Справа №489/2494/17 10.04.2018
Єдиний унікальний номер судової справи 489/2494/17
Номер провадження 22-ц/784/497/18
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

10 квітня 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі: позивача ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та від імені і в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, - ОСОБА_3 рішення, яке ухвалене Ленінським районним судом міста Миколаєва під головуванням судді Тихонової Н.С., в приміщенні того ж суду 23 січня 2018 року о 14 годині 20 хвилині, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та від імені і в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та від імені і в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, звернулась до Ленінського районного суду міста Миколаєва із позовом до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30 квітня 2016 року о 17:00 годині, водій ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом FORD KUGA, реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснював рух по сухому асфальтобетонному дорожньому покриттю автодороги Миколаїв-Камянка-Очаків, з боку міста Очаків у напрямку міста Миколаєва, та проїжджаючи 4 км + 800 метрів вищевказаної автодороги, грубо порушуючи п.п.1.3, 2.3 б, 12.1, 12.3, а також дорожню розмітку 1.1 Правил дорожнього руху, проявив неуважність в дорожній обстановці та її змін у вигляді зміни напряму проїзної частини, не зменшив швидкість руху свого автомобіля, не застосував заходи екстреного гальмування, перетинаючи дорожню розмітку 1.1 Правил дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем MERCEDES-BENZ SPRINTER 416 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_2, який рухався у зустрічному напрямку, під керуванням водія ОСОБА_6 Після зіткнення автомобіль MERCEDES-BENZ SPRINTER 416 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_2 перекинувся на правий бік. В зазначеному автомобілі також знаходилась позивач та її малолітня дочка ОСОБА_5 в якості пасажирів.

Вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 16 грудня 2016 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено останньому покарання у виді штрафу у розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3 400 (три тисячі чотириста) грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами.

ОСОБА_2 вказує на те, що вищевказане завдало їй, а також її малолітній дитині непоправної моральної шкоди.

Так, в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку та садин обличчя. Пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, страху за своє здоров'я, оскільки вона перебувала в стані вагітності, а також страху за життя малолітньої дочки ОСОБА_5, яка після дорожньо-транспортної пригоди мала проблеми зі сном, відчувала страх перед транспортними засобами. Дитина потребувала у допомозі психолога, яку в подальшому було надано їй у дитячому садочку.

Посилаючись на викладені обставини ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та від імені і в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь 100 000 грн. в якості завданої їй з дочкою моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні суду першої інстанції проти задоволення позову заперечував. Зазначав, що позивач та її дочка не є потерпілими від дорожньо-транспортної пригоди особами. Крім того вказував на те, що між ним та ОСОБА_2 раніше була досягнута домовленість про відсутність фінансових, матеріальних і моральних претензій до нього, у зв'язку із відшкодуванням ним їх сім'ї шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, про що була складена відповідна нотаріально посвідчена заява позивача.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23 січня 2018 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та від імені і в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_5, відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та від імені і в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_5, - ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення районного суду та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено факту будь-яких порушень її прав або прав дитини відповідачем.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області з таким висновком не погоджується, виходячи з наступного.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 16 грудня 2016 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3 400 (три тисячі чотириста) грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами (а.с.7-9).

Цим же вироком встановлено, що 30 квітня 2016 року о 17:00 годині, водій ОСОБА_4, керуючи технічно справним транспортним засобом FORD KUGA, реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснював рух по сухому асфальтобетонному дорожньому покриттю автодороги Миколаїв-Камянка-Очаків, з боку міста Очаків у напрямку міста Миколаєва, та проїжджаючи 4 км + 800 метрів вищевказаної автодороги, грубо порушуючи п.п.1.3, 2.3 б, 12.1, 12.3, а також дорожню розмітку 1.1 Правил дорожнього руху, проявив неуважність в дорожній обстановці та її змін у вигляді зміни напряму проїзної частини, не зменшив швидкість руху свого автомобіля, не застосував заходи екстреного гальмування, перетинаючи дорожню розмітку 1.1 Правил дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем MERCEDES-BENZ SPRINTER 416 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_2, який рухався у зустрічному напрямку, під керуванням водія ОСОБА_6 Після зіткнення автомобіль MERCEDES-BENZ SPRINTER перекинувся на правий бік.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 25 січня 2017 року повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_5 на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 16 грудня 2016 року на підставі п.2 ч.3 ст.399 КПК України (а.с.10-11).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції посилався на вимоги ст.ст.1167,1187 ЦК України, які регулюють підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, при цьому поза увагою суду залишились норми ч.2 ст.1188 ЦК України, якою передбачено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Норми ст.1188 ЦК України в цьому випадку носять спеціальний характер відповідальності власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, до яких відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України відносяться транспортні засоби, а тому саме вони повинні застосовуватись при розгляді спорів, що виникають у таких правовідношеннях.

На зазначене було звернуто увагу у п.8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в якому, зокрема, зазначено, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК України). При цьому солідарний боржник, який відшкодував спільно завдану шкоду, має право вимагати з кожного з інших завдавачів шкоди частку виплаченого потерпілому відшкодування. Оскільки боржник, який виконав солідарне зобов'язання, має право зворотної вимоги, тобто стає кредитором за регресним зобов'язанням до інших боржників, розподіл відповідальності солідарних боржників один перед одним (визначення часток) за регресним зобов'язанням здійснюється на загальних підставах за правилами статті 1191 ЦК України, тобто у розмірі, що відповідає ступеню вини кожного з боржників.

Пасажир транспортного засобу підпадає під категорію «інших осіб», яким завдано шкоди внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки. Отже, якщо при зіткненні кількох автомобілів постраждав пасажир або пішохід, обов'язок відшкодувати потерпілому шкоду покладається на всіх володільців небезпечних об'єктів солідарно, незалежно від вини обох водіїв або одного із них.

З матеріалів даної справи та пояснень сторін слідує, що шкода позивачу як пасажиру автомобіля MERCEDES-BENZ SPRINTER 416 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_2 була завдана внаслідок взаємодії вказаного автомобіля, яким керував водій ОСОБА_6, та автомобіля FORD KUGA, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_4

Позивач обмежилась зверненням щодо відшкодування завданої їй шкоди до відповідача ОСОБА_4, виходячи при цьому з того, що його вина в дорожньо-транспортній пригоді доведена вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 16 грудня 2016 року.

Виходячи з приписів ч.1 ст.13 ЦПК України, відповідно до яких суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та наведених вище роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України, колегія суддів вважає, що слід вирішити заявлений позов наступними чином.

Відповідно до п.4 вищевказаної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди є помилковим та не відповідає вимогам ст.23 ЦК України, оскільки позивач внаслідок дорожньо-транспортної зазнала фізичного болю та страждань у зв'язку з пошкодженням здоров'я, перенесла душевні страждання у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї, переживала за своє здоров'я, а також здоров'я майбутньої дитини та малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також, на думку колегії суддів, внаслідок зіткнення транспортних засобів було завдано психологічну травму малолітній дитині ОСОБА_5, що спричинило їй моральну шкоду, яка полягає у відчутті сильного страху та тривоги під час пересування транспортом.

Положеннями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Отже, враховуючи вимоги ч.3 ст.23 ЦК України щодо визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, а саме характер правопорушення, відсутність тяжких наслідків, як для здоров'я позивача, так і для здоров'я малолітньої дитини (протилежного не встановлено), а також вимог розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що загальний розмір моральної шкоди повинен становити 5 000 грн., з яких 2 000 грн. підлягають на відшкодування моральної шкоди позивачу та 3 000 грн. відповідно на відшкодування моральної шкоди, завданої малолітній дитині ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому, на думку колегії суддів, така грошова сума є достатньою для компенсації позивачу негативних наслідків, пов'язаних з дорожньо-транспортною пригодою та наступним розвитком подій.

Посилання відповідача на заяву ОСОБА_2 від 06 червня 2016 року, посвідчену приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Денисовою О.О., як на доказ отримання позивачем коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди є безпідставними, оскільки вона не підтверджує факт сплати відповідачем коштів на відшкодування моральної шкоди. До того ж, наявність такої письмової заяви не позбавляє права позивача звернутися до суду за захистом своїх порушених прав з відповідним позовом.

Оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, то судове рішення, на підставі ст.376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Також, в силу ст.141 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь держави слід стягнути судові витрати в розмірі 1 600 грн. (640 грн. судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції + 960 грн. судовий збір за розгляд справи в апеляційній інстанції).

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та від імені і в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23 січня 2018 року - скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та від імені і в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 2 000 (дві тисячі) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 3 000 (три тисячі) грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої малолітній дитині ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. на відшкодування судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 11 квітня 2018 року