ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2018 року м. Київ

справа № 757/16448/17

провадження № 22-ц/824/1119/18

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В. (суддя-доповідач)

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Шуляку Д.О.

сторони :

позивачі - Печерська районна в м.Києві державна адміністрація, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м.Києва

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Печерської районної в м.Києві державної адміністрації та Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м.Києва на рішення Печерського районного суду м.Києва від 15 травня 2018 року у складі судді Матвійчук Г.О., повний текст складений 19.06.2018 року,

встановив:

Позивачі звернулися до суду з вимогою про виселення відповідачів, посилаючись на те, що ОСОБА_2 разом зі членами родини проживає за зареєстрованим місцем у гуртожитку по АДРЕСА_1. Право на проживання відповідачі отримали на підставі протоколу Наглядової ради Печерського району № 2 від 20.02.2015 року, оскільки ОСОБА_2 був призначений на посаду першого заступника директора КП «УЗН Печерського району» та працював до 2016 року. В кінці 2016 року останній був звільнений з посади за власним бажанням. Посилаючись на положення ст. ст. 127, 132 ЖК України, позивачі просили виселити відповідачів з займаного приміщення, оскільки ст. 132 ЖК України передбачено, що сезонні, тимчасові працівники і особи, що працюють за строковим договором, які припинила роботу, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку.

Відповідачі заперечували проти задоволення позову посилаючись на те, що ОСОБА_2 не є особою, яка виконувала сезонні роботи чи була призначена на посаду за строковим договором. Крім того, дружина відповідача ОСОБА_3 також працює в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва».

Представник третьої особи органу опіки та піклування, в судовому засіданні просила ухвалити рішення з урахуванням інтересів дитини.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 15 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі позивачі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просять судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд фактично не застосував ст. 132 ЖК України, яка підлягала застосуванню, оскільки відповідачі підтвердили, що заселилися на підставі рекомендацій Наглядової ради Печерського району та не вжили жодним чином заходів щодо отримання ордеру на займану ними кімнату, позивач звільнився за власним бажанням, тому є всі підставі для виселення відповідачів, що судом не було враховано.

У відзиві на скаргу, адвокат відповідача посилаються на те, що рішення суду є законним і обґрунтованим, висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, підстав для скасування рішення немає.

В суді апеляційної інстанції представник позивача Печерської районної в м.Києві державної адміністрації Мітін І.І., апеляційну скаргу підтримав з викладених в ній підстав, просив її задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4, адвокат ОСОБА_7 просив скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м.Києва та орган опіки та піклування подали заяви про розгляд справи за їх відсутність.

Інші учасники, будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду апеляційної скарги, до суду апеляційної не з'явились, тому колегія суддів вирішила за можливе провести судове засідання у їх відсутність, згідно ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення з'явившихся, обговоривши доводи скарги та обставини справи, вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що будинок по вул.Кіквідзе, 21 (гуртожиток), переданий на баланс комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» розпорядженням Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 20.09.2013 року № 509 та розпорядженням Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 20.06.2014 року № 318 передано до сфери управління Печерської районної в м. Києві державної адміністрації та закріплено за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» на праві господарського відання (а.с.7-8).

З витягу Протоколу № 2 від 20.02.2015 року засідання Наглядової ради Печерського району вбачається, що ОСОБА_2 та його сім'ї рекомендовано виділити кімнату в спірному гуртожитку, з метою приближення місця проживання до місця роботи та реєстрації за місцем проживання (а.с.4).

З довідки (форма №3) вбачається, що відповідачі зареєстровані та проживають повул.Кіквідзе, 21 кім.31 (а.с.12).

Наказом КП по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва № 175 від 02.12.2016 року по особовому складу, ОСОБА_2 першого заступника директора, звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з 02.12.2016 року (а.с.49).

Зазначені обставини підтверджені матеріалами справи та фактично сторонами не оспорюються.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог, а також те, що такі вимоги суперечать інтересам дитини.

Судова колегія погоджується з таким висновком з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у спірній кімнаті разом з відповідачем ОСОБА_2 проживають інші члени його сім'ї: його дружина ОСОБА_2 та його дочка ОСОБА_4 і неповнолітній онук ОСОБА_5, 2012 рокународження.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що ЄСПЛ, розглядаючи справи вказує що втручання у право на повагу до житла має бути також «необхідним у демократичному суспільстві», тобто, воно має відповідати принципу пропорційності, яка у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами сторін.

Пошук такого балансу передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла та до сімейного життя несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

За таких обставин, судова колегія оцінюючи чи існує нагальна необхідність для застосування такого заходу, як виселення відповідачів із спірної кімнати, враховує те, що позивачі не надали доказів необхідності застосування такого заходу та не посилались на існування таких обставин, при цьому відповідачі з дозволу позивачів проживають в спірному житлі разом із неповнолітньою дитиною, сплачують комунальні послуги, іншого місця для проживання вони мають, взяті на облік за зазначеною адресою місця проживання.

Таким чином судова колегія вважає, що таке втручання у право особи на житло не буде пропорційним переслідуваній легітимній меті, оскільки існують менш обтяжливі для прав і свобод відповідача заходи.

Крім того, право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя тому заходи спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 9 жовтня 2007 року у справі «Станкова проти Словаччини» («Stankova v. Slovakia»), заява № 7205/02, § 60-63).

Відсутність обґрунтування у судовому рішенні фактичних підстав застосування приписів законодавства, навіть якщо формальні вимоги були дотримані, може серед інших чинників братися до уваги при вирішенні питання про те, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ у справі «Беєлер проти Італії» («Beyeler v Italy»), заява № 33202/96, § 110).

Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення відносно такої особи статті 8 Конвенції (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ у справах «Дакус проти України» («Dakus v. Ukraine») від 14 грудня 2017 року, заява № 19957/07; «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine») від 2 березня 2011 року, заява № 30856/03; «Садов'як проти України» («Sadovyak v. Ukraine») від 17 травня 2018 року, заява № 17365/14.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом», стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (див., mutatismutandis, рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» («Sokurenko andStrygun v. Ukraine») від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24).

Отже, врахування пропорційності, яке є принципом цивільного судочинства (пункт 6 частини третьої статті 2, стаття 11 ЦПК України) забезпечує розумний баланс між інтересами позивачів і відповідачів.

За таких обставин, враховуючи що позивачі не довели пропорційності такого заходу, як виселення відповідачів меті цього обмеження права на повагу до житла та до сімейного життя, судова колегія погоджується з висновками районного суду щодо відсутності підстав для виселення відповідачів із спірного будинку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому колегія суддів не знаходить правових підстав до скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах-

постановив :

Апеляційну скаргу Печерської районної в м.Києві державної адміністрації та Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м.Києва залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 15 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: І.В.Іванова

Судді : Ю.О.Матвієнко

Я.С.Мельник