Номер провадження: 22-ц/785/231/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2015 року (суддя Бабаков В.П.),

встановила:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що його прадіду ОСОБА_4 належав будинок №26 по вул. Комсомольській в м. Одесі, яка на даний час є вул. Павлодарська, будинок №32. ОСОБА_2 його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов вказаний будинок. Спадщину прийняла його донька - бабуся позивача ОСОБА_5, оскільки вона фактично вступила у володіння спадковим майном.

ОСОБА_5 померла 20 липня 1995 року. ОСОБА_5 її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшов вказаний будинок. Спадщину прийняв її син - батько позивача ОСОБА_6, оскільки він фактично вступив у володіння спадковим майном після її смерті.

21 травня 2004 року помер батько позивача - ОСОБА_6 ОСОБА_6 його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшов вказаний будинок. Позивач своєчасно прийняв спадщину, оскільки на момент прийняття спадщини був неповнолітнім.

Нотаріусом позивачу було рекомендовано звернутися до суду з позовом про прийняття спадщини, у звязку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати за ним право власності на вказаний будинок в порядку спадкування за законом.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2015 року позов ОСОБА_2 було задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на домоволодіння №32 по вул. Павлодарська в м. Одесі, яке складається з житлового будинку літ. «А», огородження №1,2, після смерті ОСОБА_6, померлого 21 травня 2004 року, в порядку спадкування за законом.

На вказане судове рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_3, який участі у справі не приймав. В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначивши, що вказаним судовим рішенням вирішено його права та обовязки, оскільки вважає себе спадкоємцем після смерті бабусі ОСОБА_7 та двоюрідного дідуся ОСОБА_8, які проживали у спірному будинку на час відкриття спадщини.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, оглянувши домову книгу, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття апеляційного провадження, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем після смерті свого прадіда ОСОБА_4, якому за життя належав будинок №26 по вул. Комсомольській в м. Одесі, який на даний час має №32, вул. Павлодарська в м. Одесі.

Спадкування відбулось наступним чином.

ОСОБА_2 смерті ОСОБА_4 вказаний будинок фактично успадкувала його донька ОСОБА_5, яка в свою чергу померла 20 липня 1995 року.

ОСОБА_5 її смерті відкрилась спадщина, до складу, якої увійшов вказаний будинок. Спадщину прийняв її син - батько позивача - ОСОБА_6, оскільки він фактично вступив у володіння спадковим майном після її смерті, та який помер 21 травня 2004 року.

ОСОБА_6 його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшов вказаний будинок, та який успадкував його син - позивач ОСОБА_5, який проживав на день смерті батька був неповнолітнім.

При цьому, при ухваленні рішення, суд першої інстанції керувався нормами цивільного права, які були чинними на час виникнення правовідносин щодо спадкування спірного житлового будинку.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української PCP, в редакції 1963 pоку, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Таким чином, бабуся позивача ОСОБА_9, продовжуючи проживати у будинку батька, фактично вступила у спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4, а її син і батько позивача, ОСОБА_6 фактично вступив у спадщину після смерті матері ОСОБА_5, оскільки разом з нею проживав на момент її смерті, що підтверджується довідкою про його прописку у будинку.

На час відкриття спадщини на день смерті батька позивача - 21 травня 2004 року вступив в дію ЦК України (в редакції 2003 року).

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 року) передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Оскільки позивач ОСОБА_2 на день смерті свого батька був неповнолітнім і був зареєстрованим у ІНФОРМАЦІЯ_1, то він вважається таким, що прийняв спадщину.

При цьому, слід керуватися ч. 1 ст. 1276 ЦК України, згідно якої якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обовязкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Посилання апелянта ОСОБА_3 на те, що його бабуся ОСОБА_7 та двоюрідний дідусь ОСОБА_8, проживали у спірному будинку на час відкриття спадщини та успадкували його є безпідставними та не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи (а.с.247).

Крім того, доводи апелянта про те, що він зареєстрован та постійно проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 є необґрунтовані та спростовується відомостями паспорту про реєстрацією ОСОБА_3 з 16.04.1999 року за адресою вул. Павлодарська, 70 в м. Одесі та поясненнями його представника в судовому засіданні.

Належних доказів, які б спростовували встановлені обставини, апелянтом та його представником до суду не надано та матеріали справи не містять. Інших доводів в апеляційній скарзі не зазначено.

Доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що в матеріалах справи відсутня офіційна відмова нотаріуса в оформленні спадщини на імя позивача ОСОБА_10 також спростовуються матеріалами справи, а саме, листом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори №2686/02-14 від 09.07.2014 pоку, в якому зазначено, що свідоцтво про право на спадщину позивачу може бути видано при умові надання нотаріальній конторі правовстановлюючих документів на житловий будинок №32 по вул. Павлодарській в м. Одесі. У разі відсутності таких документів нотаріус, у якого знаходиться спадкова справа, рекомендує звернутися до суду (а.с.43).

Таким чином, доводи апелянта про те, що оскаржуваним судовим рішенням були вирішені питання про його права та обовязки, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обовязки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обовязки, такої особи не вирішувалося.

Оскільки суд першої інстанції не вирішував питання про права, свободи, інтереси та обов'язки апелянта ОСОБА_3, який не залучався до участі у справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що апелянт не має права на апеляційне оскарження рішення суду, у звязку з чим апеляційне провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 352, 362, 367, 382 - 384 ЦПК України, судова колегія,

постановила:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складений 06.04.2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

ОСОБА_11