Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 757/38368/15-ц

провадження № 61-19050св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Київобленерго», ОСОБА_5,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватне підприємство «Білдгрупменеджмент», товариство з обмеженою відповідальністю «Комунальне підприємство «Сіті-Сервіс»,

особа, яка подавала апеляційну скаргу, - товариство з обмеженою відповідальністю «Євразіябуд трейд»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного підприємства «Білдгрупменеджмент» на рішення Печерського районного суду міста Києва, у складі судді Батрин О. В., від 05 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Антоненко Н. О., Шкоріної О. І., від 18 січня 2017 року і касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Євразіябуд трейд» на рішення Печерського районного суду міста Києва, у складі судді Батрин О. В., від 05 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Поливач Л. Д., Поліщук Н. В., Шахової О. В., від 12 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Київобленерго» (далі - ПАТ «Київобленерго»), ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватне підприємство «Білдгрупменеджмент» (далі - ПП «Білдгрупменеджмент»), товариство з обмеженою відповідальністю «Комунальне підприємство «Сіті-Сервіс» (далі - ТОВ «КП «Сіті-Сервіс»), про визнання додаткової угоди до договору про постачання електричної енергії недійсною.

Позовну заяву ОСОБА_3 мотивовано тим, що 25 червня 2013 року ОСОБА_3 та ПАТ «Київобленерго» укладено договір про постачання електричної енергії № 220059508 до розподільчої підстанції типу КТПБУ-2x630кВА-10/0,4 та з монтажу додаткового обладнання в РП № 13, забудовником якого є позивач. 04 вересня 2015 року на підставі заяви представника позивача - ОСОБА_5 вказаний договір розірвано шляхом укладення договору про його розірвання. Договір про розірвання договору про постачання електроенергії ОСОБА_3 просив визнати недійсним на підставі частини першої статті 232 ЦК України, оскільки він вчинений внаслідок зловмисної домовленості його представника з другою стороною. Зокрема, договір укладений після того, як 21 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «Київобленерго» із заявою, якою повідомив, що всі заяви та документи щодо зміни власника розподільчого пристрою буде подавати особисто або через свого представника - ОСОБА_6, внаслідок чого 19 вересня 2015 року ОСОБА_3 скасував довіреність на представництво його інтересів ОСОБА_5 Крім того, ОСОБА_5 не узгоджувала з позивачем свої дії, спрямовані на розірвання договору про постачання електроенергії та не повідомила про його розірвання, вчиняла дії на користь ПП «Білдгрупменеджмент» (незаконне відчуження розподільчого пристрою, подання заяви про розірвання договору про постачання електроенергії), була повідомлена позивачем про втрату до неї довіри (у кінці 2014 року), однак продовжувала вчиняти дії від імені довірителя. Зловмисна домовленість відповідачів та третьої особи була спрямована на припинення використання позивачем розподільчого пристрою, у результаті чого позивач був позбавлений можливості використовувати розподільчий пристрій за призначенням, оскільки дія договору про постачання електроенергії була припинена.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_3, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 04 вересня 2015 року до договору про постачання електричної енергії № 220059508 від 25 червня 2013 року, укладену представником ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та ПАТ «Київобленерго».

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05 вересня 2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 Визнано недійсною додаткову угоду № 1 від 04 вересня 2015 року до договору про постачання електричної енергії від 25 червня 2013 року, укладену між представником ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та ПАТ «Київобленерго». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_5, укладаючи спірну додаткову угоду, діяла всупереч інтересам ОСОБА_3, що підтверджується заявою останнього від 21 листопада 2014 року до ПАТ «Київобленерго», якою він обмежив коло осіб, які можуть представляти його інтереси. ОСОБА_5, знаючи про недовіру довірителя до неї, допомогла ПП «Білдгрупменеджмент» набути право власності на розподільчий пристрій, а згодом розірвати договірні відносини ОСОБА_3 з ПАТ «Київобленерго», чим позбавила свого довірителя можливості використовувати розподільчий пристрій.

Ухвалюючи рішення у справі місцевий суд також врахував обставини, які були встановлені постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2016 року у справі № 826/22650/15 за позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора Головного територіального управління юстиції у Київській області Дахно А. М., реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ПП «Білдгрупменеджмент», ПАТ «Київобленерго», про визнання протиправними та скасування: рішення державного реєстратора, свідоцтва про право власності, зобов'язання внести до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності. Вказаним судовим рішенням, яке було залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2016 року, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора на нерухоме майно Дахно А. М. управління державної реєстрації головного територіального управління юстиції у Київській області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25 серпня 2015 року № 23879072 про державну реєстрацію права власності ПП «Білдгрупменеджмент» на розподільчий пристрій № 54 за адресою: АДРЕСА_1. Підставою для задоволення вказаного адміністративного позову судом була відсутність правових підстав для проведення реєстрації права власності на розподільчий пристрій за ПП «Білдгрупменеджмент».

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 січня 2017 року відхилено апеляційні скарги представників ПП «Білдгрупменеджмент»: Ростолопи Є. Г. та Накутної С. О., а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_5, укладаючи спірний правочин, діяла всупереч інтересам довірителя, внаслідок чого для позивача настали негативні наслідки.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 квітня 2017 року відхилено апеляційну скаргу ТОВ «Євразіябуд трейд» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 вересня 2016 року, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність обставин, що свідчать про протиправну домовленість між ОСОБА_5 та ПАТ «Київобленерго». Вказані обставини не спростовані і ТОВ «Євразіябуд трейд», яке вважає себе власником розподільчого пристрою, при цьому товариство не позбавлене права на захист порушеного права та вправі звернутись до суду з окремим позовом.

У лютому 2017 року ПП «Білдгрупменеджмент» подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18 січня 2017 року.

У касаційній ПП «Білдгрупменеджмент» просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18 січня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи, при вирішенні спору по суті не врахували, що для визнання недійсним правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості, необхідно встановити факт такої зловмисної домовленості представника та третьої особи, встановити свідоме вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, а також встановити наявність завдання збитків довірителю, які настали внаслідок неправомірних дій повіреного та третьої особи. Крім того, судами не враховано, що розподільчий пристрій ніколи не належав позивачу на праві власності.

15 лютого 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПП «Білдгрупменеджмент» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18 січня 2017 року.

У травні 2017 року ТОВ «Євразіябуд трейд» подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 квітня 2017 року.

У касаційній ТОВ «Євразіябуд трейд» просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 квітня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги ТОВ «Євразіябуд трейд» є аналогічними доводам касаційної скарги ПП «Білдгрупменеджмент».

05 вересня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «Євразіябуд трейд» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 квітня 2017 року.

11 вересня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Київобленерго», ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ПП «Білдгрупменеджмент», ТОВ «КП «Сіті-Сервіс», про визнання додаткової угоди до договору про постачання електричної енергії недійсною призначено до судового розгляду.

05 жовтня 2017 року представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подано заперечення (відзив) на касаційні скарги ПП «Білдгрупменеджмент» та ТОВ «Євразіябуд трейд», в яких заявник вказує на їх необґрунтованість та безпідставність.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

19 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

07 травня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що 25 червня 2013 року між ПАТ «Київобленерго» та ОСОБА_3 було укладено договір про постачання електричної енергії № 220059508 до розподільчої підстанції типу КТПБУ-2x630кВА-10/0,4 та з монтажу додаткового обладнання в РП № 13 (т.1 а.с. 12-21).

Забудовником розподільчої підстанції виступав позивач, що підтверджується відповідними рішенням про погодження технічного проекту від 07 вересня 2012 року, технічними умовами, актом прийому-передачі виконаних робіт, актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, актом підтвердження готовності електроустановки до роботи, актом обстеження електроустановки після виконання будівельно-монтажних та налагоджувальних робіт, актом державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію (т.1 а.с. 134-146).

Відповідно до умов вказаного договору про постачання електричної енергії № 220059508 постачальник - ПАТ «Київобленерго» продає електричну енергію споживачу ОСОБА_3 для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю, а споживач сплачує вартість використаної електроенергії. Строк дії договору визначено до 31 грудня 2013 року з продовженням дії на наступний календарний рік, якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору жодною із сторін не подано письмову заяву про припинення дії договору або перегляд його умов. У випадку, якщо споживач користується об'єктом на підставі договору оренди, то строк дії договору визначено до 29 грудня 2016 року (пункт 9.4 договору).

29 квітня 2011 року позивач видав довіреність на представництво його інтересів ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_6, яка посвідчена приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Нельзін М. С. (т. 1 а.с. 22-28), з правом подання від його імені заяв та з правом розірвання договорів. Строк дії довіреності визначено до 29 квітня 2016 року.

21 листопада 2014 року ОСОБА_3 подав до ПАТ «Київобленерго» заяву, в якій зазначив, що його інтереси може представляти лише ОСОБА_6 або він сам особисто (т.1 а.с. 147).

Право власності на розподільчу підстанцію 25 серпня 2015 року зареєстровано за ПП «Білдгрупменеджмент» (т.1 а.с. 95-104).

03 вересня 2015 року ОСОБА_5, діючи від імені ОСОБА_3, подала до ПАТ «Київобленерго» заяву про розірвання договору про постачання електричної енергії № 220059508 від 25 червня 2013 року у зв'язку з переходом права власності на розподільчу підстанцію до ПП «Білдгрупменеджмент» (т.1 а.с. 79).

04 вересня 2015 року представником ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та ПАТ «Київобленерго» укладено додаткову угоду № 1 до договору про постачання електричної енергії № 220059508 від 25 червня 2013 року, за умовами якої договір про постачання електричної енергії втрачає чинність з 04 вересня 2015 року (т.1 а.с. 84).

20 лютого 2016 року право власності на розподільчий пристрій зареєстровано за ТОВ «КП «Сіті-Сервіс» (т.1 а.с. 164-169), а 11 травня 2016 року за ТОВ «Євразіябуд трейд» на підставі акту приймання-передачі від ПП «Білдгрупменеджмент» про внесення до статутного капіталу (т.1 а.с. 207-209), реєстрацію права власності за яким оскаржено до Міністерства юстиції України ТОВ «Грандіс Буд» (т.1 а.с. 220-235).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2016 року, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2016 року, у справі № 826/22650/15 за позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора Головного територіального управління юстиції у Київській області Дахно А. М., реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ПП «Білдгрупменеджмент», ПАТ «Київобленерго», про визнання протиправними та скасування: рішення державного реєстратора, свідоцтва про право власності, зобов'язання внести до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності, було визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора на нерухоме майно Дахно А. М. управління державної реєстрації головного територіального управління юстиції у Київській області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25 серпня 2015 року № 23879072 про державну реєстрацію права власності ПП «Білдгрупменеджмент» на розподільчий пристрій № 54 за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У силу статті 237, частини третьої статті 238 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

В силу приписів статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Кваліфікація правочину, вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює доведення та встановлення судом таких умов:

від імені однієї із сторін правочину виступав представник;

зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника;

наявність умислу в діях представника щодо зловмисної домовленості;

настання несприятливих наслідків для особи, яку представляють;

наявність причинного зв'язку між зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють.

Верховний Суд України у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не відсутність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання.

Враховуючи, що на момент підписання спірної додаткової угоди до договору про постачання електричної енергії року ОСОБА_5 діяла від імені ОСОБА_3 на підставі дійсної, невідкликаної довіреності, приймаючи до уваги, що позивач не надав суду належних доказів, які підтверджують, що спірний договір був укладений представником позивача внаслідок зловмисної домовленості з ПАТ «Київобленерго», не довів факту завдання збитків, які настали внаслідок підписання спірного правочину, приймаючи до уваги той факт, що позивач не є власником розподільчої підстанції, місцевий суд дійшов необґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, повно і всебічно не з'ясував обставини справи.

Апеляційний суд, переглядаючи справу на викладені обставини уваги не звернув та формально погодився із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3, а тому висновок апеляційного суду про те, що місцевий суд правильно вирішив спір, є передчасним.

Згідно частини третьої статті 61 ЦПК України, 2004 року, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналогічну норму містить частина четверта статті 82 ЦПК України, в якій зокрема вказано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд касаційної інстанції при розгляді цієї справи враховує, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2016 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2016 року у справі № 826/22650/15 скасовані постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року (касаційне провадження № К/9901/7458/18) із закриттям провадження у справі, у зв'язку з тим, що спір має вирішуватися судами за правилами ЦПК України, а тому обставини, які були встановлені адміністративними судами у цій справі, не можуть вважатись преюдиційними та підлягають встановленню у загальному порядку.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин постановлена у справі ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню на підставі статті 411 ЦПК України з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно об'єктивно дослідити вказані в даній постанові докази, у сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку основним доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційні скарги приватного підприємства «Білдгрупменеджмент» та товариства з обмеженою відповідальністю «Євразіябуд трейд» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 квітня 2017 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до Київського апеляційного суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіБ. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк