Справа № 2/593/28/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Бережанський районний суд Тернопільської області

"06" липня 2018 р.

в складі: головуючого судді: Німко Н.П.

при секретарі: Олексів О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережани Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 із вимогою розірвати їх шлюб, посилаючись на те, що 27 жовтня 2010 року вони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №-155. До цього часу, з 13 серпня 1998 року вони проживали в громадянському шлюбі. В обґрунтування позову також зазначила, що останнім часом між нею та відповідачем постійно виникають сварки та непорозуміння, внаслідок чого кожний із них має свої погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. У зв»язку з цим, між ними припинилися шлюбні стосунки, вони з відповідачем перестали вести спільне господарство та вирішили розірвати шлюб. Вважає, що їх спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, що має для неї істотне значення.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, однак на адресу суду подала письмову заяву, в якій зазначила: «У підготовче та судові засіданні по цивільній справі за моїм позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу я з»явитися не можу за сімейними обставинами. Прошу такий судовий розгляд моєї справи проводити без моєї участі, позовні вимоги підтримую в повному обсязі, наполягаю на їх задоволенні, теперішнє моє прізвище на дошлюбне не змінювати, судові витрати залишити за мною і з відповідача не стягувати. Одночасно повідомляю суд, що протягом наданого нам з відповідачем строку для примирення ми не примирилися, відповідач не вчиняв жодних дій до покращення наших стосунків та відновлення нашої сім»ї; я остаточно втратила почуття любові та поваги до нього і прийшла до висновку, що наш шлюб відновленим бути не може. Я не бажаю бути у такому шлюбі, а оскільки шлюб є союзом добровільним і ніхто проти його волі не може бути до цього примушений, вважаю, що таке перебування у шлюбі із відповідачем порушує мої права, свободи та інтереси, зокрема й на можливу реалізацію в майбутньому мого права на створення нової повноцінної сім»ї. Також прошу суд, при прийнятті судових рішень у даній справі, прийняти до уваги мої посилання, зазначені у позові, у цій заяві, а також ті, що були висловлені мною під час підготовчого судового засідання. Додатково повідомляю суд, що ми й далі (з серпня 2017 року) фактично проживаємо окремо, шлюбні стосунки з відповідачем у мене повністю припинені, відносини неприязні, спільного господарства не ведемо. Щодо доказів то вони є долучені до позову і вважаю, що відповідач не буде заперечувати мого позову й обставин, яким він обґрунтований, про це також свідчить і його позиція, висловлена під час підготовчого судового засідання. У випадку належним чином повідомленого відповідача, за відсутності відповідних заяв з його сторони, не заперечую й клопочу про заочний розгляд моєї справи».

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча був повідомленим належним чином про слухання справи, подав суду заяву, в якій вказав, що категорично заперечує щодо розірвання шлюбу. Вважає необгрунтованими підстави, на які посилається позивачка, також зазначає, що розірвання шлюбу негативно відобразиться на інтересах їхньої спільної малолітньої дитини. Просить врахувати дані обставини при прийнятті рішення та відмовити в позові; судовий розгляд проводити у його відсутності.

Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів.

Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав:

Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно з ч. З ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. З ст. 109 Сімейного кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 уклали шлюб 27 жовтня 2010 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №-155, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб.

Від даного шлюбу у сторін по справі народилася одна дитина донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить копія свідоцтва про народження.

Ухвалою суду від 04 січня 2018 року провадження у справі зупинено у звязку із наданням подружжю строку для примирення строком на 3 (три) місяці.

Після спливу строку на примирення сторони по справі не примирилися та сім»ю не зберегли. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, вважає подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливим, збереження шлюбу суперечить її інтересам.

Також, з врахуванням обставин, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги і які були встановлені судом у попередньому судовому засіданні, судом встановлено, що сторони з 1998 року сторони проживають у громадянському шлюбі, у 2009 році у них народилася спільна дитина, а зареєстрували вони шлюб у 2010 році. З 2013 року між ними почали виникати конфлікти й непорозуміння через різні характери, відсутність порозуміння у побуті, різні погляди на витрачання коштів для потреб сім»ї та на виховання дитини. Останні шість років кожен з подружжя фактично живе своїм життям, спільних потреб і проблем сім»ї не вирішують. З серпня 2017 року позивач та відповідач проживають окремо та спільного господарства вони не ведуть. Їх сім'я фактично перестала існувати і відновленою бути не може, перебування у шлюбі носить формальний характер.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберегти шлюб з відповідачем.

У відповідності із положеннями ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Приймаючи до уваги пояснення позивачки в суді та посилання у позовній заяві, враховуючи заперечення відповідача щодо розірвання шлюбу, які жодними доказами не підтверджені, суд вважає, що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 14, 76-78, ЦПК України, ст.ст. 104, 105, 109, 110, 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 27 жовтня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №155.

Прізвище позивачки залишити без змін.

Судові витрати в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок залишити за позивачкою ОСОБА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції Апеляційного суду Тернопільської області.

У відповідності до ч.6 ст. 259 ЦПК України, повний текст рішення суду виготовлено 16 липня 2018 року.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_4