Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22ц/778/2537/18
Головуючий у 1 інстанції: Рибалко Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року місто Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Кочеткової І.В., Кримської О.М.,
секретарБурима В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на рішенняОрджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, ухвалене в м. Запоріжжі 08 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості із заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», був звільнений за власним бажанням 03.11.2017 року. На день звільнення був чинним колективний договір за 2014-2016 р.р., п.8.14 якого передбачено надання одноразової грошової допомоги при звільненні у зв»язку з виходом на пенсію. З урахуванням його трудового стажу у відповідача - 22 роки 7 днів, він має право на одноразову грошову допомогу у зв'язку із виходом на пенсію у розмірі 9 середніх заробітних плат. Відповідач відмовляється виплатити одноразову грошову допомогу у зв'язку із виходом на пенсію, з посиланням на відсутність коштів для цих виплат. Крім того відповідач у порушення приписів ст.116 КЗпП України не виплатив у день звільнення позивача всі належні суми, а саме компенсація втрати частини заробітної плати у розмірі 286,76 грн. була йому виплачена 10.11.2017 року. З урахуванням заяви про уточнення розміру позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача одноразову грошову допомогу у зв'язку із виходом на пенсію у розмірі 9 середніх заробітних плат, що становить 92 281,86 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - 1 978,69 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2018 року позов задоволено.Стягнуто з ПАТ на користь ОСОБА_5, одноразову грошову допомогу при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію в сумі 92 281 грн. 86 коп., і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1978 грн.69 коп., всього стягнути 94 260 грн.55 коп., без утримання прибуткового податку з громадян і інших обов'язкових платежів.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду представник ПАТ «Запоріжжяобленерго» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом попередньої інстанції встановлено, що позивач прийнятий на роботу ДАЕК «Запоріжжяобленерго» (правонаступником якого є відповідач) (наказ № 176-к від 29.05.1995 року) електрогазозварником 3 розряду.

03.11.2017 року за наказом № 3595-к від 02.11.2017 року звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

Зазначені обставини не оспорюються.

Далі задовольняючи позов суд зазначив, що пунктом 8.14 Колективного договору визначено обов'язок роботодавця надавати одноразову грошову допомогу при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію працівникам, які мають перед виходом на пенсію безперервний стаж роботи в електроенергетичній галузі не менше 5 років та звільняються з підприємства вперше після досягнення пенсійного віку. Розмір одноразової грошової допомоги залежить від періоду звільнення після досягнення пенсійного віку та від стажу.

Безперервний стаж роботи в електроенергетичній галузі позивача складає 22 роки 7 днів. Позивач звільнився після досягнення пенсійного віку.

Ч. 1 ст.21 КЗпП України, ст.5 Закону «Про колективні договори і угоди» передбачена обов'язковість для роботодавця виконання умов колективного договору.

П.1.12 Колективного договору передбачено, що надання соціальних гарантій згідно з колективним договором здійснюється у межах коштів, передбачених затвердженим Наглядовою радою фінансовим планом.

Суд при цьому вірно зазначив, що заперечуючи про задоволення позову (такі ж доводи викладені і в апеляційній скарзі) в частині стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію, відповідач посилався на те, що фінансовим планом на 2017 рік виплат, пов'язаних у зв'язку з виходом на пенсію не передбачено,

Однак суд попередньої інстанції вважав, що такі доводи є непереконливими, та такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства. Оскільки, позивач пропрацювавши у відповідача близько 22 роки мав законні очікування на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із виходом на пенсію. Суд попередньої інстанції пославшись на практику ЄСПЛ вважав, що вказані позивачем вимоги щодо виплати одноразової допомоги - це законні очікування, що розглядаються як елемент правової визначеності.

Такі висновки суду попередньої інстанції не є вірними.

Сам же суд в оскаржуваному рішенні вірно зазначив, що характеристика очікувань як легітимних поєднує в собі: 1) їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй суб'єктивного права, 2) їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин.

Отже, відсутність критерію законності, яка зумовлена реалізацією особою належного їй суб'єктивного права, у відсутність обставин настання такого права не вказує на наявність у позивача законних очікувань.

Як зазначено вище, відповідно до п. 1.12 Колективного договору передбачено, що надання всіх соціальних гарантій згідно з колективним договором здійснюється у межах коштів, передбачених затвердженим Наглядовою радою фінансовим планом (а.с. 55).

Розділом 8 Колективного договору, який має назву Соціальні гарантії, компенсації та пільги в п. 8.14 визначено обов'язок роботодавця надавати одноразову грошову допомогу при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію працівникам, які мають перед виходом на пенсію безперервний стаж роботи в електроенергетичній галузі не менше 5 років та звільняються з підприємства вперше після досягнення пенсійного віку (а.с. 56).

Додатком 20 до вказаного Колективного договору є Положення про порядок виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію (а.с. 57).

В п. 1.4 вказаного Додатку 20 зазначено, що нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні здійснюється в межах затвердженого фінансового плану товариства (а.с. 57).

Звільнення позивача відбулось 03.11.2017 року.

Відповідно до фінансового плану підприємства (ПАТ «Запоріжжяобленерго») на 2017 рік в графі: «інші соціальні виплати згідно колдоговору» передбачено витрат на суму 246 тис. грн., що включає: матеріальну допомого при народженні дитини - 127 тис. грн.; матеріальну допомогу по догляду за дитиною до 3 років - 109 тис. грн. та матеріальну допомогу до 1 вересня - 10 тис. грн. (127+109+10+246) (а.с. 60).

Таким чином, оскільки фінансовим планом на відповідний рік, в якому звільнився позивач, не передбачалось взагалі витрат підприємства на одноразову грошову допомогу при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію, то у позивача не виникло суб'єктивне право на правомірне очікування такої виплати.

Оскільки колективний договір передбачав надання таких одноразових виплат працівникам лише за зазначеної умови (в межах затвердженого фінансового плану товариства), яка фактично не наступила, то і не наступило право на їх отримання.

Суд попередньої інстанції прийшов до помилкового висновку в цій частині, щодо наявності у позивача зазначеного ним права, тому рішення в зазначеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію у розмірі 92281,86 грн.

Вирішуючи питання щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд вірно керується вимогами ст.ст.116, 117 КЗпП України та зазначив, що на день звільнення 03.11.2017 року позивачу не була виплачена компенсація втрати частини заробітної плати з урахуванням приросту індексу споживчих цін у розмірі 286,76 грн., ця компенсація була виплачена лише 10.11.2017 року, про що не заперечував відповідача як в суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі.

Суд попередньої інстанції, зробивши розрахунок, визначив розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначається на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 у сумі 1 978,69 грн. (282,67х 7 днів затримки), яка вірно стягнута з відповідача.

Вказаний розрахунок відповідач не оспорив, не спростував, і сового розрахунку не надав.

Доводи відповідача як в суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі стосовно затримки в остаточному розрахунку полягали в тому, що затримка відбулася у зв'язку з запізненням опублікування індексу споживчих цін за жовтень 2017 року в офіційному виданні 10.11.2017 року, не є такими, що впливають на вірні висновки суду в цій частині, оскільки вказана обставина не знімала з роботодавця обов'язку передбаченого законом щодо виплати всіх нарахованих позивачеві сум на час звільнення.

Доводи апеляційної скарги щодо помилки в надсиланні судом першої інстанції копії рішення до «Єдиного державного реєстру судових рішень» не є такими які впливають на суть спірних правовідносин та висновки суду при ухваленні судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2018 року у цій справі скасувати в частині стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію та ухвалити в цій частині постанову.

В задоволенні позову про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію у розмірі 92281,86 грн. - відмовити.

Решту рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 3 серпня 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач

судді: