АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/220/18Головуючий по 1 інстанції - Смоляр О.А.
Категорія: 69 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах :

Головуючого Нерушак Л.В.

Суддів Бородійчука В.Г., Карпенко О.В.

за участю секретаря Наконечної М.М.

розглянувши у судовому засіданні в м. Черкаси в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2017 року, ухваленого суддею Смоляром О.М. у залі Черкаського районного суду Черкаської області о 12 год. 29 хв., у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа Управління Пенсійного фонду України в Черкаському районі про встановлення факту, що має юридичне значення, -:

в с т а н о в и л а :

20 червня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

ОСОБА_3 посилається, що 22.09.1987 року Придніпровським районним судом м. Черкаси його було засуджено за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК УРСР до 3 років позбавлення волі. 02.12.1981 року для відбування покарання його було направлено до виправно-трудової колонії № 68, яка знаходилася у с. Таганча Канівського району Черкаської області, де він відбував покарання з 3 грудня 1981 року по 29 червня 1983 року та з 31 серпня 1983 року по 3 вересня 1984 року.

Під час відбування покарання ОСОБА_3 залучався до праці та працював намотчиком електрокотушок, замовлення на які надходили з різних підприємств промисловості держави. В даний час він має право на пенсію, але підтвердження трудового стажу за час відбування покарання в місцях позбавлення волі у нього відсутнє.

Виправно-трудову колонію № 68 ліквідовано і документи було здано до архіву, тому ОСОБА_3 звернувся із заявою до МВС України, звідки отримав відповідь з рекомендацією звернутися до ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області, що він і зробив. Відомостей про період роботи за час відбування покарання в установі в архівних матеріалах не виявлено. За отриманням додаткової інформації із даного питання він звертався до ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», звідки отримав лише довідку про термін відбування в СІЗО і дату направлення до ВТК. Тому ОСОБА_3 просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що він був залучений до праці під час відбування покарання в установі ЕЧ 325/68 ВВТУ УВС Черкаського облвиконкому в період часу з 3 грудня 1981 року по 29 червня 1983 року та з 31 серпня 1983 року по 3 вересня 1984 року для включення данного періоду до загального трудового стажу.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_3, заінтересована особа Управління Пенсійного фонду України в Черкаському районі про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. ОСОБА_3 вважає, що рішення суду першої інстанції є необгрунтованим, невмотивованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Також в апеляційній скарзі зазначається, що судом першої інстанції не були взяті до уваги пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили, що всі засудженні, які відбували покарання у період 1981-1984 років в обов`язковому порядку залучалися до праці, із зароблених грошових коштів робилися відповідні відрахування для сплати податків та інших платежів. ОСОБА_3 просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30.11.2017 року та ухвалити нове рішення, яким заяву про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

26 січня 2018 року на апеляційну скаргу ОСОБА_3 на адресу апеляційного суду надійшов відзив Управління Пенсійного фонду України в Черкаському районі Черкаської області , в якому Управління заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає, що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін. У відзиві зазначається, що згідно п. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування « передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених закондавством, що діяло раніше.

Згідно п. 12 Постанови КМУ № 637 від 12.08. 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній» зазначено, що час утримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі й на примусовому лікуванні підтверджується довідками МВС і зараховується до трудового стажу за наявності документів про реабілітацію. Робота в 'язнів підтверджуєжться довідкою МВС і довідкою про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Довідкою ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області від 29.05. 2017 року № 1/ К-16 повідомлено, що в архівних матеріалах не виявлено відомостей про період роботи ОСОБА_3 за час відбування покарання в Установі ЕЧ 325/ 68 ВВТУ УВС Черкаського облвиконкому з листопада 1981 року по вересень 1984 року, а особу справу знищено згідно акту знищення особових справ засуджених. Також вказує, що безпідставним є посилання заявника на ст. 122 КВК України від 11.07. 2003 року, оскільки дана стаття стосується осіб, що відбували покарання після введення в дію цього Кодексу та відбувають покарання в теперішній час.

Відповідно до діючого на той час законодавства, а саме абзацу 6 ст. 50 ВТК УРСР від 23.12. 1970 року час роботи засуджених осіб в період відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується, крім випадків, спеціально передбачених законом.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Частиною 1 ст. 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відмовляючи в задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення про те, що заявник був залучений до праці під час відбування покарання в установі ЕЧ 325 / 68 ВВТУ УВС Черкаського облвиконкому в період з 3 грудня 1981 року по 29 червня 1984 року для включення даного періоду до загального трудового стажу, суд першої інстанції виходив з недоведеності заявником факту про зарахування періоду роботи в місцях відбування покарання до трудового стажу, який зараховується для трудового стажу для призначення пенсії, посилаючись, що документально не підтверджено, що заявник під час відбування покарання працював намотчиком електрокотушок.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, оскільки вважає такий висновок помилковим, таким що не відповідає вимогам закону та обставинам справи, оскільки суд не звернув уваги, що така заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, так як відповідно до вимог чинного законодавства призначення пенсій належить до компетенції органів Пенсійного фонду України, та розгляд вказаної категорії питань не належить до компетенції суду, а є компетенцією органів Пенсійного фронду України. Спірні правовідносини стосуються правомірності чи неправомірності рішень та дій Управління Пенсійного фонду України в Черкаському районі щодо відмови зарахувати до загального трудового стажу періоду відбування покарання в місцях позбавлення волі, де заявник ОСОБА_3 стверджує, що був працевлаштований в період з 3 грудня 1981 року по 29 червня 1983 року та з 31 серпня 1983 року по 3 вересня 1984 року для включення данного періоду до загального трудового стажу.

Як встановлено судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи згідно даних довідки МВС України, серії РЕЧ № 0066714 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 був засуджений Придніпровським районним судом м. Черкаси за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК УРСР до 3 років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 10.11.1981 року (а.с.8).

Згідно даних довідки МВС Департаменту з питань режиму та службової діяльності від 10.02.2017 року за № К-680 відомості в архівних ГДА МВС щодо його виконуваної роботи за період відбування покарання відсутні (а.с.9).

Згідно даних довідки МВС України в Черкаській області від 29.05.2017 року за № 1-К-16 відомості про період роботи ОСОБА_3 в період відбування покарання в архівних матеріалах відсутні, а його особова справа знищена (а.с.10).

Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_4, ОСОБА_5, які працювали в установі виконання покарань ІТК-68, засудженого ОСОБА_3, вони особисто не пам`ятають, але пояснили, що він працював на промисловості, так як ті, хто відмовлявся працювати притягувалися до дисциплінарної відповідальності і в подальшому втрачали право на умовно-дострокове звільнення.

Відмовляючи заявнику у задоволенні заяви про встановлення факту про залучення до роботи під час відбування покарання у вигляді позбавлення волі та зарахування вказаного періоду до загального трудового стажу, суд першої інстанції обґрунтував своє рішення тим, що заявником не надано документального підтвердження , що він працював в період відбування покарання у вигляді позбавлення волі, не звернувши при цьому уваги, що не підлягають встановленню в судовому порядку факти трудового стажу для призначення пенсії , оскільки законом для підтвердження даного факту встановлено інший порядок.

Тому згідно п.1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України ( чинної в редакції на час розгляду справи, суд своєю ухвалою повинен був закрити провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки не можуть бути встановлені в судового порядку факти щодо трудового стажду для призначення пенсії, нарахування надбавок, інших пільг.

. Згідно п. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування « передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених закондавством, що діяло раніше.

Згідно п. 12 Постанови КМУ № 637 від 12.08. 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній» зазначено, що час утримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі й на примусовому лікуванні підтверджується довідками МВС і зараховується до трудового стажу за наявності документів про реабілітацію. Робота в 'язнів підтверджуєжться довідкою МВС і довідкою про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Довідкою ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області від 29.05. 2017 року № 1/ К-16 повідомлено, що в архівних матеріалах не виявлено відомостей про період роботи ОСОБА_3 за час відбування покарання в Установі ЕЧ 325/ 68 ВВТУ УВС Черкаського облвиконкому з листопада 1981 року по вересень 1984 року, а особу справу знищено згідно акту знищення особових справ засуджених.

Сам заявник ОСОБА_3 зазначає як в своїй заяві, так і в апеляційній скарзі, що в нього відсутні докази на підтвердження трудового стажу за період відбування покарання в місцях позбавлення волі. Також не виявлено відомостей за період роботи за час відбування покарання в архівних матеріалах Установи.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги та посилання заявника на ст. 122 КВК України від 11.07. 2003 року є безпідставними та не підлягають задоволенню , оскільки дана стаття стосується осіб, що відбували покарання після введення в дію цього Кодексу та відбувають покарання в теперішній час, тоді як ОСОБА_3 вказує період 1981 - 1984 років, який не дає йому правових підстав для застосування вказаної норми закону, оскільки у вказаний період такої норми закону не було, а лише з 2003 року вступила в дію норма закону.

Крім того, колегія суддів звертає увагу заявника, що відповідно до діючого на той час законодавства, а саме абзацу 6 ст. 50 ВТК УРСР від 23.12. 1970 року час роботи засуджених осіб в період відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується, крім випадків, спеціально передбачених законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню лише в частині щодо скасування рішення суду першої інстанції, однак в іншій частині скарги відсутні підстави для її задоволення, так як заява про встановлення факту не підлягає судовому розгляду.

Відповідно до вимог ч.1.ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та закрити провадження у справі.

Керуючись ч. 1 ст. 255, ст. ст. 367, 368, п.4.ч.1 ст. 374, 377, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2017 року у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа Управління Пенсійного фонду України в Черкаському районі про встановлення факту, що має юридичне значення - скасувати, а провадження у справі закрити.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді, залишити за стороною, яка подавала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови, в порядку та за умов визначених цивільно - процесуальним законом.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Бородійчук В.Г.

Карпенко О.В.