АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/2232/17 Номер провадження 22-ц/786/684/18Головуючий у 1-й інстанції Левицька Т. В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Хіль Л.М., Абрамова П.С., при секретарі: Гнатюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 16 січня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому прохав суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 75631,04 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, відповідно до укладеного договору б/н від 27.03.2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява, умови надання банківських послуг, правила користування платіжною карткою та тарифи банку складають договір між ним та банком, що підтверджується підписом у його заяві. Вказував, що ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання не виконує, а тому станом на 30.09.2017 року заборгованість відповідача перед банком складає 75631 грн. 04 коп., з яких: 7327,41 грн. - заборгованість за кредитом; 60927,84 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3298,12 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3577,67 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 16 січня 2018 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено.

З даним рішенням суду не погодився ПАТ КБ «Приватбанк» та подало на нього апеляційну скаргу, в якій прохали рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 16 січня 2018 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також посилається на те, що висновок суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку позовної давності є помилковим та не відповідає дійсним обставинам справи.

Представником відповідача по справі ОСОБА_2 - адвокатом ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останнім наведено доводи на підтримку висновків суду першої інстанції та вказано на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, на підставі чого останній прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення за наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до укладеного договору б/н від 27.03.2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 36% на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява, умови надання банківських послуг, правила користування платіжною карткою та тарифи банку складають договір між ним та банком, що підтверджується його власноручним підписом у заяві від 27.03.2007 року.

30 квітня 2009 року Закрите акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» перейменовано на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», 17 липня 2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін.

Відповідач взяті на себе зобов'язання порушив, внаслідок чого, станом на 30.09.2017 року заборгованість відповідача перед банком складає 75631 грн. 04 коп., з яких: 7327,41 грн. - заборгованість за кредитом; 60927,84 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3298,12 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3577,67 грн. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду із відповідним позовом про захист свого порушеного права лише 25.10.2017 року, тобто із пропуском строку позовної давності звернення до суду. Крім того, у своїй позовній заяві питання про поновлення пропущеного строку позовної давності не ставив та поважних причин пропуску строку не зазначив, у той час, як відповідачем було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, що відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Проте, повністю з таким висновком суду, колегія суддів погодитись не може, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та порушують норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу, і відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тобто, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі, зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року в справі № 6-14цс14, який у відповідності до вимог п.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки, щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, із наданих матеріалів справи вбачається, що строк дії виданої відповідачу кредитної картки НОМЕР_1 за договором від 27.03.2007 року закінчився у березні 2014 року, а тому саме з даного часу розпочався строк позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості за кредитом. Однак, банк звернувся до суду з позовом лише у жовтні 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

За таких обставин строк позовної давності щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом у суму 7327,41 грн., закінчився у квітні 2017 році, а тому у задоволенні даної вимоги слід відмовити у зв'язку з пропуском позовної давності.

Беззаперечних доказів перевипуску платіжної картки НОМЕР_1 після закінчення терміну її дії, на тих самих умовах, згідно договору від 27.03.2007 року матеріали справи не містять. Посилання Банку, на автоматичне продовження строку дії картки, суд вважає безпідставними, оскільки автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, визначеного в договорі. До такого висновку дійшов ВСУ в постанові від 22 жовтня 2014 №127цс14.

Тому, беручи до уваги викладене вище, доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими та не підтвердженими належними і достатніми доказами.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за користування у межах строку позовної давності, підлягають стягненню, оскільки їх нарахування проводиться щомісячно.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, яка у відповідності до вимог п.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки, щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, відповідно до заяви про отримання кредиту, яка підписана ОСОБА_2, вбачається, що базова процентна ставка за кредитом становить 36% річних, які нараховуються на не погашену суму кредиту виходячи з розрахунку 360 днів в році.

З огляду на викладене, позовні вимоги щодо стягнення процентів за користування кредитом підлягають задоволенню на суму - 7916.40 грн., при цьому колегія суддів виходила з періоду часу - 1080 днів, суми не погашеного кредиту - 7327,41 грн., а не загальної наростаючої суми заборгованості за кредитом, як зазначено позивачем у розрахунку.

За визначенням статті 549 ЦК України неустойка (штраф, пеня) як вид забезпечення зобов'язання є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Виконання зобов'язання може бути забезпечене неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. При цьому договором або законом можуть бути встановленні інші види забезпечення виконання зобов'язань.

Неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов'язання. За допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання. Неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов'язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові №6-100цс14 від 03 вересня 2014 року, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Враховуючи те що, сума нарахованої банком неустойки (пені та штрафу) перевищує розмір збитків, колегія суддів приходить до висновку, про зменшення суми неустойки до 3650 грн., що відповідає половині суми непогашеного кредиту.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» та скасування рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 16 січня 2018 року, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того, з врахуванням вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в загальній сумі 600 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 16 січня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 накористь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.03.2007 року, у загальному розмірі -11566.40 грн., яка складається з: 7916,40 грн. - заборгованості по процентах за користування кредитом та 3650 грн. - заборгованості за неустойкою, а також витрати по оплаті судового збору в сумі 600 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 10 квітня 2018 року.

Головуючий суддя : /підпис/ Г.Л. Карпушин

Судді: /підпис/ Л.М. Хіль /підпис/ П.С. Абрамов

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно: