справа № 633/241/18
номер провадження 2/633/127/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2018 року Печенізький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Тимченко А.М.,

за участю секретаря судового засідання - Меденець Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Печеніги, Харківської області цивільну справу № 633/241/18 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.10.2013 року у розмірі 19 036 гривень 21 копійки, що складається з заборгованості за основним зобовязанням у розмірі 12 220 гривень 09 копійок, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 5 433 гривень 44 копійок, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень 00 копійок штраф (фіксована частина), 882 гривні 68 копійок штраф (процентна складова). Судові витрати у розмірі 1 762 гривень 00 копійок.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачка взяті на себе зобовязання за кредитним договором виконала не в повному обсязі, у звязку з чим, виникла заборгованість у наведеному вище розмірі, яку вона в добровільному порядку погашати не бажає.

Ухвалою суду від 13.08.2018 року відкрито провадження у справі, призначеного розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачкою у встановлені судом строки, через канцелярію суду надано письмовий відзив на позов, в якому остання позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідачка стверджує, що кредитний договір було укладено в неналежній формі, з порушенням істотних умов договору, визначених ст. 626, 638, 1055 ЦК України, адже, як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних, крім прізвища, адреси та її підпису. Вважає, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладання договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. До того ж у матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого їй кредитного ліміту. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого їй кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій вона не може. Вважає, що доводи позивача щодо тіла кредиту, розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами, у звязку з чим позовна заява не містить належних та допустимих доказів на підтвердження факту видачі їй кредитної картки, не надано належних доказів зарахування коштів на кредитну картку позичальника, видачу коштів готівкою тощо. Окрім цього, зазначила, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. При цьому вказувала, що такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, постанові від 25.07.2018 року по справі № 631/1348/16-ц, провадження № 61-25328св18. Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому позовні вимоги в частині стягнення з неї 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 882, 68 грн. штраф (процентна складова) є незаконним та необґрунтованим. Крім того, також наполягала, що аналізуючи поданий позивачем розрахунок вбачається, що з її картки відкритої в АТ «ПриватБанк» щомісячно автоматично списувалися грошові кошти для погашення кредитної заборгованості, що підтверджується випискою по витратам по картці/рахунку 171641 за період з 01.01.2013-17.09.2018 року та самостійно сплачувалися, що підтверджується випискою по картці/рахунку 860140 за період з 01.01.2013-17.09.2018 року, однак, суми списані та сплачені на погашення заборгованості невраховані позивачем для погашення тіла кредиту та невідображені в розрахунку. Таким чином наданий позивачем розрахунок заборгованості є незаконним та необґрунтованим, а тому даний позов не підлягає задоволенню. Також відповідачка зазначає, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що банком в односторонньому порядку було збільшено відсоткову ставку та з 01.09.2014 року розрахунок проводився за ставкою 32,40 %, а з 01.04.2015 року взагалі за ставкою 42,00 %. При цьому наполягає, що будь-яких повідомлень про зміну відсоткової ставки на її адресу не надходило, угод про її зміну не підписувалося та доказів позивачем до позовної заяви не додано. Водночас посилається на вимоги статті 1056-1 ЦК України, згідно якої умова договору щодо права банку змінювати розмір фінансової процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, та кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Отже, проведення позивачем розрахунку заборгованості за відсотковою ставкою 32,40 % та 42 % є незаконним та не підлягає задоволенню (а.с. 52-56).

Представник позивача в установлені судом строки надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що обставини, на які відповідачка посилається в заяві не відповідають дійсності, оскільки при укладанні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Так, з огляду на зазначене стверджував, що відповідачка ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписала Заяву № б/н від 07.10.2013 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Крім того, зазначав, що при оформленні кредиту відповідачка підписуючи заяву № б/н від 07.10.2013 року на отримання кредиту, підтвердила що вона ознайомлена з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами. Також відповідачка підписавши дану заяву підтвердила свою згоду на те, що заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між нею і банком договір про надання банківських послуг, та підписавши заяву відповідачка приєдналася до запропонованих банком Умов та Тарифів. Тобто, в даному випадку укладання договору здійснювалося за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання. Разом з тим наполягав, що зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між банком та відповідачкою було укладено договір у письмовій формі, який чинному законодавству України не суперечить. На підтвердження факту укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобовязань банком надані такі докази: 1) копія кредитного договору; 2) розрахунок заборгованості; 3) копія паспорту відповідача, за яким був оформлений кредитний договір; 4) виписка по рахунку. Також на підтвердження суми розрахунку заборгованості зазначає, що до суду разомз відповіддю на відзив надано виписку з карткового розрахунку, яка є належним та допустимим доказом по справі, оскільки містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідачки та всі операції за картковим рахунком. Водночас позивач наполягає, що відповідно до п. 2.1.1.2.3. Умов та Правил визначено, що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. При цьому, зазначає, що згідно п. 2.1.1.2.4. Умов та Правил встановлено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Щодо договірного списання зазначає, що за договором про надання банківський послуг № б/н від 07.10.2013 року відповідачка має прострочену заборгованість. Водночас, відповідно до умов договору, а саме п. 1.1.3.1.6. відповідачка доручила банку здійснювати списання грошових сум з її рахунків, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах сум які підлягають сплаті банку по цьому договору, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку в випадку настання строків платежів по іншим договорам. Банк проводить списання коштів в грошовій одиниці України та іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта в сумі, що еквівалентна сумі заборгованості по договору. У звязку з цим, вважає, що обставини, на які посилається відповідачка в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а тому позовні вимоги банку підлягають задоволенню в повному обсязі. Заперечення відповідачки про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на ст. 61 Конституції України, є помилковим, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій. Прохав позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати (а.с.90-103 ).

Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та день, місце судового засідання повідомлений в установленому законом порядку, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає їх задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час та день, місце судового засідання повідомлена в установленому законом порядку, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, відзив на позов підтримує повністю та просить врахувати його при винесенні рішення.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до положень статті 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (стаття 12 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ПАТ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Згідно з рішенням Єдиного акціонерного Банку від 21.05.2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство ОСОБА_2 банк «ПриватБанк», який є правонаступником всіх прав та зобовязань Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» (далі за текстом ОСОБА_2) (а.с. 37,38-39).

Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) АТ КБ «»Приватбанк», що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009 року, на даний час діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011 року керуючись законодавством України (а.с.36), публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг», які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

07.10.2013 року ОСОБА_1 (далі за текстом відповідачка) звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі за текстом позивач, ОСОБА_2) з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку № б/н, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7).

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач.

Позивачем надана суду копія анкети-заяви від 07.10.2013 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 особистим підписом підтвердила свою згоду на те, що дана заява, разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Укладання договору здійснювалось за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання, згідно вимог ст. 634 ЦК України, оскільки підписавши дану заяву ОСОБА_1 приєдналася до запропонованих банком Умов та Тарифів. Крім того, підписавши вищезазначену заяву відповідачка засвідчила, що вона ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були їй надані для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.7).

При цьому матеріали справи не містять даних, які б свідчили про заперечення відповідачкою факту підписання анкети-заяви № б/н від 07.10.2013 року.

З листа АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що відповідачка згідно кредитного договору б/н отримала наступні кредитні картки: № 363756 (дата відкриття 20.04.2007 рік, термін дії 01/19), № 18931 (дата відкриття 27.01.2009 рік, термін дії 06/12), № 457292 (дата відкриття 14.06.2012 рік, термін дії 11/15), № 885245 (дата відкриття 07.10.2013 рік, термін дії 04/17), № 389575 (дата відкриття 23.10.2013 рік, термін дії 03/17), № 860140 (дата відкриття 16.05.2017 рік, термін дії 05/20) (а.с.192).

Крім того, позивачем надано суду виписку з вищезазначених карткових рахунків, а також лист, з яких вбачається, що 20.04.2007 року було здійснено старт карткового рахунку № 363756 та 23.10.2013 року встановлено кредитний ліміт в розмірі 12 300 гривень 00 копійок (а.с.176-191, 192,193 ).

Також до матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, Gold», в якій зазначено, що відповідачці встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,3 % (27,60 % на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо (а.с.113-129).

Тобто, сторонами при укладанні договору були дотримані усі істотні умови.

Вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку.

Відповідно до частини 1, 2 статті 207 Цивільного Кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі статтею 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивачем надано суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачці було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідачка користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже отримала картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Також з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідачка частково сплачувала заборгованість за кредитом (погашення відображені в графі «Погашені проценти» та графі «Сума погашення за наданим кредитом») (а.с.104-112, 176-191 ).

Суд зазначає, що банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.2012 р. № 578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання держоперацій та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені, зокрема, виписки банків.

Зважаючи на зазначене, а також те, що позивач надав відповідачці кошти шляхом видачі їй кредитної картки та встановлення кредитного ліміту, та відповідачка знімала кредитні кошти, тобто ними користувалася, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувалася кредитними коштами, що підтверджується випискою, суд дійшов висновку, що 07.10.2013 року між позивачем та відповідачкою укладений кредитний договір, згідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 12 300 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписавши зазначений кредитний договір відповідачка надала згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком згідно з пунктом 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 25).

Крім того, згідно з умовами договору, а саме з пунктом 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, відповідачка зобов'язувалася щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом, відсотками за користування кредитом, в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які оприлюднені на офіційному сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, із розрахунку 360 календарних днів на рік, погашення за перевитрати платіжного ліміту, а також комісії (а.с. 8, 27 зворотній бік).

Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання.

Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позики (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 п. 1 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, та на вимогу кредитора (Банка) зобов'язаний сплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення. Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків на підставі ст. 624 ЦК України.

Як було встановлено в судовому засіданні, на виконання вимог статті 1054 ЦК України 07.10.2013 року позивач надав відповідачці грошові кошти у розмірі 12 300 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки(а.с. 192).

Проте відповідачка взяті зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, у звязку з чим, відповідно до наданого позивачем розрахунку, за нею станом на 25 червня 2018 року мається заборгованість за основним зобовязанням у розмірі 12 220 гривень 09 копійок ( а.с. 5-6, 104-113, 176-191).

Перевіривши суми погашення за наданим кредитом, що були здійснені відповідачкою та відображені у колонці 15 Розрахунку заборгованості (а.с. 5), а також з огляду на черговість погашення боргових зобовязань, суд вважає розмір заборгованості за основним зобовязанням у сумі 12 220 гривень 09 копійок таким, що обчислений позивачем правильно та відповідно до Умов і правил надання банківських послуг.

Позивач, діючи в межах пункту 2.1.1.12.6. Правил користування платіжною карткою, нараховував відповідачці відсотки за користування кредитними коштами в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які оприлюднені на офіційному сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, із розрахунку 360 календарних днів на рік.

Станом на 25 червня 2018 року за відповідачкою мається заборгованість та заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 5 433 гривень 44 копійок ( а.с. 5-6).

Розрахунок процентів за поточною заборгованістю позивач здійснював у період з 23.10.2013 року по 28.08.2014 рік за відсотковою ставкою у розмірі 27.60 % річних, у період з 1 вересня 2014 року банк збільшив відсоткову ставку з 27.6 % до 32,4 %., з 01.04.2015 року з 32.4 % до 42 % річних від залишку поточної заборгованості (а.с. 5-6).

В цей самий період у відповідачки виникла також прострочена заборгованість за кредитним договором, тобто така, що не була повернута нею у передбачений цим договором строк (а.с.5-6).

Право позивача на односторонню зміну тарифів передбачене пунктом 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг (а.с.15-звортній бік), при цьому відповідачка не надала суду належних і допустимих доказів того, що вона протягом 7 днів від моменту її повідомлення про зміну розміру відсоткової ставки процентів за поточною або простроченою заборгованістю повідомила позивача про свою незгоду з такими змінами. Посилання відповідачки на те, що вона не була обізнана щодо зміни тарифів, суд відхиляє з огляду на положення пункту 1.1.2.3. Умов та правил надання банківських послуг, пункту 2.1.1.5.3. Правил користування платіжною карткою, відповідно до яких щомісячне отримання виписки про стан картрахунку та про здійснені операції по картрахункам, де відображена зміна Тарифів, є обовязком позичальника .

Таке підвищення процентної ставки є саме реакцією на порушення зобовязань за договором і не може вважатися таким, що зумовлене збільшенням кредитного ризику, оскільки підвищення кредитного ризику це ймовірна можливість виникнення ускладнень при виконанні договору, а в даному випадку йдеться про збільшення процентів внаслідок порушення договору.

Оскільки сторони не визначили зазначені проценти як відсотки від суми невиконаного, або неналежно виконаного, або несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, то правова природа таких відсотків не може тлумачитись як неустойка (штраф, пеня) в розумінні ст.549 Цивільного кодексу України .

Разом з тим законодавством не заборонено встановлювати інші види забезпечення виконання зобовязань, підстави сплати, правова форма та розмір яких визначаються договором або законом, а тому встановлення в договорі підвищених відсотків як санкції за користування кредитом понад визначений у договорі строк є забезпеченням виконання зобовязань за цим договором, яке передбачене домовленістю сторін і не суперечить законодавству.

Отже, з аналізу викладеного можна зробити висновок, що підвищені проценти, сплачувані позичальником згідно з договором за користування кредитними коштами понад установлений у договорі строк за своєю правовою природою є забезпеченням виконання позичальником узятих на себе зобовязань за кредитним договором та є відмінними від неустойки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач обґрунтовано здійснював нарахування процентів на залишок поточної та простроченої заборгованостей відповідачки за наведеними вище відсотковими ставками у відповідні періоди часу, що відображено у колонках 9 та 10 Розрахунку заборгованості у виді щомісячних нарахувань, а також у колонці 12 цього ж Розрахунку у виді загальної заборгованості за процентами, що нараховувались на залишок обох видів заборгованості накопичувальним підсумком (а.с.5-6, 176-191).

Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідним позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за основним зобовязанням у розмірі 12 220 гривень 09 копійок та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 5 433 гривень 44 копійок задовольнити в повному обсязі.

Щодо вирішення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки заборгованість за штрафом (фіксованої частини та процентної складової) суд керується наступним.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Як було встановлено в судовому засіданні, умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, а також передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, постанові від 25.07.2018 року по справі № 631/1348/16-ц провадження № 61-25328св18.

Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 07.10.2013 року позивач просить стягнути з відповідачки лише штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень 00 копійок - штраф (фіксована частина), 882 гривні 68 копійок штраф (процентна складова).

Так, згідно п. 2.1.1.7.6. Умов та правил, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій, тобто розмір процентної складової штрафу складає (12 220 гривень 09 копійок + 5 433 гривні 44 копійки) х 5%= 882 гривні 68 копійок.

Пунктом 2.1.1.12.11. «Правил користування платіжною карткою» передбачено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором .

У звязку з чим, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню штраф в розмірі 500 гривень 00 копійок штраф та 882 гривні 68 копійок штраф (процентна складова).

Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 762 грн. 00 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 4, 5, 10, 11,12, 13, 141, 258-259 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» доОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користьАКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК»заборгованість за кредитним договором № б/н від 07 жовтня 2013 року у сумі 19 036 (девятнадцять тисяч тридцять шість) гривень 21 копійки, що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12 220 (дванадцяти тисяч двісті двадцяти) гривень 09 копійок, заборгованості по відсоткам за користуванням кредитом в розмірі 5 433 (пяти тисяч чотириста тридцяти трьох) гривень 44 копійок, 500 (пятсот) гривень 00 копійок штраф (фіксована частина), 882 (вісімсот вісімдесят дві) гривні 68 копійок штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_1 на користьАКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК»судовий збір у розмірі 1 762 (однієї тисячі сімсот шістдесяти двох) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Харківського апеляційного суду або через Печенізький районний суд Харківської області.

Позивач: Акціонерне товариство ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК», юридична адреса: місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок № 50, , р/р № 3111, МФО 305299.

Відповідачка: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, місце реєстрації: Харківська область, Печенізький район, смт. Печеніги, вулиця Яблунева, будинок 7А.

Повний текс рішення суду складений 07.12.2018 року.

Суддя: А.М. Тимченко