Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/1307/18
Провадження № 2/321/549/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.12.2018 смт. Михайлівка
Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Кравченко Н.О.,
за участю секретаря судового засідання Цаплі Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку № 34 по вул. Свободи, в смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були зареєстровані за вказаною адресою, однак з 2000 року в ньому не проживають. Тобто, тривалий час ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у житловому будинку № 34 по вул. Свободи в смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області безперервно не проживають, їх місцезнаходження не відоме. Крім того, знятися з реєстрації з попереднього місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовляються. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими що втратили право на користування жилим приміщенням.
Позивач в судове засідання не зявилась, однак від її представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі, не заперечують проти винесення заочного рішення.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3М . в судове засідання не зявилися, про час імісце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомлені, відзив на позовну заяву у встановлений строк не подано. За таких обставин, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, в порядку статей 280, 281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу від 20 вересня 2000 року, належить житловий будинок № 34 по вул. Свободи, в смт. МихайлівкаМихайлівського району Запорізької області (а.с.6).
Згідно акту депутата Михайлівської селищної ради від 22 жовтня 2018 року за адресою: смт Михайлівка, вул. Свободи, 34 зареєстровані але фактично не проживають з 2006 та 2012 року: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 11).
Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_4, яка пояснила, що вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, по сусідству з ОСОБА_1 з 2000 року. Зі слів ОСОБА_1 в будинку № 34 по вул. Свободи, 34 в смт Михайлівка прописані ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Але, вона їх ніколи не бачила в цьому будинку (а.с. 12).
Згідно письмових пояснень ОСОБА_5, яка пояснила, що вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, по сусідству з ОСОБА_1 з 1939 року. Зі слів ОСОБА_1 в будинку № 34 по вул. Свободи, 34 в смт Михайлівка прописані ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Але, вона їх ніколи не бачила в цьому будинку (а.с. 13).
Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_6, яка пояснила, що вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, по сусідству з ОСОБА_1 з 1996 року. Зі слів ОСОБА_1 в будинку № 34 по вул. Свободи, 34 в смт Михайлівка прописані ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Але, вона їх ніколи не бачила в цьому будинку (а.с. 14).
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном.
Гарантуючи захист права власності, передбачене ст. 41 Конституції України, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, інше житлове приміщення, призначені та придатні для проживання в них(ст.ст. 379, 380 ЦК ).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до розяснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Згідно положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні.
Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не несуть витрат на утримання житла, будь-яких доказів про те, що у відповідачів існують перешкоди у користуванні спірним житлом суду не надано.
Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщення є обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню.
Одночасно з поданням позовної заяви позивачем надано клопотання про звільнення її від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» з тих підстав, що вона не працює, має скрутне матеріальне становище та отримує пенсію.
Положеннями ч.ч.1, 3 ст.136 ЦПК України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, повязаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 8 Закону України Про судовий збір, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначений перелік осіб, звільнених від сплати судового збору.
З огляду на викладене, позивач не відноситься до осіб, які звільнені від сплати судового збору та повинен сплачувати судовий збір при зверненні із даним цивільним позовом.
У розумінні приписів ст. 8 Закону України "Про судовий збір" відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, звільнення його від сплати може мати місце за наявності виключних обставин, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. При цьому, в клопотанні про звільненні від сплати судового збору, позивачем не доведено підстав, достатніх для звільнення її від сплати судового збору. Тому, в задоволені клопотання про звільнення від сплати судового збору необхідно відмовити та стягнути з позивача несплачену при зверненні до суду суму судового збору.
Керуючись ст.ст. 4-5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 200, 206, 263-265, 280-283, 289 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, НОМЕР_1, РНОКПП НОМЕР_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, такою що втратила право користування житловим будинком № 34 по вул. Свободи в смт Михайлівка Михайлівського району Запорізької області.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, такою що втратила право користування житловим будинком № 34 по вул. Свободи в смт Михайлівка Михайлівського району Запорізької області.
Стягнути з ОСОБА_1 у прибуток держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду через Михайлівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_7