Справа № 361/3529/18
Провадження № 2/361/2292/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 грудня 2018 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Селезньової Т.В., при секретарі Коваль А.В.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши в судовому засіданні у місті Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за вимушений прогул,

встановив :

Позивач просить скасувати наказ відповідача від 15.05.2018р. № 345-к про його звільнення з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України, поновити його на роботі у відповідача на посаді вчителя з боксу, та стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за весь час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням. Позовні вимоги обґрунтував тим, що дійсно був відсутній на роботі з 16 по 18 квітня 2018року, але з поважних причин, оскільки мав необхідність відвезти сина на навчання у Польщу, про що завчасно повідомив керівника; крім того 16.04.2018р. був на прийомі у лікаря і не міг бути присутнім на роботі за станом здоров,я.

З приводу обставин звільнення позивач у позовній заяві зазначив, що 14.04.2018р. написав заяву про надання відпустки з сімейних обставин на 16-19 квітня 2018р., по телефону поставив у відомість заступника директора з навчальної роботи ОСОБА_5 та заступника директора з кадрової роботи ОСОБА_6, та керівника ОСОБА_7 (смс-повідомленням), а оскільки керівництво відмовилось надавати йому відпустку і приймати заяву, то він заяву про відпустку передав до кадрової служби через колегу, який заяву здав 17.04.2018р. о 12-45. 16.04.2018р. у зв'язку з погіршенням стану здоров,я позивач звернувся до Консультативно- діагностичного центру Броварської ЦРЛ, де йому було призначено амбулаторне лікування, про що він проінформував керівництво по телефону; 20.04.2018р. він був на робочому місці, що підтверджено записами у журналі тренерів.

У відповіді на відзив позивач з приводу відсутності на роботі пояснив, що був відсутній на роботі з 16 по 19 квітня 2018р., а не з 17 по 20 квітня, як вказано у наказі; про причину відсутності і необхідність надання відпустки за свій рахунок в телефонному режимі повідомляв керівництво; вважає звільнення за прогули незаконним, оскільки з даного приводу письмові пояснення адміністрація у нього не відбирала, і в письмовому вигляді не пред'являла йому вимогу надати письмові пояснення; відповідачем не надано доказів підтвердження відмови надання позивачем пояснень щодо причин відсутності на робочому місці. Позивач вважає свою відсутність на роботі з 16 по 19 квітня 2018р. пов'язаною з поважною причиною і посилається на ст.25 закону «Про відпустки», згідно якої в обов'язковому порядку надається відпустка тривалістю до 12 календарних днів працівникам, діти яких у віці до 18 років вступають до навчальних закладів, і що в порушення даної норми закону йому було відмовлено у наданні такої відпустки.

В судовому засіданні позивач пояснив, що в суботу 14 квітня 2018р. раптово дізнався про виклик сина на навчання в Польщу з 16.04.2018р.; маючи бажання і необхідність відвезти сина особисто, він у телефонному режимі повідомив про це керівника, попросивши надати йому короткочасну відпустку за власний рахунок з сімейних обставин, на що йому керівник в режимі смс-повідомлення відмовив; у зв'язку з відмовою у наданні відпустки і тим, що поїздка була невідкладною і необхідною, він 16.04.2018р. вранці звернувся до лікаря травматолога на прийом (з причини сильних болів у хребті, які він пов'язує з нервуванням через відмову керівника), а після відвідування лікаря та призначення йому лікування, він одразу після відвідування лікаря травматолога в той же день на автомобілі повіз сина до Польщі, заяву на роботу не завіз, бо не мав часу (поспішав відвезти сина) і відчував сильні болі у хребті. При цьому він по телефону повідомив заступника керівника по кадровій роботі, що він хворий і що йому рекомендовано стаціонарне лікування. Оскільки не встиг завезти подати письмову заяву про відпустку, то він таку заяву, написану ним 14.04.2018р., передав через колегу. Після повернення з поїздки 20 квітня 2018р., він отримав у лікаря довідку про відвідування лікаря 16.04.2018р. і подав її до відділу кадрів, 20.04.2018р. він вже був на роботі, про що розписувався у журналі тренерів за 20 квітня 2018р. Вважає, що його звільнення викликане неприязними стосунками з керівництвом, несправедливим відношенням до нього і проявом своєрідного тиску на неугодного працівника за його гостру критику керівництва. Не оспорює, що був викликаний на засідання профкому 15.05.2018р. в був присутнім на засіданні, де розглядалось питання про надання згоди на звільнення за прогули, і на засіданні поясняв так само причини відсутності на роботі. Не згоден з наданою профспілковим органом згодою на його звільнення, вважає це результатом тиску адміністрації на профком. Просив поновити його на роботі на займаній посаді, і звернути увагу на те, що його поновлення на роботі також буде відповідати і інтересам учнів, які залишились без тренера.

Відповідач позов не визнав, подав відзив, в якому послався на те, що наказ про звільнення є законним, що позивач був відсутнім на роботі чотири дні і не довів наявності у нього поважних причин відсутності на роботі; просив у позові відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що звільнення позивача є законним, оскільки він допустив прогули протягом декількох днів, і не довів поважних причин відсутності; що надана ним довідка з лікарні не є підтвердженням непрацездатності і не підтверджує поважні причини прогулів; що своєчасно (тобто до прогулу) позивач заяву про надання відпустки не подав, і тому відпустка не була йому надана і керівництво не мало законних повстав видавати наказ про відпустку без заяви працівника; така заява надійшла до відділу кадрів лише 17.04.2018р. - її приніс інший працівник; що закон не передбачає такої форми подання заяви на відпустку як смс-повідомлення чи телефонний дзвінок, які б могли розглядатись як добросовісна поведінка працівника лише у разі, коли працівник дійсно не мав би іншої можливості повідомити адміністрацію про необхідність такої відпустки і про відсутність на роботі; у даному ж випадку позивач мав таку можливість і на думку відповідача проігнорував вимоги трудової дисципліни без будь-яких поважних причин. Вважає, що позивач просто знехтував трудовою дисципліною, просив врахувати, що дане порушення трудової дисципліни було грубим, оскільки стосується вчителя і зачіпає вихований процес, що внаслідок прогулів позивача, тим більше без належного попередження, були зірвані заплановані за графіком навчальні та тренувальні заходи, і що у даному випадку порушення трудової дисципліни вчителем має тим більше значення, що позивач працював у коледжі, де навчаються підлітки, і де дотримання дисципліни має неабияке значення, в тому числі і для виховного процесу. Також послався на те, що процедура звільнення відповідачем була дотримана; працівнику було запропоновано надати пояснення і документи на підтвердження поважності причини прогулів, і що наданими документами поважність прогулів не підтверджувалась; було запропоновано надати письмові пояснення, і позивач відмовився їх надати; адміністрація зверталась до профспілкового органу за наданням згоди профспілкової організації на звільнення, і на засіданні профкому позивач був присутній і не повідомив та не довів наявність у нього поважних причин прогулу.

Позов подано 18.06.2018р.

Згідно ст.233 КЗпП України для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі встановлено місячний строк з дня вручення наказу про звільнення або трудової книжки.

В наказі про звільнення є припис «з наказом ознайомлений, 05.06.2018р.», підпис працівника. Позивач не заперечує, що підпис належить йому. Датою вручення трудової книжки звільненому працівнику суд рахує вказану дату.

Відповідач відправив ОСОБА_1 рекомендованого листа з проханням з,явитись до кадрової служби коледжу для отримання трудової книжки та ознайомлення з наказом про звільнення. Згідно повідомлення про вручення - даний лист вручено ОСОБА_1 18.05, АДРЕСА_1

Виходячи з встановленого, позивач позов подав вчасно.

З наданої позивачем трудової книжки видно, що позивач прийнятий на роботу 1.09.2008р. на посаду вчителя з боксу. 15.05.2018р. звільнений за прогули за п.4 ст.40 КЗпП.

Наказом №345-к від 15.05.2018р., виданим відповідачем, ОСОБА_1 звільнений за п.4 ст.40 КЗпП України - за прогули без поважних причин.; підстава: акти від 17.04.2018р., 18.04.2018р., 19.04.2018р., 20.04.2018р., заява ОСОБА_1, табель, розклад навчально- тренувальних занять на 11 семестр 2017-2018навчальний рік, акт від 23.04.2018р., подання про надання згоди на звільнення працівника від 10.05.2018р.

Зі змісту наказу № 345-к від 15.05.2018 р. вбачається, що ОСОБА_1, був відсутній на робочому місці протягом робочого дня без пояснення причин, 17.04.2018р., 18.04.2018р., 19.04.2018р., 20.04.2018р. (акт від 17.04.2018р., акт від 18.04.2018р., акт від 19.04.2018р., акт від 20.04.2018р). 17.04.2018р. о 17.30 вчителем з футболу ОСОБА_8 до кадрової служби була передана заява про надання відпустки без збереження заробітної плати ОСОБА_1 датована 14.04.2018р. без підпису безпосереднього керівника ОСОБА_5 та директора коледжу ОСОБА_7 Письмові пояснення щодо своєї відсутності ОСОБА_1 надати відмовився. Крім того, протягом року до ОСОБА_1 було застосоване стягнення у вигляду догани. 15.03.2018р. ОСОБА_1 разом з невідомими сторонніми особами зайшов до їдальні через службовий вхід без відповідних дозволів у верхньому одязі та намагався перешкодити приготуванню їжі (наказ про застосування дисциплінарного стягнення № 217-к від 19.03.2018р.). 15.05.2018р. Профспілковим комітетом коледжу надано згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 У зв'язку із зазначеними обставинами, з 15.05.2018 р. вчитель з футболу ОСОБА_1 був звільнений за прогул без поважних причин відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України.

На підтвердження наявності у позивача поважних причин відсутності на роботі, позивач суду подав такі докази:

Довідку школи спортивної майстерності у м. Живці Польща, від 18.04.2018р.. якою засвідчується, що ОСОБА_1, 2003р.н., є учнем третього гімназійного класу, у період 18-20.04.2018р. складає гімназіальний іспит.

Згідно закордонного паспорту ОСОБА_1 (позивача) - він здійснив в'їзд в Польщу 16.04.18р., виїхав з Польщі в Україну 19.04.2018р.

Згідно закордонного паспорту ОСОБА_9, 2003р.н. - він здійснив в'їзд в Польщу 16.04.18р., виїхав з Польщі в Україну 21.04.2018р.

Згідно свідоцтву про народження ОСОБА_9, 2003р.н., є сином позивача.

Копію заяви від його, ОСОБА_1, імені, датовану 14.04.2018р., на ім.,я директора коледжу, в якій просив у зв'язку з сімейними обставинами надати йому відпустку за власний рахунок з 16.04.2018р. по 19.042018р. На даній заяві є припис, що заява надійшла до кадрової служби 17.04.18р. о 12-15.

Довідку Броварської ЦРЛ, Консультативно-діагностичний центр, за №119 від 20.04.2018р., про те, що ОСОБА_1 знаходився на амбулаторному прийомі у лікаря травматолога , діагноз: ускладнений остеохондроз попереко-куприкового відділу хребта, призначено амбулаторне лікування, рекомендовано обмеження навантаження на хребет на один тиждень. Довідку видано до Олімпійського коледжу ім.. І.Піддубного.

Згідно ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:

п. 4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно ч.2 ст.40 КЗпП - не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (за п.4) в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці.

Згідно ст.43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 4 статі 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Згідно ст. 147 КЗпП за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно ст. 147-1 КЗпП дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (призначення на посаду) даного працівника.

Згідно ст.148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно ст. 149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

При розгляді даної справи суд встановив такі обставини і відповідні їм правовідносини, та дійшов таких висновків:

Позивач був прийнятий на роботу за трудовим договором, звільнений з роботи за прогули (п.4 ст.40 КЗпП). Спір міх сторонами виник з трудових правовідносин, врегульованих Кодексом законів про працю.

Звільнення за прогули є одночасно накладенням дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни, тому звільнення вважається законним, якщо воно проведено з дотриманням всіх вимог КЗпП з даного приводу, і зокрема процедури накладення дисциплінарного стягнення.

При розгляді справи про поновлення на роботі роботодавець повинен довести як сам факт дисциплінарного порушення (в даному випадку - прогулу, тобто відсутності на роботі не менше трьох годин протягом робочого дня, в тому числі сумарно), так і дотримання ним процедури звільнення.

Позивач не оспорює його відсутності на роботі 16-го, 17-го, 18-го та 19-го квітня 2018р., тобто чотирьох робочих днів підряд.

Таким чином, встановлено, що прогули (виходячи з змісту наказу про звільнення - 17, 18, 19 квітня) дійсно мали місце. Спірним між сторонами є питання прогулу 20 квітня 2018р. (так зазначено в наказі про звільнення, але позивач факт прогулу 20.04.2018р. заперечує). Позивач оспорює його відсутність на роботі 20 квітня 2018р., посилаючись на Витяг з журналу присутніх тренерів, де є спільний запис про ОСОБА_1 і ОСОБА_11 за 20.04.2018р., і в графі з записами: з 8.20 до 9.50, з 11.00 до 14.20, з 17.20 до 18.50. стоять підписи, але ідентифікувати, які саме з них належать позивачу, а які іншому тренеру - не виявилось можливим. Крім того, враховуючи, що визнаною і достовірно встановленою є відсутність на роботі позивача протягом інших вказаних у наказі трьох днів ; суд при розгляді даної справи виходить з того, що прогулів на роботі протягом трьох днів поспіль є достатньо для висновку, що працівник допустив грубе порушення трудової дисципліни, і що таке порушення достатнє для застосування такого стягнення як звільнення за прогули, - у разі відсутності поважної причини прогулів.

У даній справі позивач повинен довести наявність у нього поважних причин такої відсутності на роботі (прогулу/прогулів), при чому доведеною має бути причина відсутності протягом всього часу прогулу, враховуючи, що прогулом вважається відсутність на робочому місці протягом трьох годин як підряд так і сумарно протягом робочого дня.

Позивач вказує дві наявні у нього поважні причини прогулів:

1) необхідність термінової поїздки до Польщі з метою відвезти сина на навчання;

2) стан здоров'я (хвороба хребта).

З приводу першої причини відсутності, то суд робить такі висновки:

Встановлено виклик сина позивача на іспити в гімназію в Польщі;

Встановлено, що позивач дійсно виїжджав до Польщі разом з сином (перетинав кордон з Польщею двічі у вказані дні). І що це є дійсною причиною його прогулів. Чи може розглядатись дана поїдка поважною причиною для прогулу, - то з цього приводу суд виходить з наступного:

Позивач не довів, що дана поїздка була непередбачуваною настільки, щоб не можна було завчасно подати заяву та оформити наказом вказану відпустку. З цього приводу суд знаходить слушними посилання відповідача на те, що робота позивача пов'язана з навчальним, тренувальним і виховним процесом, і у разі надання відпустки вчителю було б необхідним заздалегідь вносити зміни до планів занять та тренувань та/або вирішувати питання про заміну позивача іншими працівниками, і що таке недобросовісне ставлення позивача до його трудових обов'язків і нез'явлення на роботу за фактом призвело до фактичного зриву навчального процесу, тобто мало значні негативні наслідки. Тому посилання позивача, що дана міра є надто суровою і є лише проявом неприязні та переслідувань з сторони керівництва, - необґрунтовані.

Позивач не довів відсутності у нього реальної можливості завчасно і у належний спосіб сповістити керівництво про необхідність відпустки і про необхідність відсутності на роботі з сімейних обставин. З розповіді позивача вбачається, що 16 квітня 2018р. він зранку відвідав лікаря (протягом двох годин), після чого мав реальну можливість з,явитись на роботу і принаймні належним чином повідомити про необхідність відпустки та подати заяву на відпустку і вирішити всі організаційні питання, пов'язані з навчальним процесом і, зокрема, щодо заміни іншим вчителем на час відсутності, що могло б вказувати на добросовісність працівника, у разі, якщо у нього дійсно терміново виникла необхідність бути відсутнім. При цьому суд враховує, що після відвідування лікаря позивач на автомобілі їхав через місто Київ і фактично проїжджав мимо місця роботи. Тому його посилання на відсутність можливості з,явитись вранці 16.04.2018р.на роботу - не обґрунтовані і суперечать встановленим фактам.

Позивач не довів навіть того, що дійсно повідомляв керівництво по телефону про виниклі раптово у нього сімейні обставини. До того ж позивач взагалі не надав доказів, що він повідомляв керівництво про цю сімейну обставину і про необхідність відлучитись.

При таких обставинах суд погоджується з відповідачем у тому, що саме позивач поступив недобросовісно, і допустив порушення трудової дисципліни, ігноруючи обов'язкові для всіх встановлені правила трудового розпорядку та вимоги трудової дисципліни. Суд погоджується з відповідачем у тому, що вказаний позивачем спосіб повідомлення про відсутність на роботі і про необхідність відпустки не доведений, крім того є неналежним, і не є тим випадком, коли працівник дійсно не мав можливості діяти добросовісно і у відповідності до вимог трудового розпорядку.

Позивач, крім того, не довів, що дійсно його поїздка була необхідною і незамінною. З даного приводу суд вважає, що позивач при допущенні прогулів виходив виключно з особистих та сімейних інтересів, поставивши їх вище роботи і вчинивши в ущерб інтересам роботи, тобто не на користь роботи розставив пріоритети.

Як пояснив позивач - йому достовірно було відомо ще 14.04.2018р. про відмову керівника надати відпустку, проте позивач проігнорував дану обставину і самовільно залишив місце роботи на тривалий час (враховуючи тривалість його відсутності), і більш того, позивач не вжив належних заходів для вирішення своєї проблеми у спосіб, який би доказував його добросовісність і дисциплінованість як працівника. А відсутність на роботі без відповідного наказу не може розглядатись як відпустка і як поважна причина відсутності на роботі, а розглядається як самовільне залишення місця роботи.

Тому суд погоджується з відповідачем у тому, що вказана позивачем причина прогулів не є поважною, такою що виправдовує проступок працівника. Позивач у даному випадку допустив грубе умисне порушення трудової дисципліни, яке давало відповідачу підстави для звільнення такого працівника.

Щодо другої названої позивачем причини прогулу (стан здоров,я), то суд робить висновок, що наданою позивачем суду довідкою з лікарні (яку позивач також представляв і роботодавцю і на засідання профкому) підтверджується лише факт відсутності позивача на робочому місці 16 квітня 2018року зранку (зі слів позивача: з 8 до 10 години), і пояснюється причина відсутності на роботі лише у вказаний час.

Суд погоджується з відповідачем у тому, що вказана довідка не є підтвердженням непрацездатності позивача у вказаний день і тим більше у наступні дні. Більш того, саме на недобросовісність позивача вказує і та обставина, що позивач не повідомив на засіданні профкому дійсну причину його прогулів (поїздку закордон), тобто явно мав намір скрити дану причину його відсутності на роботі протягом декількох днів, приховавши цю причину за хворобою.

Позивач посилається на сильні болі в спині, і що саме такі болі були перешкодою з,явитись на роботу 16.04.2018р. та, зокрема, подати заяву на відпустку чи вказану довідку у той же день - 16.04.2018р. Разом з тим наявність у позивача непрацездатності позивач не довів. Крім того, суд звертає увагу, що позивач одразу після відвідування лікаря на автомобілі разом з сином вирушив у тривалу подорож до Польщі, тим самим спростовуючи наявність у нього такого стану здоров,я, який завадив йому з,явитись на роботу і принаймні подати заяву чи вказану довідку в той же день. Позивач посилається на те, що йому було рекомендовано стаціонарне лікування, але дана обставина також нічим не підтверджена. Таким чином, дана підстава також не розглядається судом як поважна причина відсутності на роботі і тим більше протягом такого тривалого часу.

Щодо процедури звільнення, то судом встановлено:

10.05.2018р. за вих..№232 адміністрація коледжу звернулась до профспілкового комітету коледжу з поданням про надання згоди на звільнення працівника ОСОБА_1 за п.4 ст.40 КЗпП за прогули; обставини: ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці протягом робочого дня без пояснення причин 17.06.2018р., 18.04.2018р., 19.04.2018р., 20.04.2018р. (акти від 17.04.2018р., 18.04.2018р., 19.04.2018р., 20.04.2018р.). 17.04.2018р. до кадрової служби працівником ОСОБА_8 , вчителем з футболу, була передана заява ОСОБА_1 про надання йому відпустки без збереження зарплати, датована 14.04.2018р.. письмові пояснення щодо своєї відсутності ОСОБА_1 надати відмовився (акт від 21.04.2018р.); крім того 15.03.2018р. ОСОБА_1 було оголошено догану.

14.05.2018р.ОСОБА_1 отримав запрошення на засідання профкому на 15.05.2018р. 10-10.

Згідно протоколу засідання профкому №8 від 15.05.2018р., на ньому розглядалось дане подання адміністрації, був присутнім ОСОБА_1, давав пояснення, зокрема, пояснив, що має проблеми зі спиною, та 14.04.2018р. звертався в телефонному режимі до безпосереднього керівника ОСОБА_5, який порадив звернутись до директора з проханням надати відпустку по сімейним обставинам на 4 дні, на що отримав відповідь, що не має можливості, також повідомив , що він має довідку від лікаря і передав її до відділу кадрів 20 квітня 2018р. Було оглянуто вказану довідку (що ОСОБА_1 знаходився на прийомі у лікаря травматолога 16.04.2018р.), яка не є листком непрацездатності. ОСОБА_1 вказав на помилку в поданні, уточнивши, що він був відсутній з 16 по 19 квітня 2018р., а не з 17 по 20 квітня, як вказано у поданні. Відбулось голосування, прийнято рішення надати згоду на звільнення ОСОБА_1 за прогули. Протокол підписано головою і секретарем.

Тобто дана вимога закону - щодо отримання згоди профспілки на звільнення позивача - відповідачем дотримана.

Не встановлено порушень закону чи прав працівника при розгляді даного питання на засіданні профкому. При цьому суд враховує, що позивач був присутній, мав реальну можливість надати всі пояснення, які вважав за потрібне; мав можливість подати всі наявні докази на підтвердження поважності причини відсутності на роботі, і з урахуванням часу від з,явлення на роботу і першої вимоги адміністрації надати пояснення з приводу відсутності на роботі та подання довідки лікаря (20.04.2018р.) і датою засідання профкому (15.05.2018р.) позивач мав достатньо часу для того, щоб у разі необхідності зібрати такі докази.

Суд не приймає зауваження позивача з того приводу, що було порушено його право надати письмові пояснення, і що відповідач не відібрав від нього такі пояснення. При наведених вище обставинах суд погоджується з відповідачем у тому, що дане право працівника не було порушено, і що працівник сам не скористався правом надати письмові пояснення. При цьому суд враховує також, що має значення не сама наявність виключно письмового пояснення працівника, а має значення надання реального права працівнику виправдатись за подію, яку йому ставлять у провину як дисциплінарний проступок.

Так само суд вважає необґрунтованими посилання позивача на необ'єктивність профкому, на тиск адміністрації. При цьому суд виходить з того, що на засіданні профкому позивач дійсно не назвав жодної поважної причини його прогулів.

Звільнення за прогул є видом дисциплінарного стягнення за дисциплінарний проступок; прогул є грубим дисциплінарним проступком, за який передбачено звільнення; юридично достатньою підставою для звільнення за п.4 ст.40 КЗпП є прогул протягом трьох годин. У даному ж випадку позивач був відсутній на роботі декілька днів. Тобто відсутні підстави вважати звільнення за прогул такої тривалості вкрай суворою і неадекватною порушенню мірою.

Сам факт посилання в наказі про звільнення на ту, обставину, що раніше до позивача застосовувалось дисциплінарне стягнення у вигляді догани, не означає, що саме наявність догани стала підставою для звільнення працівника, враховуючи зазначену підставу звільнення - за прогул. Оскільки для звільнення за прогул не вимагається повторності дисциплінарного порушення, то для висновків щодо законності звільнення за прогул не має значення, чи є така догана чи вона знята або скасована в судовому порядку.

Позивач також як на докази посилається на його неодноразові звернення до різних установ за захистом проти свавілля адміністрації. Позивач надав копії його звернень, з яких видно:

Позивач 15.05.2018р. подав заяву Голові первинної організації профспілок ОКІП, підписавшись як тренер з боксу, в даному листі просив захистити його від свавілля керівника, постійного морального тиску і постійного очікування безпідставного звільнення по сфабрикованих доганах, у притисканнях вбачає одну підставу: його гостру критику на педраді методів керівництва.

15.05.2018р. ОСОБА_1 направив листа голові Профспілки працівників освіти і науки, в якому просив захистити його від свавілля директора коледжу, керівника, постійного морального тиску і постійного очікування безпідставного звільнення по сфабрикованих доганах, у притисканнях вбачає одну підставу: його гостру критику на педраді методів керівництва.

18.05.2018р. ОСОБА_1 направив листа голові Профспілки працівників освіти і науки, в якому повідомив про недоліки в роботі адміністрації коледжу, про своє (на його думку незаконне) звільнення і причину: критику на адресу адміністрації. Також послався, що первинна профспілкова організація в коледжі не захищає права працівників, а допомагає керівництву незаконно звільняти працівників, повідомляв про некомпетентність працівників профспілки, повідомляв про намір звернутись до засобів масової інформації.

16.05.2018р. та 18.05.2018р. ОСОБА_1 направив листи народним депутатам, в яких повідомив про звільнення, яке вважає незаконним, повідомляв про недоліки в роботі адміністрації коледжу, про притискання за критику, та просив втрутитись і відстояти його порушені права.

5.06.2018р. ОСОБА_1 направив скаргу до Держпраці з приводу його звільнення, яке вважав незаконним. В даній скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що 16.04.2018р. у зв'язку з погіршенням стану здоров'я він звертався до лікаря травматолога в Броварську ЦРЛ, де йому було призначено лікування, про що проінформовано керівництво; 20.04.2018р. він знаходився на робочому місці; 4.05.2018р. було видано наказу про його відрядження на збори і змагання; а 15.05.2018р. він був звільнений, а з 16.04.2018р. по 2.06.2018р. перебував у відрядженні в Івано-Франківській області і в Болгарії; після повернення дізнався про звільнення; за фактом прогулу керівництво він нього пояснень не відбирало, дії керівництва вважав незаконними, просив провести перевірку.

Разом з тим, дані звернення позивача ніяким чином не доводять ні поважності причини його прогулів, ні тиску на працівника чи несправедливого до нього ставлення.

Позивач також посилається на те, що не в інтересах установи та не в інтересах учнів було його звільнення. З даного приводу позивач надав суду:

Диплом Верховної ради України (Комітету з питань сім,ї, молодіжної політики, спорту та туризму), яким він був нагороджений з нагоди святкування Дня фізкультури - за вагомий особистий внесок у розвиток фізкультури та спорту, патріотичне виховання дітей, популяризацію здорового способу життя, 2013рік.

Лист Федерації боксу України 13.05.2018р. на ім.,я директора коледжу, який був отриманий відповідачем 14.05.2018р., в якому Федерація просила створити гідні умови праці і можливості матеріального стимулювання ОСОБА_1 на етапі підготовки до участі у чемпіонаті Європи-2018 серед юнаків, який є тренером вищої категорії, майстром спорту, талановитим педагогом, який виховав плеяду майстрів спорту, призерів чемпіонатів з боксу, чиї заслуги і досягнення неодноразово оцінені.

Разом з тим, вказані обставини не доводять підстав для поновлення на роботі законно звільненого працівника і не є підставою для скасування законного і обґрунтованого наказу про звільнення.

Позивач посилається на Наказ відповідача від 4.05.2018р. про направлення його у відрядження на тренувальні збори і на змагання у зв'язку з планом змагань і проведенням у м. Долина Ів-Франківської області тренувального збору з боксу з 16 по 20.05.2018р. до м. Долина та з 21 п.05. по 2.06.2018р. до м. Албена (Болгарія), мета відрядження: надання практичної допомоги учням коледжу у тренувальному зборі та змаганнях. Підстава: доповідна записка вчителя з боксу ОСОБА_1 від 4.05.2018р.

Разом з тим сам факт видання такого наказу до звільнення не суперечить вимогам закону; наявність даного наказу не є підставою для поновлення на роботі звільненого після видання такого наказу працівника.

Згідно ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При наведених вище встановлених обставинах суд не вбачає підстав для скасування наказу про звільнення позивача; даний наказ є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням процедури звільнення. Тому відсутні підстави для поновлення позивача на роботі.

У зв'язку з відмовою в позові про поновлення на роботі відсутні і підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за вимушений прогул.

У іншій частині розрахунок зі звільненим працівником проведений вчасно. Дані питання у позові не порушуються.

Таким чином , у позові в цілому слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 147, 148, 149, ст.235, п.4 ст.40, 43 КЗпП України, ст.ст.10,11,12, 13, ст.81, 83, ст.ст.263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного про скасування наказу №345-к від 15.05.2018р. про звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України, про поновлення на роботі на посаді вчителя, про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв'язку зі звільненням - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду безпосередньо, або - згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - через суд першої інстанції, який розглянув справу.

Повне рішення виготовлено 10 грудня 2018р.

Суддя Т.В. Селезньова