11.12.2018 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 року селище Козельщина Полтавської області

Козельщинський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Науменко Н.Д.,за участі секретаря судового засідання Кумаки А.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3В.(, розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду селища Козельщина цивільну справу за позовом ОСОБА_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 після реєстрації шлюбу) ОСОБА_5, що зареєстрована за адресою: селище ОСОБА_6 вулиця Центральна будинок 39, Козельщинського району Полтавської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -

встановив:

21.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, що зареєстрована за адресою: селище ОСОБА_6 вулиця Центральна будинок 39, Козельщинського району Полтавської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є власником будинку номер 39 по вулиці Центральна (Жовтнева) в селищі Нова Галещина. Даний факт підтверджується, договором купівлі-продажу від 19.05.2000 року, в якому відповідач не проживає з жовтня 2015 року, що порушує його право користування належним житловим будинком, так як він несе надмірний тягар по сплаті комунальних платежів та позбавлений можливості користуватись державною допомогою по утриманню будинку.

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 4 червня 2018 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання на 20.06.2018 року на 16 годину 00 хвилин. (а.с.-17);

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 20 червня 2018 року відкладено розгляд справи та викликано відповідача, через оголошення на офіційному веб - сайті Судової влади України. Розгляд справи провести 19.07.2018 року о 14 годині. (а.с.-24-25). Розгляд справи відкладався двічі за клопотанням представників сторін для надання часу на ознайомлення із справою та подачу відзивів та відповідей. 23.10 2018 року відповідач по справі ОСОБА_4 направила відзив до суду. (а.с.-57-58.

Ухвалою Козельщанського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2018 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначена до судового розгляду по суті на 11 грудня 2018 оку на 10 годину 00 хвилин.

В судовому зсіданні позивач ОСОБА_1 позовну заяву підтримав і просив суд задовольнити її в повному обсязі посилаючись на те, що домогосподарство є його особистою власністю, що реєстрація відповідача заважає йому розпоряджатися і користуватися, та оформляти субсидію.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 позовні вимоги підтримав і просив суд задовольнити їх в повному обсязі посилаючись на те, що відповідач виїхала із будинку позивача на постійне місце проживання в м. Кременчук, де проживає з дітьми по цей час і постійно працює. Діти влаштовані в учбовий заклад м. Кременчука та не проживають в будинку позивача. Після розірвання шлюбу з сином позивача ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_8 та проживала з ним сім»єю до розірвання шлюбу 16.10.2018 року, що свідчить про постійність її намірів залишити спірне приміщення.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала та показала, що шлюб з сином позивача ОСОБА_9 розірвала 28.07.2015 року та проживала в будинку позивача до жовтня 2015 року, коли син позивача створив неможливі умови для проживання в будинку і вона з дітьми виїхала на тимчасове проживання в м. Кременчук, де працевлаштувалась.

Вона власного житла не має, орендує квартиру у м. Кременчуці та не знімається з реєстрації, так як не має житла, в якому може зареєструватися разом з дітьми, що позбавить її права на отримання соціального допомоги на дітей. Прохала відмовити у позові.

Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступних висновків.

Встановлено, що відповідно до довідки про склад сім»ї, виданої виконкомом Новогалещинської селищної ради від 11.05.2018 року за №1508 в даному будинку зареєстровані син позивача ОСОБА_9. Також зареєстровані, але не проживають ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.-10).

Заочним рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області 28.07.2015 року по справі №533/659/15-ц між сином позивача ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_13 було розірвано шлюб.

Після цього відповідач у жовтні 2015 року переїхала жити разом із дітьми до міста Кременчука Полтавської області, де наймає житло та проживає разом із дітьми, але на даний час прописана (зареєстрована) за вищевказаною адресою.

Фактом обстеження житлових умов позивача комісією Новогалещинської селищної ради встановлена відсутність відповідача за зареєстрованим місцем проживання ( а.с.- 82).

30 липня 2016 року ОСОБА_4 уклала шлюбу з ОСОБА_8, який зареєстрований Кременчуцьким міським відділом РАЦС ГТУЮ у Полтавській області ( шлюб розірвано 16.10.2018 року).

Довідкою Новогалещинської селищної ради № 3413 від 19.11.2018 року підтверджено проживання у будинку позивача його сина ОСОБА_9 з новою сім»єю у складі ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_7, її дітей ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_9 ( а.с.-79).

Відповідно до ст.41 Конституції України «кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності непорушним.»

Згідно змісту ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст.321 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Разом з тим, згідно ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування, розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, відповідно до якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 1ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності.

Виходячи з наведеного, при доведеності не проживання без поважних причин відповідача більше року у будинку він може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, на підставі цієї статті.

По справі встановлено і це визнається відповідачем, що вона не проживає у житловому будинку, який належить позивачу на праві власності, починаючи із жовтня 2015 року, що на момент подання позову по даній справі становить більше ніж два роки. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим об»єктивно порушується права позивача, тому позивач змушений звернутися за захистом своїх прав до суду.

У вказаних правовідносинах тягар доказування з приводу поважності причин не проживання особи у житловому будинку, власником якого є позивач, покладається на відповідача, оскільки саме відповідач має надати суду докази поважності причин не проживання у спірному житловому приміщенні.

Вирішуючи спір, суд вважає не доведеним факт поважності не проживання відповідача з дітьми ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5 у будинку позивача.

Відповідач, вказуючи на те, що останні спірне житло покинули вимушено з огляду на агресивну поведінку по відношенню до них позивача, не довелп належними та допустимими доказами зазначеного факту. Матеріали справи не містять відомостей на підтвердження вказаних обставин, свідчення того, що позивач перешкоджав відповідачам у користуванні спірним майном відсутні.

Наявність конкретних причин розірвання шлюбу та зміну місця проживання відповідача у зв»язку з цим суд не вважає поважними причинами відсутності у спірному приміщенні, так як відповідач з вимогою про вселення в спірне приміщення до суду не зверталась, доказів того, що позивач створює перешкоди у користуванні цим житлом не надала, а відтак є такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням.

Більше того, створення нової сім»ї відповідачем свідчить про її намір залишити попереднє місце проживання, та визнається самостійною підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позову щодо визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, тому його задовольняє, виходячи з положень ст. 391 ЦК України, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особі, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). Наявність такого рішення є підставою для зняття з реєстраційного обліку бувшого члена сім»ї власника приміщення.

Виходячи із положень зазначеного закону, зняття з реєстрації особи перебуває за межами компетенції суду та повинно вирішуватись органами державної міграційної служби, а тому у задоволенні вимоги щодо зняття з реєстрації відповідача належить відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 50% понесенихним витрат по сплаті судового збору в сумі 352,40грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 12, 13, 81,89, 141,258-259, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3, що зареєстрована за адресою: селище ОСОБА_6 вулиця Центральна будинок 39, Козельщинського району Полтавської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_11, паспорт КО № 744807, виданий Кременчуцьким РВМ УМВС України в Полтавській області 01.04.2008 року, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком № 39 по вул. Центральній в селищі Нова Галещина Козельщинського району Полтавської області.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, на користь ОСОБА_1 352,40грн судових витрат.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Козельщинський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.Д.Науменко