лист стягувачем було предявлено МВ ДВС м.Ужгорода Ужгородського міськрайонного управління юстиції до виконання і постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження за №47456986

В рахунок погашення заборгованості Ужгородським МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області в період з 28.07.2016 року по 30.11.2017 року проведено стягнення боргу з ОСОБА_2 в загальній сумі 914969,80 грн., а саме:

- 28.07.2016 року передано стягувачу автомобіль НОМЕР_3, вартістю 249973 грн., що стверджується постановою головного державного виконавця Плиски А.С. та актом про передачу майна від 28.07.2016 року;

- 09.08.2017 року перераховано стягувачу 524 000 грн., що стверджується випискою з особового рахунку;

- 30.11.2017 року перераховано стягувачу 140 996,80 грн., що стверджується випискою з особового рахунку.

29.11.2017 року головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_6 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №47456986, відповідно до п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з фактичним в повному обсязі виконання рішення згідно виконавчим документом.

Так, ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

За нормами статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено обов'язок позичальника повернути позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як вбачається з тексту рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 грудня 2014 року (справа №308/4172/14-ц), під час розгляду вказаної справи суд встановив, що за договором позики позичальник - ОСОБА_2 отримав грошові кошти в іноземній валюті, а саме 57500 доларів США, і його заборгованість за невиконаним зобовязанням на час розгляду справи в суді становила 57500 доларів США, що на день винесення рішення було еквівалентно 911375 грн.

В своєму відзиві на скаргу, як на правомірність винесення оскаржуваної постанови, державний виконавець Плиска А. посилається на те, що в даному випадку підлягала стягненню саме сума визначена судом в гривневому еквіваленті, оскільки в самому рішенні суд визначив еквівалент суми боргу в гривні, а він не має права змінювати суму заборгованості. При цьому посилається на правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 13.09.2017 року в справі №6-1445цс17.

В даному випадку суд вважає за необхідне застосувати висновки про правильне застосування норм права, викладені у пунктах 53-56 Постанови ОСОБА_7 Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №761/12665/14-ц де ОСОБА_7 Верховного Суду відступила від правової позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 13.09.2017 року у справі №6-1445цс17 та вказала, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

Суд також приймає до уваги правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 12.07.2017 року в справі № 6-708цс17 де Верховний Суд України вказав на необхідність встановлення доларового еквіваленту стягнутої з боржника суми в гривні та яку заборгованість вона покриває перед стягувачем стягнуту за рішенням суду.

Таким чином, вищевказані твердження державного виконавця є помилковими і в даному випадку стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Стягнення повинно виконуватися в іноземній валюті або в національній валюті за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень під час обчислення боргу в іноземній валюті визначається ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження».

Ч.3 чт.49 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Судом встановлено, що стягнута з боржника ОСОБА_2 сума 914969,80 грн. в доларовому еквіваленті, з врахуванням офіційного курсу НБУ на день платежу, становить 35656,8 доларів США.

Так, зокрема : 28.07.2016 року передано стягувачу автомобіль вартістю 249973 грн., що становило 10 073,46 доларів США (курс НБУ 24,815 грн. за 1 долар США); 09.08.2017 року перераховано стягувачу 524 000 грн., що становило 20363,75 доларів США (курс НБУ 25,732 грн. за 1 долар США); 30.11.2017 року перераховано стягувачу 140 996,80 грн., що становило 5219,59 доларів США (курс НБУ 27,013 грн. за 1 долар США).

Таким чином, стягнута з ОСОБА_2 сума лише частково покриває загальну заборгованість перед ОСОБА_4 стягнуту за рішенням суду і в даному випадку залишається невиконаним рішення суду на суму 21843,2 доларів США

Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України (ч.5 ст.124 Конституції України). Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Отже, дії головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_6 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 308/4172/14-ц є неправомірними, оскільки судове рішення про стягнення грошових коштів фактично не було виконане і цим порушені права ОСОБА_4, як стягувача.

За таких обставин суд вважає скаргу обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

ОСОБА_8 з тим, у силу вимог ч.2 ст.449 ЦПК України, суд вважає за необхідне поновити скаржнику строк для подачі даної скарги, оскільки ним доведено, що такий був пропущений стягувачем з поважних причин так як про існування оскаржуваної постанови, і тим самим про порушення своїх прав, стягувач довідався лише 12.02.2018 року, після ознайомлення його представником в приміщенні Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області з матеріалами виконавчого провадження та отримання ним копії такої постанови, про що свідчить підпис останнього на долученій до матеріалів скарги копії заяви про ознайомлення.

При цьому суд враховує й те, що ні державним виконавцем ні боржником не надано суду належного та допустимого доказу отримання стягувачем оскаржуваної постанови раніше, аніж зазначає скаржник.

Суд не вважає письмове пояснення представника боржника в іншій цивільній справі за №308/13526/16-ц від 15.01.2018р., де стягувач є однією з сторін, належним та допустимим доказом обізнананості стягувача в закінченні виконавчого провадження з огляду на те, що представником боржника не надано суду доказу отримання стягувачем такого пояснення. Крім цього, в додатках до цього пояснення не було додано самої оскаржуваної постанови.

Керуючись ЗУ «Про виконавче провадження», ст.447-453 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити заявнику строк для подання даної скарги до суду.

Скаргу задовольнити.

Визнати дії головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_6 по закінченню виконавчого провадження ВП № 47456986 про стягнення з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1), мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 (ІПН 8), мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, суму в розмірі 57500 доларів США, що еквівалентно 911375 грн., а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3654 грн., відповідно до виконавчого листа № 308/4172/14-ц виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 21.04.2015 року неправомірними.

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_6 про закінчення виконавчого провадження № 47456986 від 29.11.2017 року.

Виконавчий лист № 308/4172/14-ц виданий Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 21.04.2015 року «Про стягнення з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1), мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 (ІПН 8), мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, суму в розмірі 57500 доларів США, що еквівалентно 911375 грн., а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3654 грн.», - повернути Ужгородському МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області для подальшого виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п"ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п»ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.А. Придачук