Справа № 456/654/17 Головуючий у 1 інстанції: Бораковський В.М.
Провадження № 22-ц/783/6637/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю - апелянта ОСОБА_2 та представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

РішеннямСтрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 20.10.2006 р. у розмірі 20 175,74 грн., понесені судові витрати у розмірі 1 600,00 грн., а всього 21 775 (двадцять одна тисяча сімсот сімдесят пять) грн. 74 коп.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_2, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного зясування всіх обставин справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що суд першої інстанції не встановив істотні обставини справи, а саме момент початку перебігу позовної давності. Наголошує, що розглядаючи справу і вказуючи в рішенні про отримання відповідачем кредиту в розмірі 1000 грн. 00 коп., суд не звернув уваги на те, що в наданій позивачем копії заяви позичальника вказана сума 450 грн. 00 коп. Жодних доказів про збільшення суми кредиту позивачем надано не було, окрім того, що банк зазначає таку суму в позовній заяві. Звертає увагу на свою заяву про застосування строку позовної давності, яку суд залишив поза увагою. Вказує на те, що строк дії кредитної картки закінчився в жовтні 2008 року та в наданій позивачем на вимогу суду виписці по рахункам зазначено, що картка погашена 11 червня 2010 року. Документи надані банком належно не засвідчені. Вважає, що Умови та ОСОБА_4 надання банківських послуг не можуть бути належними та допустимими доказами у справі. Крім того, звертає увагу на те, що суд в своєму рішенні наголошував на відсутності нормативних вимог до форми та змісту заяви. Вказує, що заява ним не підписана, і таким чином, чи взяв він на себе зобовязання зі сплати винагороди та неустойки, в разі порушення зобовязання з повернення коштів, не встановлено. Не встановлено судом і те, що саме ці Умови діяли на момент підписання заяви і, що такі не змінювались в подальшому. Окрім того, суд не звернув уваги й на те, що розрахунок заборгованості складений не вірно. Просить рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону № 2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. п. 1 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог дотримався частково.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 20.10.2006 року підписав Заяву, надану йому позивачем, тим самим погодився і приєднався в цілому до Умов та правил надання банківських послуг, у звязку з чим між ним та АТ КБ «ПриватБанк» виникли договірні відносини, спрямовані на набуття цивільних прав та обовязків. У звязку з порушенням Умов та ОСОБА_4 надання банківських послуг, належним чином не виконував взяті на себе зобовязання, чим допустив заборгованість перед кредитодавцем станом на 31.07.2017 року на загальну суму 21 275,74 грн. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом (959,03 грн.), заборгованості по процентам за користування кредитом (15 634,60 грн.) та штрафів (фіксованої частини 500 грн. і процентної складової 989,32 грн.) заявлені в межах строку позовної давності, що підтверджується отриманням відповідачем чотирьох кредитних карток, а саме 26.10.2006 року з терміном дії 10/08, 18.04.2007 року з терміном дії 10/12, 06.05.2011 року з терміном дії 03/15, 23.03.2012 року з терміном дії 01/16. Разом з тим, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заслуговує на увагу клопотання в частині застосування позовної давності щодо пені, оскільки така нарахована за період більш ніж 12 місяців, що передували зверненню до суду з позовом.

З такими висновками суду колегія суддів погоджується не повністю з огляду на наступне.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають на підставі договору або правочину.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з п. 1.27 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у цьому Законі наведені нижче терміни та поняття вживаються в такому значенні, зокрема, платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

У пунктах 14.1., 14.8 та 14.12 ст. 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання електронного переказу. Банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов'язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу (далі у цій статті - договір), ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов'язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі.

Із заяви, підписаної ОСОБА_2 20.10.2006 року, вбачається, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг (надалі - Умови), а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом ОСОБА_2 підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку.

Вказаною заявою від 20.10.2006 року ОСОБА_2 виявив бажання оформити на своє імя кредитку «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, валюта зобов'язання - гривня; тип кредитного ліміту - фінансовий; базова процентна ставка - 3% в місяць на залишок заборгованості.

Отже, в силу положень ч. 1 ст. 634 ЦК України, між сторонами укладено договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у стандартних формах.

В п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний у разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити винагороди банку.

Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гри. + 5% від суми позову.

Згідно п. 3.1.1. ОСОБА_4 користування платіжною картою строк дії Карти вказаний на лицевій стороні Карти (місяць і рік). Карта діє до останнього календарного дня вказаного місяця.

Пунктом 5.5.1 ОСОБА_4 встановлено, що за несвоєчасне виконання боргових обов'язків (використання простроченого Кредиту та Овердрафту) Власник карти сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлюються Тарифами, які викладені на банківському сайті.

За змістом п. 5.6 ОСОБА_4 Боржник доручає списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку в частотності з Картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення зобовязання.

Відповідно до п. 5.7 ОСОБА_4 має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим Договором.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» між Банком та ОСОБА_2 був підписаний кредитний договір № б/н від 20.10.2006 року, за яким було надано кредитні картки 26.10.2006 року - з терміном дії 10/08, 18.04.2007 року - з терміном дії 10/12, 06.05.2011 року - з терміном дії 03/15 та 23.03.2012 року - з терміном дії 01/16.

Також судом встановлено, що відповідач неодноразово використовував кредитний ліміт, та неодноразово вносив кошти на погашення кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості, випискою про рух коштів по рахунку, що свідчить про часткове виконання грошових зобов'язань.

Статтею 204 ЦК України встановлений принцип правомірності правочину, відповідно до якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Статтею 530 цього ж Кодексу передбачено, що якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки (пені).

Таким чином, оскільки відповідач взятих на себе зобов'язань належним чином не виконував, виникла заборгованість.

В той же час, колегія суддів не погоджується з наданим банком розрахунком заборгованості, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як було вище зазначено, за умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який був наданий по 31.01.2016 року включно.

Отже, починаючи з 31.01. 2016 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами.

У пунктах 91-93 Постанови ОСОБА_5 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. ОСОБА_4 та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що право ПАТ КБ «ПриватБанк» нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто після 31.01.2016 року.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та стягнув нараховані банком відсотки за користування кредитом і після закінчення терміну кредитування, тобто після 31 січня 2016 року.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги і зміну рішення суду першої інстанції, а саме, зменшення суми стягуваних відсотків з 15 634 грн. 60 коп. до 5 492 грн. 33 коп.

На підставі викладеного до стягнення підлягає заборгованість за кредитом в сумі 8 544 грн. 15 коп., з якої: 959 грн. 03 коп. тіло кредиту; 5492 грн. 33 коп. - відсотки за користування кредитом, 2 092 грн. 79 коп. пеня.

Крім того, до стягнення підлягає штраф фіксована частина 500,00 грн. та штраф процентна складова 989 грн. 32 коп. (розрахована в день формування розрахунку заборгованості).

А відтак, належна до стягнення сума боргу становить: 8 544 грн. 15 коп. + 500,00 грн. + 989 грн. 32 коп. = 10 033 грн. 47 коп.

Інші ж доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень п. 2 ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року в частині стягнення відсотків за користування кредитом слід змінити, зменшивши суму стягуваних відсотків з 15 634 грн. 60 коп. до 5 492 грн. 33 коп., а в решті рішення суду - залишити без змін.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, в силу вимог ст. 141 ЦПК України суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає до стягнення пропорційно до задоволених вимог сплачений при подачі апеляційної скарги судовий збір у сумі 884 грн. 75 коп.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч .1 п. 2, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року в частині стягнення відсотків за користування кредитом змінити, зменшивши суму стягуваних відсотків з 15634 грн. 60 коп. до 5492 грн. 33 коп., у звязку з чим викласти абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серії КВ 818153, ідентифікаційний код НОМЕР_1, проживаючий за адресою: 82400, м. Стрий, вул. Гайдамацька, 2/6) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» (код ЄДРЕПОУ 14360570, місцезнаходження 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.10.2006 року у сумі 10 033 грн. 47 коп.»

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» (код ЄДРЕПОУ 14360570, місцезнаходження 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) на користь ОСОБА_2 (паспорт серії КВ 818153, ідентифікаційний код НОМЕР_1, проживаючий за адресою: 82400, м. Стрий, вул. Гайдамацька, 2/6) 884 грн. 75 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 серпня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_6