Справа № 199/1242/18
РІШЕННЯ

Іменем України

02.04.2018

м. Дніпро

справа №199/1242/18

провадження № 2о/199/75/18

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Подорець О.Б.

за участю секретаря Терентієвої Я.О.,

за участю учасників справи:

заявника ОСОБА_1, представника заявника ОСОБА_2,

представника заінтересованої особи адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_1, де заінтересовані особи - ОСОБА_4, Амур-Нижньодніпровське відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_4 внаслідок систематичного вчинення психологічного та фізичного домашнього насильства,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису, відповідно до якого просить заборонити ОСОБА_4 перебувати в місцях перебування постраждалої особи ОСОБА_1, а також в місці проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою м. Дніпро, пр. Слобожанський, 85/42; заборонити ОСОБА_4 наближатися на відстань ближче 100 м до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування постраждалої особи ОСОБА_1, заборонити листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби звязку особисто і через третіх осіб; обмежувальний припис видати строком на 6 місяців, копію рішення направити до Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області для взяття ОСОБА_4, м. Дніпро, пр. Слобожанський, 85/42, РНОКПП НОМЕР_1 на профілактичний облік.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 вказує на те, що з 1994 по 2015 рік вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, від якого у 2000 році народилася донька ОСОБА_2. Після народження дитини, стосунки між подружжям погіршилися. З боку чоловіка ОСОБА_4 до заявниці та їх спільної дитини мали місце факти непередбачуваної та агресивної поведінки, інколи із застосуванням грубої фізичної сили та образливих висловлювань. Мали місце зловживання алкогольними напоями, що негативно впливало на відношення в сімї. Всі ці обставини привели у подальшому до припинення сімейного життя, та як наслідок розірвання шлюбу. В 2015 році заявниця вийшла заміж повторно, з чим ОСОБА_4 змиритися не зміг і з цього приводу між ними неодноразово виникали сварки з ініціативи ОСОБА_4

Так, 06.01.2015 ОСОБА_4 в присутності спільної дитини несподівано накинувся на заявницю, жорстоко побив її, зламав ніс. У 2018 році також виникла сварка, у звязку із чим 30.01.2018 заявниця звернулася до АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про факти насильства щодо неї з боку ОСОБА_4

За таких обставин, на підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вона звернулася до суду з цією заявою.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні подану заяву підтримали та просили її задовольнити, з підстав, що у ній наведені. Крім того, пояснили, що 29.01.2018 ОСОБА_4 в місці проживання заявниці пр. Слобожанський, 85/42 в м.Дніпро влаштував сварку із застосуванням фізичної сили, а саме штовхав, бив головою об стіну заявницю ОСОБА_1, у звязку з чим остання була змушена звернутися до лікарні. На теперішній час заявниця отримує допомогу лікарів терапевта та психіатра у лікарні за місцем реєстрації її чоловіка ОСОБА_5

ОСОБА_4 до суду не зявився. Представник заінтересованої особи ОСОБА_4 ОСОБА_3 в судовому засіданні заяву про видачу обмежувального припису не визнала, вважаючи, що вона не підлягає задоволенню, оскільки обставини, наведені у ній, не відповідають дійсності, а ОСОБА_4 будь-якого домашнього насильства стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 не вчиняв. На даний час триває розгляд справи про поділ майна колишнього подружжя, а тому, на думку заінтересованої особи ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_3, і подано заяву про видачу обмежувального припису. Просила відмовити у задоволенні заяви, оскільки вона не підтверджується належними та допустимими доказами.

Заінтересована особа Амур-Нижньодніпровське ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, будучи належним чином повідомлені про час, день та місце судового розгляду, свого представника до суду не направили, про причини неявки суд не сповістили.

Вислухавши пояснення заявника, її представника, представника заінтересованої особи, допитавши свідка ОСОБА_6, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.350-5 ЦПК України суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Статтею 6 ОСОБА_7 про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

Заява ОСОБА_1 не була розглянута судом в строки встановлені ЦПК України у звязку із наданням учасниками справи суду доказів, збиранням доказів, неявкою свідка та порушення строків розгляду справи викликана також складністю цієї справи.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 листопада 1994 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Індустріальної райради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис №1073 (а.с.9).

Шлюб між ними розірвано заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2015 року (а.с.10).

Від шлюбу у сторін по справі народилася донька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження доньки (а.с.11).

Судом встановлено та не заперечувалося в судовому засіданні сторонами, що на даний час судом розглядається справа про поділ спільного майна сторін.

Також судом встановлено та в судовому засіданні не заперечувалося заявником і представником заінтересованої особи, що на даний час ОСОБА_1, ОСОБА_5 і ОСОБА_8 проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2. За цією адресою зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_8

Заінтересована особа ОСОБА_4 на теперішній час не користується спірною квартирою, оскільки перебуває в АТО.

Заявниця стверджує, що ОСОБА_4 систематично протягом тривалого часу вчинення щодо неї психологічне та фізичне насильство.

Так, 06 січня 2015 року він влаштував сварку в присутності їх спільної дитини та свідків подружжя ОСОБА_6.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що у 2015 році її сімя та сімя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 спілкувалися. Саме на Сочельник 2015 року вона з чоловіком була у гостях заявниці та її чоловіка. Все було спокійно та добре, коли в якийсь момент вона побачила, що ОСОБА_1 встала зі столу, плакала. Потім вони всі зібралися та поїхали до матері ОСОБА_1. Не доїхавши до матері ОСОБА_9, свідок з чоловіком поїхали додому. Що сталося між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вона не памятає, чи була на обличчі ОСОБА_1 кров, вона не памятає, чи був зламаний ніс у ОСОБА_1 вона не бачила.

Надані свідком ОСОБА_6 покази заявниця ОСОБА_1 не підтвердила, пояснивши, що між нею та ОСОБА_4 виникла сварка, усе обличчя її було у крові, був зламаний ніс, а тому заявниця вважає, що свідок вигороджує ОСОБА_4

Що стосується подій 06.01.2015, то суд зазначає, що не може вважати ці події домашнім насильством у відношенні ОСОБА_1 з боку заінтересованої особи ОСОБА_4, оскільки покази свідка ОСОБА_6 є непослідовними, як остання пояснила, вона не памятає подій у звязку із спливом часу.

Натомість, зазначаючи цей факт, як вчинення насильства з боку ОСОБА_4, заявниця ОСОБА_1 інших доказів суду взагалі не надала, а саме відсутні докази звернення до лікарні 06.01.2015 та можливо у майбутньому у звязку із травмою носа, клопотань щодо допиту інших свідків ОСОБА_1 не заявляла, доказів звернення до органів внутрішніх справ з приводу її побиття ОСОБА_4 06.01.2015, також не надала.

Заявниця ОСОБА_1 та її представник, посилаються, як на доказ систематичного вчинення фізичного та психологічного домашнього насильства у відношенні заявниці з боку ОСОБА_4, на постанову та висновок АНД РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 20.09.2012 та 06.05.2015 відповідно.

Так, висновок АНД РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 06.05.2015 стосується звернення ОСОБА_5 щодо конфлікту з ОСОБА_4 по пр. Правди (зараз пр. Слобожанський) 85/42 в м. Дніпропетровськ (зараз м. Дніпро). Дане звернення розглянуто у відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» і доказів, які б встановлювали випадки домашнього насильства у відношенні заявниці ОСОБА_1, не підтверджують (а.с.13).

Постанова АНД РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 20.09.2012 стосується подій вересня 2012 року, якою відмовлено у порушенні кримінальної справи у відношенні ОСОБА_4 за ст.296 КК України, яка передбачає порушення громадського порядку (а.с.14).

Оцінюючи письмові докази, долучені заявником в якості підтвердження застосування до неї зі сторони ОСОБА_4 психологічного та фізичного насильства, суд приходить до висновку, що зазначені докази не підтвердити факт застосування такого насильства. Крім того, судом встановлено, що відносно ОСОБА_4 працівниками поліції не складалися протоколи про вчинення насильства в сім'ї та останній жодного разу не притягувався до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення.

Що стосується подій 29.01.2018, що і змусило заявницю звернутися до суду із цією заявою, то суд зазначає таке.

Так, судом встановлено, що 30.01.2018 ОСОБА_1 звернулася до Амур-Нижньодніпровського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою щодо неправомірних дій з боку ОСОБА_4 по відношенню до неї та її майна (а.с.12).

Водночас, і ОСОБА_4 29.01.2018 звернувся до Амур-Нижньодніпровського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо нього (а.с.88).

За результатом звернення ОСОБА_4 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 27 березня 2018 року прийнято постанову, якою справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_5 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

За результатом звернення ОСОБА_1 31.01.2018 внесено відомості до ЄРДР за №0000250, правова кваліфікація ч.1 ст.126 КК України (а.с.55).

Утім, жодного доказу, що ОСОБА_1 визнано потерпілою за цим кримінальним провадженням, якійсь особі повідомлено про підозру, направлення ОСОБА_1 до СМЕ, суду не надано.

Заявниця ОСОБА_1 пояснила, що у звязку із подіями 29.01.2018 вона вимушена була звернутися до лікарні за місцем реєстрації її чоловіка ОСОБА_5, утім жодного доказу такого звернення до лікарів, отримання лікування, звернення до спеціалізованих центрів з надання допомоги особам які постраждали від домашнього насильства, суду також не надано.

Крім того, суд враховує, що у звязку із зверненням ОСОБА_1 до органів поліції 30.01.2018 з приводу протиправних дій ОСОБА_4, зокрема у відношенні до заявниці, уповноважені підрозділи органів Національної поліції України відповідно до приписів Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров'я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства повинні винести терміновий заборонний припис. Цей припис виноситься у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров'ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Натомість, доказів винесення Амур-Нижньодніпровським ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області термінового забороненого припису, зокрема у звязку із заявою ОСОБА_1, поданою 30.01.2018, останньою суду не надано.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

По цій справі неодноразово оголошувалися перерви і кожна сторона мала можливість надати докази на підтвердження своїх доводів, або заявити клопотання щодо витребування таких доказів, у разі неможливості їх отримання самостійно. Утім, заявницею та її представником не надано суду переконливих доказів вчинення щодо ОСОБА_1 домашнього насильства з боку ОСОБА_4

З метою реалізації положень ОСОБА_7 Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами прийнято ОСОБА_6 України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Так, відповідно до п.п.3, 6, 7, 8 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закону) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обовязків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Статтею 16 вищезазначеного закону передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі (далі - Реєстр) - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі.

До Реєстру вносяться відомості (окремо за кожним випадком насильства). Формування Реєстру здійснюється окремо за кожним випадком домашнього насильства, насильства за ознакою статі шляхом внесення до нього відповідної інформації. Персональні дані про особу, яка повідомила про вчинення насильства, зберігаються у Реєстрі протягом одного року з дня надходження відповідної інформації про вчинення насильства. Персональні дані про постраждалу особу зберігаються у Реєстрі протягом трьох років з дня вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі.

Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Частиною 2 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема відповідно до п. 2 - це усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Враховуючи те, що заявником не надано суду належних та достатніх доказів вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства щодо ОСОБА_1, а отже і не доведено, що ОСОБА_4 є кривдником відносно своєї колишньої дружини.

Також, заявницею та її представником не обґрунтовані ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно ОСОБА_4 обмежувального припису.

При цьому суду не надано жодних доказів, щодо внесення зазначеного випадку до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі та притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ознаками статті ст. 173-2 КУпАП , а за таких обставин суд вважає заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ принцип належного здійснення правосуддя передбачає, що у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позиції сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 1 липня 2003 року, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001 року, п. 30).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 ОСОБА_7 зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 ОСОБА_7, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 19, 141, 268, 272, 293, 294, 350-5, 350-6, 350-8 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання пр. Слобожанський, 85/42, м. Дніпро, 49083), де заінтересовані особи ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації пр. Слобожанський, 85/42, м. Дніпро, 49083), Амур-Нижньодніпровське відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області (місце знаходження вулиця Новоселівська, 17, м. Дніпро, 49083), про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_4 внаслідок систематичного вчинення психологічного та фізичного домашнього насильства відмовити у повному обсязі.

Судові витрати, повязані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення.

Повний текст судового рішення буде складено 06 квітня 2018 року.

Суддя О.Б.Подорець