Провадження № 2/521/3812/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року місто Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мирончук Н.В.,

при секретарі Власової В.В.

за участі сторін:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, на її користь на утримання двох неповнолітніх синів.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивачка просить стягнути з відповідача ОСОБА_4, на її користь, аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2500 гривень щомісяця, починаючи з дня подачі позову та до досягнення сином повноліття, тобто до 07 січня 2034 року;

- стягнути з відповідача ОСОБА_4, на її користь, аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 2500 гривень щомісяця, починаючи з дня подачі позову та до досягнення сином повноліття, тобто до 09 січня 2028 року;

- стягнути за минулий час з відповідача ОСОБА_4, на її користь, аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2500 гривень щомісяця, починаючи з 07 січня 2016 року до дня подання позовної заяви про стягнення аліментів - загалом 50 000 (пятдесят тисяч) гривень;

- стягнути за минулий час з відповідача ОСОБА_4, на її користь, аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 2500 гривень щомісяця, починаючи з 31 серпня 2016 року до дня подання позовної заяви про стягнення аліментів - загалом 57 500 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 19 червня 2015 року між нею, ОСОБА_3, та відповідачем ОСОБА_4 було укладено шлюб, який, Рішенням Малиновського районного суду м. Одеса від 17.07.2018 року було розірвано.

Під час шлюбу у них народився син - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії І-ЖД № 465682.

Також, під час шлюбу, на підставі заяви про визнання батьківства, ОСОБА_4 був вписаний батьком ОСОБА_6, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії І-ФП № 252130 та витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень № 8 від 19 червня 2018 року.

Посилаючись на Домову книгу для реєстрації громадян, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_3 та Довідку (виписку з домової книги про склад сімї та реєстрації) від 13.06.2018 року, позивачка вказала, що за адресою: АДРЕСА_1, проживають: вона - ОСОБА_3, її син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; її син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, (попереднє прізвище - ОСОБА_3).

Також, позивачка вказала, що станом на 17.07.2018 року вона офіційно не працевлаштована, оскільки є фізичною особою - підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність на Промринку 7 км., що підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку. Середньомісячний її дохід складає 9 тис. гривень.

Крім того, позивачка вказує, що дітей вона утримує самостійно, сплачує усі витрати на харчування, які становлять близько 4500 грн. на місяць, одяг для дитини коштує близько 2500 гри. на місяць та на комунальні послуги вона витрачає близько 8000 грн. на місяць.

На думку позивачки, більшість її витрат може бути підтверджена квитанціями, копії яких вона додає до позовної заяви.

Також, позивачка зазначає, що відомості щодо офіційного працевлаштування відповідача, у неї відсутні, аліменти від нього за минулий час вона не могла одержати, у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, а тому вважає, що суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Окрім того, позивачка стверджує, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, у зв'язку з чим вона звернулася до суду з зазначеним позовом.

У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні уточнених позовних вимог та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Відповідачем до суду надано відзив, в якому він заявив про часткове визнання позову та вказав, що він погоджується з тим, що має сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей, але вважає, що їх розмір має становити по 1700 гривень на кожну дитину, тобто: на двох дітей у сумі - 3400,00 грн.

При прийнятті рішення у справі, просив врахувати суму встановленого прожиткового мінімуму в розрахунку на місяць для дітей відповідного віку.

Також, просив врахувати, що на утриманні відповідача, який має мінливий дохід, перебуває його непрацездатний батько - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, який з 30 жовтня 2008 року перебуває на пенсії за віком.

Крім того, представником відповідача вказано, що позивачем та її представниками не доведені ті обставини, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог.

Тобто, на думку представника відповідача, належних та допустимих доказів того, що позивачка вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача за минулий час, але не могла їх одержати, у звязку з ухиленням останнього від їх сплати, не надано.

Окрім того, представник відповідача заявив, що стороною позивача не надано будь-яких документів щодо достатнього заробітку (доходу) платника аліментів для сплати аліментів по 2500 гривен на кожну дитину (разом - 5000 гривен в місяць на обох дітей).(а.с.74-75).

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до висновку про таке.

Судом встановлено, що 19 червня 2015 року між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено шлюб. (а.с.4)

Вказане учасниками справи не заперечується.

Під час шлюбу у подружжя 07 січня 2016 року народився син - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії І-ЖД № 465682. (а.с.6)

Також, 10.01.2010 року до укладення шлюбу з відповідачем, у позивачки народився син, ОСОБА_8 (а.с.7 9).

Після укладення шлюбу позивачкою ОСОБА_3 з відповідачем ОСОБА_4, останній 30 серпня 2016 року звернувся з заявою до реєстратора про визнання його батьком - ОСОБА_9 та внесення у звязку з цим, змін у реєстраційні документи про народження ОСОБА_9.

31 серпня 2016 року ОСОБА_4 був вписаний замість батька - ОСОБА_8, батьком ОСОБА_9 та, у звязку з цим було внесено зміни у реєстраційні документи про народження ОСОБА_9, після чого останній був записаний як ОСОБА_6, у звязку з чим було видано повторне свідоцтво про народження, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження, серії І-ФП № 252130 від 31.08.2016 року та витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень № 8. (а.с. 5, 7-9).

Отже, ОСОБА_6, на час звернення позивачки з позовом до суду, є сином відповідача.

Відповідно до Домової книги для реєстрації громадян, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_3 та Довідки (виписки з домової книги про склад сімї та реєстрацію) від 13.06.2018 року, за адресою: АДРЕСА_1, мешкають ОСОБА_3, її сини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, (попереднє прізвище - ОСОБА_3). (а.с. 10 - 15). Тобто, зазначене свідчить про те, що діти проживають разом з матірю.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеса від 17.07.2018 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, було розірвано. Вказане сторонами не заперечується.

Доказів місця офіційного працевлаштування відповідача, до суду ні позивачем, ні відповідачем, не надано. Яка сума середньомісячного його доходу, учасниками справи не зазначено та доказів щодо цього до суду не надано.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до вимог ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Також, згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що відповідач є працездатною людиною за станом здоров'я та спроможний платити аліменти на утримання дітей.

Відомостей щодо місця роботи відповідача, суду сторонами у справі, не надано.

Посилання відповідача на те, що на його утриманні знаходиться його батько, суд до уваги не приймає з наступних підстав.

Так, представник відповідача заявив про те, що на утриманні відповідача є його батько, пенсійного віку.

На підтвердження вказаного відповідачем надана ксерокопія пенсійного посвідчення батька.

Проте, вказана ксерокопія не може бути належним доказом у справі, оскільки відповідачем не надано довідки, яка вказує на розмір щомісячної пенсії батька відповідача; не долучено довідки про склад сім'ї та прописку відповідача та його батька, тобто, не надано відомостей з ким та де саме проживає відповідач та його батько; не долучено довідки щодо захворювання батька, що може свідчити про необхідність стороннього догляду за батьком відповідача.

Отже, належних доказів щодо перебування у відповідача інших осіб на утриманні, суду не надано.

При цьому, суд також критично відноситься і до тверджень представника позивача, що відповідач має можливість платити кошти у розмірі по 2500 грн. в місяць на кожну дитину, оскільки в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують те, що відповідач працює та отримує необхідний щомісячний заробіток, з якого може сплачувати щомісячно по 5 тисяч гривень аліментів.

Проте, суд враховує, що, у відповідності до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 липня -1559 гривні, з 1 грудня - 1626 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду, від дня пред'явлення позову, оскільки позов предявлено 24.07.2018 року, то аліменти слід стягувати з зазначеної дати, тобто з 24.07.2018 року.

Також, згідно даних Міністерства фінансів України, середня заробітна плата по м. Одесі та Одеській області у період з червня 2018 року становить більше ніж 8000 гривень.

Враховуюче викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх двох дітей, підлягають частковому задоволенню, у розмірі по 1700,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня пред'явлення позову до суду.

При цьому, суд враховує положення ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої об'єктом індексації, є також розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Статтею 5 даного Закону встановлюється, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача за минулий час аліментів на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2500 гривень щомісяця, починаючи з 07 січня 2016 року до дня подання позовної заяви про стягнення аліментів - загалом 50 000 (пятдесят тисяч) гривень; та на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 2500 гривень щомісяця, починаючи з 31 серпня 2016 року до дня подання позовної заяви про стягнення аліментів - загалом 57 500 гривень, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати, у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати.

У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Проте, належних та допустимих доказів того, що позивачка вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача за минулий час, але не могла їх одержати, у звязку з ухиленням останнього від їх сплати, до суду позивачкою за час розгляду справи, не надано.

Крім того, у зв'язку з цими, зазначеними вимогами, суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається з вимог, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_5, за минулий час, а саме: з 07 січня 2016 року, тобто, з дня народження сина.

Також, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання - ОСОБА_6, за минулий час, починаючи з 31 серпня 2016 року, тобто, з дня, коли відповідач 30 серпня 2016 року звернувся з заявою до реєстратора про визнання його батьком - ОСОБА_9 та внесення у звязку з цим, змін у реєстраційні документи про народження ОСОБА_9.

Судом встановлено, що, за заявою відповідача ОСОБА_4, 31 серпня 2016 року було внесено зміни в реєстраційні записи реєстраційних документів про народження ОСОБА_9, і тоді, замість батька - ОСОБА_8, відповідач був вписаний батьком ОСОБА_9, після чого останній був записаний як ОСОБА_6, на підставі чого 31.08.2016 року було видано повторне свідоцтво про народження ОСОБА_6.

Отже, саме з дати - 31.08.2016 року, коли було видано повторне свідоцтво про народження ОСОБА_6, (після зміни його прізвища та по батькові, за заявою відповідача), позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання цієї дитини.

Викладене, не свідчить про те, що, позивачка, з дати народження - 07 січня 2016 року сина ОСОБА_10, вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача до 30 серпня 2016 року, тобто, до дати, коли той звернувся з заявою до реєстратора про визнання його батьком другого сина позивачки - ОСОБА_9 та внесення у звязку з цим, змін у реєстраційні документи про народження ОСОБА_9.

Саме вказане спростовує ствердження позивачки, що вона за минулий час, вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати, у звязку з ухиленням останнього від їх сплати, оскільки, як свідчить вказане, відповідач не тільки не ухилявся, а навіть 30 серпня 2016 року, звернувся з заявою (у вказаний позивачкою час, як час ухилення), про визнання його батьком другого сина позивачки. Інших доказів щодо вказаного, позивачем до суду не надано.

Отже, суд критично відноситься до ствердження позивачки про ухилення відповідача від утримання дітей, молодшого з дати його народження, старшого - з дати визнання його своїм сином, та звертає увагу позивачки на наступне.

Якщо відповідач, як стверджує позивачка, ухилявся від утримання свого сина ОСОБА_5, з дня його народження, а саме з 07 січня 2016 року, то, як же він, ухиляючись від утримання цього сина, звернувся 30.08.2016 року з заявою про визнання батьківства щодо старшого сина позивачки і, отримавши повторне свідоцтво про народження другого сина з зазначенням в ньому його батьком, зразу ж з дати отримання свідоцтва 31.08.2016 року, став ухилятися від утримання і цього сина.

З огляду на вищевикладене, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає, що про ухилення відповідача, як батька дитини, від сплати аліментів, може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, при цьому такі дії відповідача повинні бути свідомі, тобто, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку, визначеного законом, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборні сили, події тощо).

Проте, доказів, які можуть свідчити про невиконання відповідачем своїх обов'язків щодо утримання дітей, до суду не надано.

Також, суд не може визнати як належі докази, надані позивачем роздруківки ксерокопій фіскальних чеків про купівлю різних видів продуктів харчування, жувальної гумки та туалетного паперу (а.с.20-31), оскільки в них не зазначено, хто саме здійснював ті покупки, у зв'язку з чим; а тому суд приходить до висновку, що вказаний доказ не є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом, у розумінні ст. ст. 76-80 ЦПК України.

Суд також враховує, що відомості про свій сукупний дохід, відповідач до суду не надав.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів, встановлених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів на підтвердження доводів позивача про стягнення аліментів на утримання дітей за минулі роки, у зв'язку з чим, суд вважає, що підстав для задоволення вимог про стягнення аліментів на утримання дітей за минулі роки, з розрахунку 2500,00 гривень в місяць з відповідача на кожну дитину, у суду не має.

Керуючись ст. ст. 4-7, 10-13, 19, 81, 89, 258, 263, 265, 268, 354, 430 ЦПК України; ст. ст. 180 -182, 184, 191, 194 Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, РНОКПП: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, РНОКПП: НОМЕР_2, аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1700 гривень щомісяця, починаючи з дня подачі позову - 24.07.2018 року та до досягнення сином повноліття, тобто до 07 січня 2034 року.

Стягнути з ОСОБА_4, РНОКПП: НОМЕР_1 на. користь ОСОБА_3, РНОКПП: НОМЕР_2, аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1700 гривень щомісяця, починаючи з дня подачі позову - 24.07.2018 року та до досягнення сином повноліття, тобто до 09 січня 2028 року.

Стягнути з ОСОБА_4, РНОКПП: НОМЕР_1 на користь держави судовий збір, у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.).

В задоволенні інших позовних вимог, відмовити.

Рішення суду підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 07 грудня 2018 року.

Суддя: Н.В. Мирончук