Справа №162/825/16-ц
Номер провадження 2/162/1/2018
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2018 року смт. Любешів
Любешівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого-судді Гладіч Н.І.,
за участю секретаря Пилипчук Р.М.,
позивача за первісним позовом,
відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1,
представника позивача за первісним позовом,
представника відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2,
відповідача за первісним позовом,
позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1,
представника відповідача за первісним позовом,
представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа - Любешівська селищна рада Любешівського району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, -
Обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що він є спадкоємцем за заповітом, який був посвідчений 28 серпня 2008 року ОСОБА_6 сільською радою Любешівського району Волинської області та зареєстрований в реєстрі №77, відповідно до якого ОСОБА_5 належний їй житловий будинок з усіма надвірними будівлями і спорудами заповіла йому.
Крім нього, спадкоємцем за іншим заповітом є його рідний брат ОСОБА_1, на користь якого ОСОБА_5 склала заповіт і заповіла земельний пай.
Зазначив, що ОСОБА_1 є особою пенсійного віку, проте права на обов"язкову частку в нього не виникає, так як вартість майна, а саме земельних ділянок, які мати заповіла йому є значно більшою часткою по відношенню до 1/10 частки від вартості всього спадкового майна.
Інші спадкоємці за законом: брати - ОСОБА_7, ОСОБА_8 та сестра ОСОБА_9 від належної їм частки спадкового майна відмовилися, про що подали відповідні заяви до Любешівської державної нотаріальної контори.
Через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок вимушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності, оскільки нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Свої позовні вимоги він обґрунтовує тим, що право на спадщину після смерті матері ОСОБА_5 виникло в брата ОСОБА_4 за заповітом, а він в силу досягнення пенсійного віку має право на обовязкову частку спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в розмірі 1/10 частки.
Також зазначив, що інші спадкоємці брат ОСОБА_7, брат ОСОБА_8 та сестра ОСОБА_9 не зверталися з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори, не прийняли її в жоден інший дозволений законом спосіб та від прийняття спадщини відмовилися, про що подали до нотаріальної контори відповідні заяви.
Ухвалою судді від 17 жовтня 2016 року відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 сільської ради Любешівського району, третя особа - ОСОБА_1, про визнання права власності на спадкове майно.
Ухвалою суду від 27 жовтня 2016 року замінено у справі неналежного відповідача ОСОБА_6 сільську раду на належного відповідача - ОСОБА_1 та залучено до участі у справі ОСОБА_6 сільську раду Любешівського району в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.
27 жовтня 2016 року ухвалою суду первісний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_6 сільська рада Любешівського району про визнання права власності на спадкове майно об»єднаний із зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно.
Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4 ОСОБА_10 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали, не визнали зустрічного позову, прохали задовольнити заявлені ними вимоги, а в зустрічному позові просили відмовити.
Вважають, що в ОСОБА_1 право на обовязкову частку не виникає у звязку з тим, що спадкодавець ОСОБА_5 не усунула його, як спадкоємця від спадкування, за життя склала на його користь заповіт, яким заповіла частину належного їй майна, а саме земельний пай.
Представник третьої особи за первісним позовом Любешівської селищної ради Волинської області в судове засідання не з»явився, але в.о. старости Великокурінського старостинського округу ОСОБА_12 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.
Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку про наступне.
У відповідності до п.9 п.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Таким чином, розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 померла 06 липня 2015 року, про що 14 липня 2015 року складено відповідний актовий запис №10, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕГ №172476, виданим 14 липня 2015 року виконавчим комітетом ОСОБА_6 сільської ради Любешівського району Волинської області.
Отже, з врахуванням вимог ст.1220 ЦК України 06 липня 2015 року відкрилася спадщина внаслідок смерті ОСОБА_5 матері позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_5 ОСОБА_10 та відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 ОСОБА_11, які є рідними братами.
За життя ОСОБА_5 склала два заповіти, а саме один - в користь ОСОБА_5 ОСОБА_11, що був посвідчений 14 жовтня 1999 року ОСОБА_6 сільською радою Любешівського району та зареєстрований в реєстрі за №14, відповідно до якого ОСОБА_5 за життя заповіла земельну частку (пай) згідно сертифіката серії ІІВЛ №0150806 в користь ОСОБА_5 ОСОБА_11, другий в користь ОСОБА_5 ОСОБА_10, що був посвідчений 28 серпня 2008 року ОСОБА_6 сільською радою Любешівського району та зареєстрований в реєстрі за №77, відповідно до якого ОСОБА_5 належний їй житловий будинок з усіма надвірними будівлями і спорудами заповіла ОСОБА_5 ОСОБА_10.
Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин.
Положеннями статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
У відповідності до вимог ст.1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.
Відповідно до вимог ст.1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.
Судом встановлено і це не оспорюється особами, які беруть участь у справі, що до спадкового майна, що належало спадкодавцю ОСОБА_5 на день її смерті, тобто на день відкриття спадщини, входить :
- земельна ділянка площею 0,4939 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території ОСОБА_6 сільської ради Любешівського району Волинської області, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ВЛ №080252;
- земельна ділянка площею 1,2021 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території ОСОБА_6 сільської ради Любешівського району Волинської області, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ВЛ №080251;
- земельна ділянка площею 0,1444 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території ОСОБА_6 сільської ради Любешівського району Волинської області згідно Державного акта про право приватної власності на землю серії ВЛ № 002280;
- земельна ділянка площею 0,1400 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території ОСОБА_6 сільської Любешівського району Волинської області згідно Державного акта про право приватної власності на землю серії ВЛ № 002280;
- земельна ділянка площею 0,1080 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території ОСОБА_6 сільської ради Любешівського району Волинської області згідно Державного акта про право приватної власності на землю серії ВЛ № 002280;
- земельна ділянка площею 0,0810 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території ОСОБА_6 сільської рвади Любешівського району Волинської області згідно Державного акта про право приватної власності на землю серії ВЛ № 002280;
- майновий пай колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь».
Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст.1270 ЦК України).
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Судом встановлено, що у встановлений законом строк ОСОБА_5 ОСОБА_10 та ОСОБА_5 ОСОБА_11 звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, зокрема ОСОБА_5 ОСОБА_10 15 грудня 2015 року звернувся в Любешівську державну нотаріальну контору з приводу прийняття спадкового майна за заповітом після смерті ОСОБА_5 з відповідною заявою, а також ОСОБА_5 ОСОБА_11 20 жовтня 2015 року звернувся з заявою в Любешівську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини за заповітом.
В ході судового розгляду встановлено, що спадкоємцями як за законом, так і за законом вищевказаного спадкового майна є пятеро дітей спадкодавця ОСОБА_5, зокрема, позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_5 ОСОБА_10 є спадкоємцем за заповітом, що був посвідчений 28 серпня 2008 року ОСОБА_6 сільською радою Любешівського району та зареєстрований в реєстрі за №77, відповідно до якого ОСОБА_5 належний їй житловий будинок з усіма надвірними будівлями і спорудами заповіла йому. На час розгляду справи вказаний заповіт не змінений та не скасований, недійсним у встановленому законом порядку не визнавався.
Іншим спадкоємцем за заповітом, що посвідчений 14 жовтня 1999 року ОСОБА_6 сільською радою Любешівського району та зареєстрований в реєстрі за №14 є відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 ОСОБА_11, якому ОСОБА_5 за життя заповіла земельну частку (пай) згідно сертифіката серії ІІВЛ №0150806. Також на час розгляду справи даний заповіт не змінений та не скасований, недійсним у встановленому законом порядку не визнавався.
Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_5 за життя на підставі вказаного сертифікату виготовила два Державних акти. Тому, майно, що заповіла ОСОБА_5 своєму сину ОСОБА_5 ОСОБА_11 складається з земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 080251 та Державного акту серії ВЛ № 080252.
Крім того, спадкоємцями спадкового майна, що не охоплено заповітами, за законом першої черги спадкування крім позивача за первісним позовом відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_5 ОСОБА_10 та позивача за зустрічним позовом відповідача за первісним позовом ОСОБА_5 ОСОБА_11 є діти спадкодавця: ОСОБА_7, ОСОБА_8 та сестра ОСОБА_9, яким було відомо про відкриття спадщини та які відмовилися від належної їм частки спадкового майна, про що вчасно подали відповідні заяви до нотаріальної контори, до того ж дочка спадкодавця ОСОБА_9 протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подала заяву про відмову від спадщини на користь брата ОСОБА_8 ОСОБА_10, а ОСОБА_8 ОСОБА_13 на користь брата ОСОБА_8 ОСОБА_11.
Наведені обставини стверджуються оглянутими в судовому засіданні та дослідженими судом доказами, наявними в матеріалах спадкової справи № 120/2015, що заведена Любешівською районною державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_5, а саме: заявами ОСОБА_5 ОСОБА_10 за №356 від 15 грудня 2015 року та за №230 від 12 серпня 2016 року в Любешівську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини за заповітом, заявою ОСОБА_5 ОСОБА_11 за №274 від 20 жовтня 2015 року в Любешівська державну нотаріальну контору про прийняття спадщини за заповітом, заявою ОСОБА_5 ОСОБА_11 за №303 від 26 жовтня 2016 року в Любешівська державну нотаріальну контору про прийняття спадщини за законом та за заповітом, заявою ОСОБА_9 за №352 від 15 грудня 2015 року в Любешівська державну нотаріальну контору про відмову від належної їй частки спадкового майна на користь ОСОБА_5 ОСОБА_10, заявою ОСОБА_8. М. за №353 від 15 грудня 2015 року в Любешівська державну нотаріальну контору про відмову від належної йому частки спадкового майна, заявою ОСОБА_8 ОСОБА_13 за №343 від 10 грудня 2015 року в Любешівська державну нотаріальну контору про відмову від належної йому частки спадкового майна на користь ОСОБА_8 ОСОБА_11.
Судом також встановлено, що відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_8 ОСОБА_11 на час відкриття спадщини досягнув пенсійного віку та претендує на обовязкову частку заповідального ОСОБА_8 ОСОБА_10 спадкового майна, а саме на 1/10 частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.
В суді доведено, що після смерті спадкодавця ОСОБА_5 спадкоємцями першої черги за законом є пятеро її дітей, тому сторони погодили розмір обовязкової частки на яку претендує ОСОБА_5 ОСОБА_11 в розмірі 1/10, що приймається судом.
Разом з цим, відповідно до п.5.10. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 при визначенні розміру обовязкової частки нотаріусу слід враховувати, що частиною першою статті 1241 Цивільного кодексу України встановлено, що обовязкова частка у спадщині визначається незалежно від змісту заповіту у розмірі половини частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом. При визначенні розміру обовязкової частки у спадщині нотаріус враховує всіх спадкоємців за законом, які могли б бути закликані до спадкування, якби порядок спадкування не було змінено заповідачем. Нотаріус пропонує як спадкоємцю за заповітом, так і спадкоємцю, що має право на обовязкову частку у спадщині, вказати у своїх заявах про прийняття спадщини всіх спадкоємців за законом.
Так, згідно п.5.9 глави 10 Порядку право на обовязкову частку у спадщині виникає у спадкоємця, передбаченого частиною першою статті 1241 Цивільного кодексу України, у випадках, якщо у заповіті містяться положення про усунення його від спадкування або цьому спадкоємцеві заповідана частка спадщини, яка є меншою від належної йому обовязкової частки.
Пунком 5.11. глави 10 Порядку визначено, що при визначенні розміру обовязкової частки враховується все спадкове майно, як заповідане, так і те, що не охоплене заповітом, а також речі звичайної домашньої обстановки та вжитку. До складу спадкового майна входить і право на вклад у банку (фінансовій установі) незалежно від того, зроблено розпорядження у заповіті чи безпосередньо у банку (фінансовій установі).
Твердження відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 ОСОБА_11 та його представника ОСОБА_3 в судовому засіданні про те, що ОСОБА_5 ОСОБА_11 має право на обов"язкову частку в розмірі 1/10 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: с. Великий Курінь, вул. В. Кундіка, 12, Любешівського району, на думку суду, є неспроможними, з таких міркувань.
Згідно вимог ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця.
До того ж, згідно із п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу.
За згодою особи, яка має право на обов'язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини.
Той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Відтак, з урахуванням вищенаведених положень законодавства за спірними правовідносинами, суд вважає, що право вимагати обовязкову частку у вказаних в ст.1241 ЦК України осіб виникає у тому разі, якщо стосовно якоїсь з них порушено її право на спадкування: особа не зазначена у заповіті взагалі, заповідана їй частка менша від обовязкової. Спадкоємці, які мають право на обовязкову частку, незалежно від змісту заповіту, отримують половину частки, яка належала б кожному з них при спадкуванні за законом. Якщо спадкоємцю, який має право на обовязкову частку, в майні спадкодавця припадає частка, рівна обовязковій або більша, то правила ст.1241 ЦК України не застосовуються.
- нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,4939 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території ОСОБА_6 сільської ради Любешівського району Волинської області, що належала спадкодавцю
на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ВЛ №080252 становить 3 188, 71 грн., що стверджується витягами з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а також ринкова вартість вказаної ділянки становить 31 700, 00 грн., що стверджується висновком експерта №8422-8428 судової оціночно-земельної експертизи Волинського відділення Львівського НДІ судових експертих МЮ України ОСОБА_15;
- нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,1444 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території ОСОБА_6 сільської ради Любешівського району Волинської області згідно Державного акта про право приватної власності на землю серії ВЛ № 002280 становить 1660, 96 грн., що стверджується витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а також ринкова вартість вказаної ділянки становить 42 300 грн., що стверджується вищевказаним висновком експерта .
- нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,1400 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території ОСОБА_6 сільської Любешівського району Волинської області згідно Державного акта про право приватної власності на землю серії ВЛ № 002280 становить 3218, 10 грн., що стверджується витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а також ринкова вартість вказаної ділянки становить 30 800, 00 грн., що стверджується вищевказаним висновком експерта;
- ринкова вартість земельної ділянки площею 0,1080 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території ОСОБА_6 сільської ради Любешівського району Волинської області згідно Державного акта про право приватної власності на землю серії ВЛ № 002280 становить 23 700, 00 грн., що стверджується вищевказаним висновком експерта, нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки не проводилася;
- ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0810 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території ОСОБА_6 сільської ради Любешівського району Волинської області згідно Державного акта про право приватної власності на землю серії ВЛ № 002280 становить 17 800, 00 грн., що стверджується вищевказаним висновком експерта, нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки не проводилася;
- частка майнового паю колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь» становить -1246 грн.;
Отже, вартість всього спадкового майна як заповіданого, так і не заповіданого з врахуванням ринкової вартості земельних ділянок, вартості житлового будинку, частки майнового паю, суми грошових заощаджень становить - 503 570 грн. 29 коп., вартість спадкового майна, що заповідана ОСОБА_5 ОСОБА_11 259 500 грн. 00 коп..
Вартість всього спадкового майна з врахуванням нормативної грошової оцінки земельних ділянок, ринкової вартості земельних ділянок (двох земельних ділянок, нормативна грошова оцінка яких не проводилась), вартості житлового будинку, частки майнового паю, суми грошових заощаджень становить 229 500 грн. 75 коп., а вартість спадкового майна, що заповідана ОСОБА_5 ОСОБА_11 17 006 грн. 25 коп..
Таким чином, в суді беззаперечно встановлено, що як з врахуванням нормативної оцінки земельних ділянок, так і з врахуванням їх ринкової вартості, вартості житлового будинку, частки майнового паю, суми грошових заощаджень, ОСОБА_5 ОСОБА_11 заповідана частка спадкового майна є більшою ніж 1/10 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, на яку він претендує, як на обовязкову частку, що становить 3 785 грн. 60 коп., а тому право на обовязкову частку в спадкуванні відповідно до заповіту в ОСОБА_5 ОСОБА_11 не виникає.
Встановлено, що ОСОБА_5 ОСОБА_11 не звертався до нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на 1/10 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, як на обовязкову частку майна, охопленого заповітом, що був посвідчений 28 серпня 2008 року ОСОБА_6 сільською радою Любешівського району та зареєстрований в реєстрі за №77 і нотаріус не приймав рішення про відмову у видачі йому такого свідоцтва. Наведе стверджується оглянутими матеріалами спадкової справи до майна померлої ОСОБА_5 за №120/2015.
На думку суду є неспроможними твердження ОСОБА_5 ОСОБА_11 та його представника ОСОБА_3 в судовому засіданні щодо відсутності в ОСОБА_5 ОСОБА_11 права на спадкове майно відповідно до заповіту, посвідченого 14 жовтня 1999 року ОСОБА_6 сільською радою Любешівського району та зареєстрованого в реєстрі за №14, а саме на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, через відсутність правовстановлюючих документів на наявності відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів сертифіката.
Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_5 ОСОБА_11 не позбавлений права на спадкування за заповітом на майно, що складається із земельних ділянок площею 1,2021 на та 0, 4939 га для ведення особистого селянського господарства, що належали спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі Державних актів про право власності на земельні ділянки серії ВЛ №080251 та серії ВЛ №080252 за наявності відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на це майно, так як вищевказана норма дозволяє ОСОБА_5 ОСОБА_11 звернутись до суду із заявою про оскарження неправомірних дій нотаріуса у звязку з такою відмовою.
Відповідно до ч. 3-4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч. 1-2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Як вбачається з оглянутих в суді матеріалів спадкової справи № 120/2015, позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_5 ОСОБА_10, як спадкоємець за заповітом, в установленому порядку звернувся з заявою до державного нотаріуса Любешівської державної нотаріальної контори ОСОБА_16 з приводу оформлення права на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5.
Відтак, посилаючись на вищевказані норми законодавства, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням подані сторонами докази, що ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їхньому дослідженні, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_5 ОСОБА_10 до ОСОБА_5 ОСОБА_11, третя особа - Любешівська селищна рада Любешівського району Волинської області, про визнання права власності на спадкове майно слід задовольнити повністю, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 ОСОБА_11 слід відмовити.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Отже, підлягають до стягнення з ОСОБА_5 ОСОБА_11 в користь ОСОБА_5 ОСОБА_10 7481 (сім тисяч чотириста вісімдесят один) гривень 21 копійок понесених та документально підтверджених судових витрат, що складаються з 551 грн. 21 коп. судового збору, сплаченого при подачі позову до суду та витрат, повязаних з проведенням експертизи в розмірі 6930 грн. 00 коп..
Керуючись ст.ст.3, 4, 12, 13, 81, 83, 141, 263, 268 ЦПК України, ст.ст. 15, 328, 392, 1220, 1223, 1268, 1241, 1245, 1269,1270, 1278 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", суд -
Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа - Любешівська селищна рада Любешівського району Волинської області, про визнання права власності на спадкове майно задовільнити повністю.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно відмовити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 (паспорт серії АС №060744, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_4 (паспорт серії АС №157209, РНОКПП: НОМЕР_2, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) 7481 (сім тисяч чотириста вісімдесят одну) гривню 21 копійку судових витрат.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Любешівський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: