ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1521/17 Номер провадження 22-ц/814/652/18Головуючий у 1-й інстанції Рибалка Ю.В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Триголова В.М.,

суддів: Карпушина Г.Л., Лобова О.А.,

секретар: Ряднина І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві апеляційну скаргу Комунального підприємства Кременчуцької міської ради Полтавської області «Кременчукводоканал»

на рішення Автозаводського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства Кременчуцької міської ради Полтавської області «Кременчукводоканал», треті особи: Садове товариство «Дніпро», Садове товариство «Дніпро-2» Закритого акціонерного товариства «Об'єднання Дніпроенергобудпром», Добровільне колективне товариство садоводів аматорів «Будівельник», Обслуговуючий кооператив «Зелений півострів», про визнання недійсними пунктів договору,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до КП «Кременчукводоканал» про визнання недійсними пунктів договору.

Позов мотивований тим, що за умовами договору від 01 жовтня 2013 року «Про відшкодування коштів за спожиту електричну енергію», укладеного між позивачем та КП «Кременчукводоканал», останнє постачало електроенергію для обслуговування «Обслуговуючого кооперативу «Зелений півострів». Таким самим чином КП «Кременчукводоканал» постачає електроенергію садовому товариству «Дніпро», «Дніпро-2» та «Будівельник», які сплачують за отриману електроенергію за тарифами, встановленими для населення. Позивач добросовісно сплачував за користування електроенергією за тарифами, встановленими для населення. Грошові кошти перераховував на розрахунковий рахунок КП «Кременчукводоканал». Термін дії даного договору визначено до 31 грудня 2013 року. На початку грудня 2016 року позивач отримав листа, у якому КП «Кременчукводоканал» повідомило про односторонню відмову від договору та про припинення постачання електроенергії з 31 грудня 2016 року.

05 січня 2017 року позивач отримав акти звірки розрахунків за період з 01 листопада 2013 року по 31 грудня 2014 року та за період з січня 2015 року по листопад 2016 року, згідно із якими йому нараховано заборгованість в розмірі 431 638, 26 грн. Така заборгованість нарахована відповідно до договору від 01 жовтня 2013 року, яким визначено йому тариф вартості електроенергії 2-го класу напруги. Даний розрахунок заборгованості позивач вважає незаконним, а підпункт 2.2.2. пункту 2.2. вказаного договору недійсним, оскільки під час укладання договору позивачу не було роз'яснено визначення класу напруги, до яких категорій споживачів вона застосовується та як це в подальшому впливає на оплату поставленої електроенергії.

Таким чином, ОСОБА_2 просив визнати недійсним підпункт 2.2.2. пункту 2.2 договору №5223 від 01 жовтня 2013 року «Про відшкодування коштів за спожиту електричну енергію», укладений між КП «Кременчукводоканал» та ОСОБА_2; здійснити перерахунок заборгованості за спожиту електроенергію відповідно до тарифів на електроенергію для населення, встановлених Національною комісією з питань регулювання електроенергетики України.

03.08.2018 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся із заявою, у якій просив задовольнити позов в частині визнання недійсним другого речення (щодо встановлення вартості електроенергії 2-го класу напруги) п.п.п. 2.2.2. п.п 2 договору №5223 від 01 жовтня 2013 року «Про відшкодування коштів за спожиту електричну енергію», укладений між КП «Кременчукводоканал» та ОСОБА_2

Рішенням Автозаводського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2018 року позов задоволено.

Визнано недійсним підпункт 2.2.2. пункту 2.2. договору від 01 жовтня 2013 року «Про відшкодування коштів за спожиту електричну енергію», укладеного між Комунальним підприємством Кременчуцької міської ради Полтавської області «Кременчукводоканал» та ОСОБА_2 в частині «….Тариф на електроенергію дорівнює вартості електроенергії 2-го класу напруги…».

Зобов'язано Комунальне підприємство Кременчуцької міської ради Полтавської області «Кременчукводоканал» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_2 за спожиту електроенергію згідно з договором від 01 жовтня 2013 року відповідно до тарифів на електроенергію для населення, встановлених Національною комісією з питань регулювання електроенергетики України.

Не погодившись з рішенням районного суду, КП «Кременчукводоканал» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Відповідач у своїй скарзі вказує на те, що підписуючи договір сторони на власний розсуд погодили його умови. Чинним законодавством не передбачено зобов'язання надавати роз'яснення щодо визначення класу напруги, до яких категорій вона застосовується та як впливає на оплату поставленої електроенергії.

Також посилається на те, що укладений між сторонами договір від 01 жовтня 2013 року «Про відшкодування коштів за спожиту електричну енергію» не суперечить діючому законодавству, волевиявлення учасників правочину було вільним та відповідало їх внутрішній волі, договір спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним. Суд не вказав, чим зміст оспорюваного підпункту договору не відповідає вимогам Цивільного кодексу України або суперечить вимогам діючого законодавства.

Скарга також містить посилання на те, що укладений між сторонами договір від 01 жовтня 2013 року «Про відшкодування коштів за спожиту електричну енергію» не є договором постачання електричної енергії, а є договором відшкодування коштів за спожиту електричну енергію, яку позивач використовував у своїх цілях, і за яку підприємство платить енергопостачальній організації за тарифами електроенергії 2-го класу напруги. Підставою укладення такого договору стала відсутність у позивача технічної можливості купувати електричну енергію безпосередньо у енергопостачальної організації. Зазначено, що питання щодо укладання договору на постачання електричної енергії з енергопостачальною організацією позивачем не вирішено, договір не укладено. Також зауважено, що скасування оскаржуваного пункту призведе до завдання підприємству майнової шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено і вбачається з матеріалів справи, що 01.10.2013 року між ОСОБА_2 та КП «Кременчукводоканал» було укладено договір № 5223 «Про відшкодування коштів за спожиту енергію», відповідно до умов якого підприємство постачало електроенергію споживачу у відповідності з встановленими йому планами електроспоживання в межах встановленої потужності (в межах 63 кВт).

У підпункті 2.2 пункту вказаного договору сторони погодили, що споживач зобов'язаний вносити плату з відшкодування за спожиту електроенергію на розрахунковий рахунок власника мереж. Тариф на електроенергію кожен місяць може змінюватись та дорівнює вартості електроенергії 2-го класу напруги, згідно даних КФ ПАТ «Полтаваобленерго».

Листом від 24.11.2016 року КП «Кременчукводоканал» повідомило ОСОБА_2 про розірвання (припинення дії) договору №5223 в односторонньому порядку з 31.12.2016 року на підставі п. 5.1. договору та відповідно припинення постачання електроенергії.

В подальшому 03.01.2017 року КП «Кременчукводоканал» направило ОСОБА_2 акти звіряння розрахунків за період з 01.11.2013 року по 31.12.2014 року та з січня 2015 року по листопад 2016 року за продану позивачу електроенергію та виставило заборгованість в розмірі 431 638,26 грн.

Така заборгованість нарахована відповідно до договору від 01 жовтня 2013 року, яким визначено йому тариф вартості електроенергії 2-го класу напруги.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначав, що під час укладання договору відповідач не роз'яснив йому визначення класу напруги, до яких категорій споживачів вона застосовується та як це в подальшому впливає на оплату поставленої електроенергії.

За змістом ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За змістом частини другої статті 16, частини першої статті 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину (абзац 3 пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Як вбачається із змісту договору, власник мереж КП «Кременчукводоканал» зобов'язався постачати ОСОБА_2 електроенергію в межах встановленої потужності 63 кВТ, а споживач зобовязувався вносити плату з відшкодування за спожиту електроенергію на розрахунковий рахунок власника мереж, де тариф на електроенергію дорівнює вартості електроенергії 2-го класу напруги.

Наведене свідчить, що правовідносини між сторонами виникли в сфері постачання електроенергії.

Постановою КМУ №1357 від 26.07.1999 року «Про затвердження Правил користування електричною енергією для населення» (далі -Правила), в редакції чинній на час укладання договору, передбачено, що споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією, що розробляється енергопостачальником згідно з типовим договором про користування електричною енергією і укладається на 3 роки.

Зазначеними Правилами передбачено, що у договорі обов'язково зазначається величина потужності, яка визначається виходячи з потужності наявних у споживача струмоприймачів. При цьому загальна потужність не може бути вищою за потужність, передбачену технічними умовами чи технічними характеристиками електромережі споживача. Розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Споживач електричної енергії має право на вибір тарифу (п.п. 4,19,41).

Предметом спору є вимога про визнання п.п.2.2.2. п.2.2. вказаного договору недійним, оскільки при його укладанні представником постачальної організації споживачу не було розяснено, що таке визначення класу напруги, до яких категорій споживачів вона застосовується та як такий тариф вплине на визначення розміру оплати вартості спожитою електроенергії.

Чинним законодавством в сфері електроенергетики, а саме Порядком визначення класів споживачів електричної енергії, диференційованих за ступенями напруги, затвердженого постановою НКРЕ від 13.08.98 № 1052, встановлено два класи напруги : 1 клас напруги із ступенем напруги 27,5 кВ та вище, 2 клас напруги менше 27,5 кВ.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію повинна містити: дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції.

Згідно ст. 18 Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У ст. 21 Закону визначено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; ціну продукції визначено неналежним чином.

Між тим, пунктом 4 Правил користування електричною енергією для населення передбачено, що розрахунки населення за спожиту електроенергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку.

В даному випадку, оспорюваними умовами договору визначено, що споживач повинен вносити оплату за спожиту електроенергію не згідно діючих тарифів для населення, а згідно тарифу, що дорівнює вартості електроенергії 2 класу напруги, згідно даних КФ ПАТ «Полтаваобленерго», тобто згідно тарифів, які встановлені для юридичних осіб.

При цьому, самим відповідачем не спростовано твердження позивача про те, що при укладанні договору представником КП «Кременчукводоканал» йому, як побутовому споживачу, не було роз'яснено в чому саме полягає розмір тарифу, що мається на увазі під висловом «…тариф дорівнює вартості електроенергії 2 класу напруги», що вплинуло на його право вибору тарифу.

Наведені обставини свідчать про те, що оспорюваний підпункт договору «Про відшкодування коштів за спожиту електричну енергію» не відповідає Закону України «Про захист прав споживачів», окрім того, відповідач фактично позбавив позивача права на інформацію щодо тарифу (ціни) на електроенергію, і в подальшому нараховував останньому оплату за спожиту електричну енергію не згідно тарифів для населення, а як юридичній особі згідно до тарифів електроенергії другого класу, що суперечить Правилам користування електричною енергією для населення.

Доводи апеляційної скарги КП «Кременчукводоканал» є неспроможними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія дійшла до висновку, що порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 лютого 2018 року та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Кременчуцької міської ради Полтавської області «Кременчукводоканал»- залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: Г.Л. Карпушин

О.А. Лобов