Справа № 447/1612/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/783/6623/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Шандри М.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ТзОВ «НВП -Розліт» -

Попівняка Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - виробниче підприємство - Розліт» на заочне рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 30 січня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство - Розліт» про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 3829,92 грн., середнього заробітоку за весь час затримки розрахунку з дня звільнення по день звернення до суду за захистом порушеного права, в розмірі 13181,74 грн (838 робочих дні х 15,,73 грн. середньоденної заробітної плати) та компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати в сумі 3401,53 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство - Розліт" в користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі в розмірі 3829,92 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство - Розліт" в користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 13181,74 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство - Розліт" в користь ОСОБА_3 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв"язку з затримкою виплати заробітної плати в розмірі 3401,53 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство - Розліт" в користь держави 1378,00 грн. судового збору.

Рішення судув апеляційному порядку оскаржило ТзОВ «Науково - виробниче підприємство - Розліт»,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджуються з розрахунком стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 01.04.2013 року по 09.08.2016 року, оскільки середньоденна заробітна плата позивача складає 15 грн.73 коп., а число робочих днів складає чотири дні на тиждень. Період затримки, як стверджує позивач, з 01.04.2013 року по 09.08.2016 року, тобто кількість днів затримки становить 160 днів, а відтак, сума виплат за затримку розрахунку становить 2 516 грн. 80 коп. (середньоденна заробітна плата 15 грн. 73 коп. * 160 робочі дні затримки), а не 13181 грн. 74 коп., як стверджує позивач. Крім того, на підтвердження заборгованості відповідача, судом першої інстанції до справи долучено не завірену ксерокопію довідки № 69 від 01.04.2013 року, проте вказана довідка всупереч вимогам статуту ТзОВ «НВП - Розліт», затвердженого протоколом №1 зборів засновників від 05.05.2005 року, який діяв станом на 01.04.2013 року, не підписана уповноваженою особою, а відтак не може бути доказом у справі. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ТзОВ «НВП «Розліт» Попівняка Н.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи позовні вимоги Волкова Б.Г., суд першої інстанції виходив з того, що день звільнення позивача з роботи був останнім днем його роботи, а відтак враховуючи, що в цей день з ним не було проведено повного розрахунку, то середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні слід стягувати, починаючи з 01.04.2013 р. І оскільки згідно проведеного розрахунку ОСОБА_3, середньоденна його заробітна плата становить 15,73 грн., з часу його звільнення пройшло 838 робочих днів, а отже, середній заробіток за час затримки розрахунку на день подання позовної заяви становить 13181,74 грн. (838 робочих дні х 15,73 грн. середньоденної заробітної плати - 13181,74 грн.).

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

У відповідності до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 з 23.06.2011 р. до 01.04.2013 року працював токарем четвертого розряду за строковим трудовим договором в ремонтно-механічному цеху в ТзОВ "НВП-Розліт".

Копією довідки № 69 від 01.04.2013 року підтверджується, що заборгованість по заробітній платі ОСОБА_3 становить 3829,92 грн.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом з тим, відповідач в судове засідання не з'явився повторно та не надав суду жодних доказів, які б спростовували вимоги позивача.

Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за несвоєчасну виплату звільненому працівникові належних йому сум є: порушення строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП України) та вина підприємства (власника). Сама по собі відсутність грошових коштів на розрахунковому рахунку, фінансові труднощі роботодавця не виключають його відповідальності щодо виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та не є підставою для зменшення розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку. Визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних (неоспорюваних) працівникові сум при звільненні та факт не проведення з ним остаточного розрахунку.

На підставі п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995р. №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного(годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з ТзОВ «НВП- Розліт» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що згідно проведеного розрахунку ОСОБА_3, його середньоденна заробітна плата становить 15,73 грн., і оскільки з часу його звільнення пройшло 838 робочих дні, середній заробіток за час затримки розрахунку на день подання позовної заяви становить 13181,74 грн. (838 робочих дні х 15,73 грн. середньоденної заробітної плати=13181,74 грн.)

Заперечуючи щодо задоволення позову, ТзОВ «НВП - Розліт» посилається на наказ директора ТзОВ «НВП - Розліт» від 01.08.2012 року №17 «Про зміну режиму роботи підприємства», яким у зв»язку зі зменшенням обсягів виробництва та об»єму роботи на підприємстві, також враховуючи важке фінансово - економічне становище, встановлено з 01.08.2012 року неповний робочий тиждень з розрахунку забезпечення виконання планових завдань, але не більше одного робочого дня на тиждень для всіх працівників підприємства; оплату праці проводити пропорційно відпрацьованому часу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення в частині позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не врахував і не міг врахувати наказ директора ТзОВ «НВП - Розліт» від 01.08.2012 року №17 «Про зміну режиму роботи підприємства», оскільки такий не був долучений до матеріалів справи, а відтак провів розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виходячи з кількості робочих днів за тиждень.

Згідно з роз'ясненнями п.20 постановим Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв»язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства , установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред»явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляд управи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Беручи до уваги наказ директора ТзОВ «НВП - Розліт» від 01.08.2012 року №17 «Про зміну режиму роботи підприємства», яким встановлено один робочий день на тиждень, колегія суддів не може погодитися з нарахованим судом першої інстанції розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки з врахуванням вищезгаданого наказу, кількість робочих днів ОСОБА_3 становитиме не 838 робочих дні, а 240 робочих дні за період з 01.03.2013 року до квітня 2018 року (день ухвалення постанови Апеляційним судом Львівської області), а тому розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становитиме, з врахуванням розрахованого позивачем розміру середньоденного заробітку в розмірі 15.23 грн., 3655.20 грн. (240 днів х 15.23 грн.).

На думку колегії суддів розрахунок позивачем його середньоденного заробітку у розмірі 15.73 грн., проведено невірно, без врахування наказу директора ТзОВ «НВП - Розліт» від 01.08.2012 року №17 «Про зміну режиму роботи підприємства», яким встановлено робочий час - один день у тиждень, однак суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог, тобто, суд не вправі виходити за межі позовних вимог.

А відтак, з ТзОВ «НВП - Розліт» на користь ОСОБА_3 слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 3655.20 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, суд першої інстанції вірно виходив з положень ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", відповідно до якої підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Розмір належної компенсації, розрахованої позивачем відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв"язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 року №159, становить 3401,53 грн.

Заперечуючи щодо розміру компенсації, апелянт не надав іншого розрахунку на спростування розрахунку компенсації, зазначеної позивачем, яку розраховано виходячи із розміру заборгованості по заробітній платі у розмірі 3829.92 грн.

Зазначаючи в апеляційній скарзі про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заборгованості по заробітній платі за період з серпня 2012 року до квітня 2013 року, апелянт, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК 2004 року, ст.81 ЦПК України не надав доказів на підтвердження відсутності у відповідача заборгованості по виплаті заробітної плати ОСОБА_3, не долучив такі і до апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТзОВ «Науково - виробниче підприємство - Розліт» підлягає до часткового задоволення. Заочне рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 30 січня 2017 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід скасувати та ухвалити в цій частині постанову, якою стягнути з ТзОВ «Науково - виробниче підприємство «Розліт» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 3655.20 грн. В решті рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 30 січня 2017 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - виробниче підприємство - Розліт» - задовольнити частково.

Заочне рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 30 січня 2017 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову, якою стягнути з ТзОВ «Науково - виробниче підприємство - Розліт на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 3655.20 грн.

В решті рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 30 січня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 04.04.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Шандра М.М.

Цяцяк Р.П.