АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року

місто Київ

справа №753/22978/17

провадження №22-ц/796/2493/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних

справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.,

суддів - Кравець В.А., Махлай Л.Д.

за участю секретаря - Осінчук Н.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач -ОСОБА_2

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва в складі судді Колесника О.М. від 19 січня 2018 року про направлення матеріалів цивільної справи за підсудністю до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області,

встановив:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання укладеним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення б/н від 23 серпня 2017 року, відповідно до п. 1 якого, продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає належне продавцю на праві приватної власності нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язується сплатити за нього обумовлену цим договором грошову суму.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не визнає укладеним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, оскільки він не є нотаріально посвідченим, позивач просив суд визнати укладеним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення б/н від 23 серпня 2017 року.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 19 січня 2018 року матеріали цивільної справи № 753/22978/17 (провадження № 2/753/674/180) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору укладеним направлено до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, за підсудністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1проситьзазначену ухвалу скасувати та направитиматеріали цивільної справи для подальшого розгляду до Дарницького районного суду міста Києва, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права.

На обґрунтування своїх вимог зазначала, що договором купівлі-продажу нежитлового приміщення передбачено його вчинення на території міста Києва, а тому спір повинен розглядатися за правилами ч. 8 ст. 28 ЦПК України (за місцем вчинення договору).

Вказувала на те, що суд дійшов помилкового висновку, що позов про визнання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення повинен розглядатися за правилами виключної підсудності, оскільки спір не стосується нерухомого майна.

В судове засідання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу відповідача такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про направлення матеріалів цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору укладеним до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, за підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, що пред'явлений позивачем позов, виник із приводу нерухомого майна, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, а тому за правилами ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 8 ст. 28 ЦПК України, позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

Частиною 1 статті 30 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положенням статті 181 ЦК до нерухомого майна належить: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визнання додаткового строку для прийняття спадщини.

Оскільки ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання укладеним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, що стосується вчинення правочину з приводу нерухомості, то вказаний позов повинен розглядатися за правилами виключної підсудності в порядку ч. 1 ст. 30 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Керуючись ст.ст. 268, 381, 383 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 19 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий: С.В. Кулікова

Судді: В.А. Кравець

Л.Д. Махлай