ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 грудня 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/3879/16-ц

Головуючий у першій інстанції - Литвиненко І.В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/35/18

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарями - Зіньковець О.О., Шкарупою Ю.В.

учасники справи: позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 15 червня 2016 року (місце ухвалення - м. Чернігів) у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання умов кредитного договору недійсною, визнання дій незаконними, зобов»язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання умови кредитного договору недійсною, визнання дій незаконними, зобов»язання вчинити певні дії. В обґрунтування позову посилалась, що у 2008 році між сторонами було укладено Договір про іпотечний кредит в розмірі 158 500,00 грн, який надавався на споживчі цілі - для придбання власної квартири. У результаті використання банком нечесної підприємницької практики, відсутності вільного волевиявлення позивача, в результаті необізнаності останнього було підписано заяву на конвертацію гривневого кредиту, заяву про продаж валюти та додаткову угоду, що є порушенням вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» та інших законодавчих актів. В позові посилається, що банком позичальнику графік погашення платежів не надавався, працівниками банку вказано неправдиву сукупну вартість кредиту та відсоткової ставки, банк ввів в оману споживача на момент підписання договору. Умови кредитного договору не відповідають вимогам Стандартів ДІУ, до кредитного договору включено дискримінаційні умови зміни відсоткової ставки в односторонньому порядку.

Зазначає, що неповідомлення позичальника про збільшення відсоткової ставки тягне за собою недійсність такої зміни. Підписана сторонами заява про продаж іноземної валюти не могла бути виконана банком, оскільки оформлена з численними порушеннями імперативних приписів. У результаті введення позичальника в оману, банк безпідставно та протиправно змінив зобов»язання позичальника, які виконувалися в національній валюті згідно умов Договору про іпотечний кредит на валютні - дол. США.

З урахуванням змінених позовних вимог в позові позивач просить:

зобов»язати ПАТ КБ "Приватбанк" привести пункти 2.4 та 2.5 Договору про іпотечний кредит № СNCNGI від 27.02.2008 у відповідність до "Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" (затверджених Постановою правління НБУ №168 від 10 травня 2007 р. (зі змінами)) в частині закріплення методичних умов щодо використання для нарахування відсотків за користуванням кредитом схеми "360/360", згідно якої відсотки нараховуються на фактичний залишок заборгованості, виходячи з кількості 30 (тридцять) днів у місяці й 360 днів у році;

зобов'язати ПАТ КБ "Приватбанк" провести перерахунок відсотків за користування кредитом по Договору про іпотечний кредит № СNCNGI від 27.02.2008, згідно якого відсотки мають нараховуватися на фактичний залишок заборгованості, виходячи з кількості 30 (тридцять) днів у місяці й 360 днів у році;

визнати недійсною (нікчемною) умову з п.п.В п.8.9 Договору про іпотечний кредит № СNCNGI від 27.02.2008 про право Банку збільшувати розмір відсоткової ставки в односторонньому порядку у разі "здійснення поточних коливань відсоткових ставок за вкладами та /або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ" як таку, що містить несправедливі та дискримінаційні положення по відношенню до Позичальника (споживача фінансових послуг);

визнати дії ЗАТ КБ "Приватбанк" щодо підвищення в односторонньому порядку фіксованої відсоткової ставки від 27.07.2008 за Договором про іпотечний кредит № СNCNGI від 27.02.2008, укладеним між ЗАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2, з 15% до 25,08% річних - незаконними, а підвищення в односторонньому порядку ЗАТ КБ "Приватбанк" фіксованої відсоткової ставки від 27.07.2008 за Договором про іпотечний кредит № СNCNGI від 27.02.2008 - недійсним;

зобов'язати ПАТ КБ "Приватбанк" здійснити коригуючі операції щодо зниження відсотків за користування кредитом, починаючи з 27.07.2008 р. з 25,08 % до розміру 15,00 % річних згідно первісно письмово погоджених між Сторонам 15,00 % річних за умовами Договору про іпотечний кредит № СNCNGI від 27.02.2008 та провести перерахунок платежів ОСОБА_2 по погашенню кредиту та сплаті нарахованих відсотків за користування кредитними коштами за період з 27.07.2008 по 11.08.2008 за ставкою у розмірі 15,00 % річних згідно з первісними письмово погодженими умовами Договору про іпотечний кредит № СNCNGI від 27.02.2008;

встановити факт відсутності узгодженості істотних умов, передбачених законом у Додатковій угоді від 11.08.2008 до Договору про іпотечний кредит № СNCNGI від 27.02.2008, що підписана між ЗАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2, та визнати правовідносини між Сторонами щодо виконання Додаткової угоди від 11.08.2008 до Договору про іпотечний кредит № СNCNGI від 27.02.2008 такими, що не виникли;

зобов'язати ПАТ КБ "Приватбанк" здійснити перерахунок всіх сплачених ОСОБА_2 платежів за Договором про іпотечний кредит № СNCNGI від 27.02.2008 за період з 11.08.2008 по 15.12.2014 згідно з первісними письмово погодженими умовами Договору про іпотечний кредит № СNCNGI від 27.02.2008.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.06.2016 позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача, визнання умови кредитного договору недійсною, визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано недійсною умову підпункту "в" п.8.9 Договору про іпотечний кредит № СNCNGI від 27.02.2008 щодо права Банку збільшувати розмір відсоткової ставки в односторонньому порядку у разі здійснення поточних коливань відсоткових ставок за вкладами та /або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ.

Визнано незаконними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо підвищення в односторонньому порядку фіксованої відсоткової ставки з 27.07.2008 за Договором про іпотечний кредит № СNCNGI від 27.02.2008, укладеним між ЗАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 з 15% до 25,08% річних.

Зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок відсотків за користування кредитом, починаючи з 27.07.2008 з 25,08 % річних до розміру 15,00 % річних відповідно до Умов Договору про іпотечний кредит № СNCNGI від 27.02.2008 та провести перерахунок платежів ОСОБА_2 по погашенню кредиту та сплаті нарахованих відсотків за користування кредитними коштами за період з 27.07.2008 по 11.08.2008 за ставкою у розмірі 15,00 % річних відповідно до умов Договору про іпотечний кредит № СNCNGI від 27.02.2008.

Зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок всіх сплачених ОСОБА_2 платежів за Договором про іпотечний кредит № СNCNGI від 27.02.2008 за період з 11.08.2008 по 15.12.2014 згідно з первісними письмово погодженими умовами Договору про іпотечний кредит № СNCNGI від 27.02.2008.

В іншій частині позову - відмовлено. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір 2204,80 грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано, тим що банк повідомлень, передбачених у п. 8.9. та ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», не надіслав, а тому відсоткову ставку підвищив незаконно. Крім того, позивачем до суду подано дві редакції додаткової угоди до договору про іпотечний кредит від 27.02.2008, укладеної 11.08.2008 між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк», які різняться за своїм змістом. Це свідчить про факт неукладеності цієї угоди. У додатковій угоді не погоджено умови про права і обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання чи неналежне виконання умов договору, що є порушенням вимог ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». У додатковій угоді не зазначено про зміну валюти зобов'язання, а згідно пункту 1.5. договору від 27.02.2008 погашення платежів за кредитом здійснюється у національній валюті України - гривні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.06.2016, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

За доводами скарги висновки суду не відповідають обставинам справи, оскаржуване рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У скарзі заявник посилається, що на підставі вільного волевиявлення сторін відбулась зміна конвертації залишку заборгованості в валюту долари США по курсу процессінга на дату укладання додаткової угоди, крім того, позичальник погашення кредиту здійснювала в доларах США, та звернулась до суду з даним позовом лише після подачі позову банком про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за цим договором.

Зазначає, що позивач звернулась до суду з позовом після спливу загальної позовної давності, про що було заявлено клопотання банком, але судом оцінки надано не було, що є порушенням п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України.

Незаконність оскаржуваного рішення суду заявник обґрунтовує також грубим порушенням судом прийняття та розгляду даної справи, яка не була оплачена судовим збором, а також стягненням необґрунтованої суми судового збору.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні апеляційної скарги, та залишити рішення Деснянського районного суду від 15.06.2016 без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 12.09.2016 апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приват Банк» відхилено, рішення місцевого суду від 15.06.2016 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03.05.2018 касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 12.09.2016 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що 27.02.2008 між сторонами було укладено договір про іпотечний кредит № CNCNGI, згідно з умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 158 500 грн зі сплатою 15 % річних, з кінцевим терміном повернення до 27.02.2023 (а. с. 37-44 том 1).

11.08.2008 ОСОБА_2 звернулась до керуючого бізнесу Іпотечного кредитування банку Дем»яненко С.Г. з письмовою заявою, в якій просила змінити валюту кредиту за договором від 27.02.2008 та просила залишок заборгованості по даному кредиту в розмірі 158869,76 грн конвертувати у валюту дол.США по курсу процессінгу на дату укладення додаткової угоди до договору (а.с. 62 том 1).

11.08.2008 між сторонами було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № CNCNGI від 27.02.2008, згідно з умовами якої кредитний договір було викладено в новій редакції (а. с. 71 том 1).

Згідно п. 8.1. вказаної додаткової угоди, банк зобов»язується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 27.02.2008 по 27.02.2018 включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 34 239,17 дол.США на придбання нерухомості зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за резервування ресурсів складає 3 % річних від суми зарезервованих ресурсів.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що банк повідомлень, передбачених у п. 8.9. та ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», не надіслав, а тому відсоткову ставку підвищив незаконно. Крім того, позивачем до суду подано дві редакції додаткової угоди до договору про іпотечний кредит від 27.02.2008, укладеної 11.08.2008 між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк», які різняться за своїм змістом. Це свідчить про факт неукладеності цієї угоди. У додатковій угоді не погоджено умови про права і обов»язки сторін, відповідальність сторін за невиконання чи неналежне виконання умов договору, що є порушенням вимог ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». У додатковій угоді не зазначено про зміну валюти зобов»язання, а згідно пункту 1.5. договору від 27.02.2008 погашення платежів за кредитом здійснюється у національній валюті України - гривні.

Рішення суду першої інстанції оскаржується відповідачем в частині задоволених позовних вимог.

Апеляційний суд перевірив правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, за наслідками прийшов до висновку, що висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволенння частини позовних вимог є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи враховуючи наступне.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що наявність у матеріалах справи різних варіантів додаткової угоди від 11.08.2008 і ненадання відповідачем для огляду її оригіналу свідчить про те, що сторонами не були погоджені істотні умови договору, і тому така угода не може вважитись укладеною. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо зобов'язання ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок усіх сплачених ОСОБА_2 платежів за договором про іпотечний кредит від 27.02.2008 № СNCNGI за період з 11.08.2008 по 15.12.2014 згідно з первісними письмово погодженими умовами договору про іпотечний кредит від 27.02.2008 № СNCNGI підлягають задоволенню. Водночас у задоволенні позовних вимог про встановлення факту відсутності узгодженості істотних умов у додатковій угоді від 11.08.2008 та про визнання правовідносин між сторонами щодо виконання додаткової угоди від 11.08.2008 до договору про іпотечний кредит від 27.02.2008, що не виникли, відмовлено.

Було також встановлено, ПАТ КБ «ПриватБанк» у березні 2015 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 27.02.2008 № CNCNGI, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.04.2016, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 17.06.2016, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 27.02.2008 № CNCNGI, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, відмовлено.

Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.10.2017 зазначена ухвала Апеляційного суду Чернігівської області від 17.06.2016 скасована, справу було передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, справа на даний час не розглянута.

Направляючи справу на новий розгляд, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ посилався на те, що 11.08.2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 27.02.2008, згідно з умовами якої кредитний договір від 27.02.2008 було викладено в новій редакції. Вказана додаткова угода власноручно підписана ОСОБА_2, нею не оспорювалась та в судовому порядку недійсною не визнавалась, сторони погодили зміну валюти кредитування з гривні на долар США.

Висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог в частині визнання дій неправомірними та зобов»язання здійснити перерахунок є необґрунтованими, так судом першої інстанції не враховано, що за змістом підпункту в) п. 8.9 договору про іпотечний кредит сторони погодили, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із наступних обставин, крім інших випадків, також при здійсненні поточних коливань відсоткових ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ; підвищення ставки за Кредитами Кредиторів України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); підвищення ставки більш ніж на 3 відсоткових пункти за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього Договору чи останнього перегляду відсоткової ставки.

При цьому, банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 14 календарних днів до дня зміни розміру відсоткової ставки в сторону збільшення, повідомляє Позичальника про встановлення нової відсоткової ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштового відповідного рекомендованого листа за адресою Позичальника, що вказана у Договорі, або за іншою адресою.(а.с. 42 т. 1).

Крім того, позивачем додано до матеріалів позовної заяви повідомлення банку про відмову ДІУ щодо викупу кредиту у ПриватБанку, внаслідок чого банк попереджає про зміну відсоткової ставки, та роз»яснює наслідки незгоди та пропозицію в строк не пізніше 7 діб з початку дії нової ставки, надати письмове повідомлення, в разі незгоди зі зміненою відсотковою ставкою (а.с. 55 т. 1).

П. 8.9 Договору про іпотечний кредит від 27.02.2008 № CNCNGI, передбачено, що сторони погодили, що факт неподання Позичальником на зазначену у Договорі адресу Кредитору у строк не пізніше ніж за 7 (сім) календарних днів до дати початку дії нової відсоткової ставки письмового повідомлення (відповіді) Позичальника про його незгоду із такою новою ставкою, вважається згодою Позичальника на встановлення Кредитором такого нового розміру відсоткової ставки з дати, що зазначена у Повідомленні Кредитору (а.с. 42 т. 1).

Відповідно до загального правила частини першої статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною третьою статті 653 ЦК України в разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, якщо сторони іпотечного кредитного договору досягли домовленості щодо усіх його істотних умов, у тому числі щодо надання його умовами права банку на збільшення в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури.

Судами враховано, що відносини між сторонами виникли з приводу споживчого кредитування, кредит позивачу надавався названою кредитною установою на споживчі цілі, а отже на відносини між учасниками розгляду цього спору поширюються правила законодавства про захист прав споживачів.

За правилами частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції Закону України від 01 грудня 2005 року № 3161-IV, чинного на момент зміни процентної ставки) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів із дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

У частині четвертій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» законодавцем запроваджене імперативне правило, застосовуване до споживчих правовідносин, яким визначаються правові наслідки неповідомлення або неналежного повідомлення банком позичальника-споживача про будь-яку зміну відсоткової ставки за кредитом. Єдиним наслідком недотримання банком (кредитною установою) порядку запровадження відсоткової ставки за кредитом є недійсність такого правочину.

Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції про неналежне сповіщення позичальника про зміну відсоткової ставки є необґрунтованими, оскільки вони не відповідають правовому висновку Верховного Суду України від 14.12.2016 року у справі № 6-2315цс16, підстав відступити від якого Верховним Судом не встановлено.

У наведеному правовому висновку визначено за яких умов зміна відсоткової ставки вважається чинною. Зокрема, у разі підвищення банком відсоткової ставки з'ясуванню підлягають дотримання визначеної договором процедури підвищення відсоткової ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Позивач не надав доказів на спростування доводів відповідача, що 11.08.2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 27.02.2008, згідно з умовами якої кредитний договір від 27.02.2008 було викладено в новій редакції (а.с. 153-158 т. 2), також був підписаний Додаток № 1 до додаткової угоди «Графік погашення кредиту» (а.с. 159-161 т. 2).

Вказана додаткова угода власноручно підписана ОСОБА_2, нею не оспорювалась та в судовому порядку недійсною не визнавалась, сторони погодили зміну валюти кредитування з гривні на долар США.

Оригінал зазначеної додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 27.02.2008 № CNCNGI, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був оглянутий судом апеляційної інстанції.

Зазначена угода була укладена сторонами на підставі поданих ОСОБА_2 заяв до банку про зміну валюти кредиту за договором про іпотечний кредит від 27.02.2008 № CNCNGI, при цьому в заяві зазначено залишок заборгованості у розмірі 158869,76 грн., який просить конвертувати у валюту долари США по курсу процессинга на дату укладення додаткової угоди до договору (а.с. 62 т. 1) та подана анкета-заява від 11.08.2008 про надання кредиту в доларах на суму 34239,17 дол. США (а.с. 146 т. 2).

На підтвердження перерахування банком кредитних коштів у іноземній валюті на виконання заяв позичальника та умов додаткової угоди були надані відповідні докази, як ОСОБА_2 при зверненні до суду з позовом (а.с. 63-64, 67-68 т. 1), так і банком, під час розгляду справи судом, а саме платіжні доручення (а.с. 144-145 т. 2).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № CNCNGI від 27.02.2008, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_2 станом на 15.08.2008 вбачається заборгованість за кредитом в сумі 157300,39 грн, та 1578,31 грн. борг по відсотках (а.с. 155 т. 3), як з розрахунку, так і з платіжних доручень вбачається повне погашення боргу по гривневому кредиту саме 15.08.2008, що не спростовано позивачем.

Крім того, з розрахунку вбачається, що відсоткова ставка була зазначена 25,08 %, тобто сума, яку просила конвертувати ОСОБА_2 в зазначених заявах від 11.08.2008, а саме 158869,76 грн. була вже розрахована з врахуванням підвищеної відсоткової ставки (а.с. 155 т. 2).

Також встановлено з пояснень представника відповідача, що оскільки заява на конвертацію була подана до банку 11.08.2008, а конвертація здійснювалася 15.08.2008, сума на погашення відсотків була зарахована 1578,31 (згідно розрахунку), а не 1569,3, яка зазначена у заяві ОСОБА_2 (а.с. 155 т. 3)

Таким чином, на момент подачі заяви та підписання додаткової угоди до кредитного договору від 11.08.2008 дії позичальника свідчили про прийняття пропозиції кредитора.

З врахуванням наведеного, заперечення ОСОБА_2 в суді, про підписання саме такої редакції додаткової угоди № 1, враховуючи, що підпис міститься лише на останній сторінці, не доведені належними і допустимими доказами, як не надано суду і посилання на наявність таких доказів.

Судом апеляційної інстанції враховано, тривале виконання погашення валютного кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором від 27.02.2008 № CNCNGI, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, станом на 06.03.2015 (а.с. 156-162 т. 3) та наявністю додаткової угоди № 2 від 08.02.2011 (а.с. 20 т. 3).

З врахуванням наведеного є необґрунтований висновок суду першої інстанції про не дотримання банком процедури сповіщення позичальника про зміну відсоткової ставки та про наявність підстав для задоволення вимог позивача про визнання незаконним збільшення відсоткової ставки, зобов'язання банку повернути до попереднього рівня процентну ставку, здійснення перерахунку здійснених платежів, зарахувавши їх на погашення кредиту.

Як встановлено, зміст договору укладеного з ОСОБА_2 зафіксовано в декількох документах: договорі про іпотечний кредит, додаткових угодах.

Таким чином, між позивачем та Відповідачем укладений договір у письмовій формі. Укладення іпотечного кредитного договору чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, задля виникнення, припинення або зміни цивільних прав та обов»язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього договору, складовими якого виступають і додаткові угоди, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис.

Закріпивши на законодавчому рівні певний порядок і вимоги щодо укладення договорів, зокрема, і кредитних договорів, законодавець з метою захисту порушеного права учасників кредитних правовідносин визначив правові підстави визнання правочинів, в тому числі і кредитних договорів, недійсними у випадку недотримання вимог законодавства при їх укладенні.

Закон України «Про захист прав споживачів», як зазначено в його преамбулі, регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»: споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

За положеннями ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції в розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Згідно п. 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавець зобов'язаний надати споживачеві оригінал кредитного договору, що містить усі додатки та умови, згідно яких виконуватиметься кредитне зобов'язання. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Відповідно до п. 3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України 10.05.2007 №168, і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за №541/13808, кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Письмова форма будь-якого договору, у тому числі кредитного, полягає у фіксації його змісту за допомогою письмового тексту і підписання цього тексту особами, які вчинили цей договір. Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як вбачається, позивач не просив визнати додаткову угоду від 11.08.2008 недійсною, не вважав її нікчемною, фактично взяв на себе обов'язок щодо її виконання, скористався кредитними коштами на погашення раніше отриманого кредиту та змінив валюту кредитування.

В рішеннні суду першої інстанції зазначено, що вимоги в частині встановлення факту відсутності узгодженості істотних умов, передбачених законом у Додатковій угоді від 11.08.2008 до Договору про іпотечний кредит № № СNCNGI від 27.02.2008, що підписана між ЗАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2, та визнати правовідносини між Сторонами щодо виконання Додаткової угоди від 11.08.2008 до Договору про іпотечний кредит № СNCNGI від 27.02.2008 такими, що не виникли, є неналежним способом захисту прав позивача.

В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції було досліджено висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 05.06.2018 № 1220/18-24 (а.с. 52-90 т. 3).

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції, в порушення норм матеріального та процесуального права, прийшов до необґрунтованого висновку про задоволення частини позовних вимог, оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору, до такого правового висновку прийшов Верховний Суд України, у постанові від 02.12.2015 у справі № 6-1341цс15.

Висновки суду першої інстанції щодо не виконання Заяви Позичальника банком, не проведення конвертації, що підтверджується Заявою № 1 про продаж іноземної валюти від 11.08.2008, та неукладення Додаткової угоди № 1 є неогрунтованими, оскільки позивачка з власної ініціативи звернулася за отриманням кредиту в іноземній валюті до вільно обраного нею банку, а саме ПАТ КБ «ПриватБанк», який мав право на видачу такого кредиту, що підтверджується наявною у нього банківською ліцензією (а.с. 148-154 т. 3), отримавши від банку всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням спірного договору та додаткових угод. Крім того, позивачка надалі схвалила договір та в подальшому підписала додатки, вносила платежі на погашення кредитної заборгованості, не ставлячи під сумнів самі умови договору про іпотечний кредит та додаткових угод, які підписані обома сторонами.

Посилання в апеляційній скарзі, щодо порушення судом першої інстанції порядку вирішення питання застосування строку позовної давності про що заявлено відповідачем, є необґрунтованими.

З врахуванням вище викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині задоволених вимог з постановленням судом апеляційної інстанції нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні цих вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга задовольняється, з позивача слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» у повернення судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 4244,24 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 15 червня 2016 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсною умови підпункту "в" п. 8.9 Договору про іпотечний кредит № СNCNGI від 27.02.2008 щодо права Банку збільшувати розмір відсоткової ставки в односторонньому порядку у разі здійснення поточних коливань відсоткових ставок за вкладами та /або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ; визнання незаконними дій Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» щодо підвищення в односторонньому порядку фіксованої відсоткової ставки з 27.07.2008 року за Договором про іпотечний кредит № СNCNGI від 27.02.2008, укладеним між ЗАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 з 15% до 25,08% річних; зобов'язання Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» здійснити перерахунок відсотків за користування кредитом, починаючи з 27.07.2008 з 25,08 % річних до розміру 15,00 % річних відповідно до Умов Договору про іпотечний кредит № СNCNGI від 27.02.2008 та провести перерахунок платежів ОСОБА_2 по погашенню кредиту та сплаті нарахованих відсотків за користування кредитними коштами за період з 27.07.2008 по 11.08.2008 за ставкою у розмірі 15,00 % річних відповідно до умов Договору про іпотечний кредит № СNCNGI від 27.02.2008; зобов'язання Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» здійснити перерахунок всіх сплачених ОСОБА_2 платежів за Договором про іпотечний кредит № СNCNGI від 27.02.2008 за період з 11.08.2008 по 15.12.2014 згідно з первісними письмово погодженими умовами Договору про іпотечний кредит № СNCNGI від 27.02.2008 та судового збору, відмовивши у задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) 4244,24 грн в повернення судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10.12.2018.

Головуючий Судді :