Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 601/1022/15-ц

провадження № 61-3065св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., КурилоВ. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

представник позивача - Савченко Дмитро Олександрович,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_6 та представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 на заочне рішення Кременецького районного суду Тернопільської області у складі судді Варневич Л. Б. від 21 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області у складі колегії суддів:

Ткача З. Є., Міщій О. Я., Загорський О. О., від 01 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі -

ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 23 січня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 150 000 доларів США, зі сплатою 11,5 % річних (яка у подальшому була збільшена додатковими угодами до кредитного договору), з кінцевим строком повернення до 01 січня 2030 року. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 27 листопада 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, за яким поручитель зобов'язався нести відповідальність з боржником перед кредитором за всіма зобов'язаннями, передбаченими умовами кредитного договору. Оскільки позичальник та поручитель не виконували зобов'язання за цими договорами, на вимоги банку не реагували, утворилась заборгованість у розмірі 172 594,12 доларів США.

З урахуванням викладеного, ПАТ «Універсал Банк» просило суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму заборгованості за кредитним договором від 23 січня 2008 року № ВL 1672 в розмірі 172 594,12 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становило 4 019 344,94 грн кредитної заборгованості.

Заочним рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 01 березня 2016 року, позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 23 січня 2008 року в розмірі 172 594,12 доларів США, що еквівалентно 4 019 344,94 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що ОСОБА_4 допустила заборгованість за кредитним договором від 23 січня 2008 року № BL 1672, який забезпечений порукою і у позивача виникло право вимагати від відповідачів виконання боргових зобов'язань та сплату штрафних санкцій за неналежне виконання ними зобов'язань, як це передбачено умовами кредитного договору та цивільним законодавством.

У квітні 2016 рокупредставник ОСОБА_5 - ОСОБА_7 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження оскаржуваних судових рішень, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що форма і зміст позовної заяви не відповідають вимогам статті 119 ЦПК України; спір розглянуто без участі відповідачів та їх представника, відсутніх з поважних причин; судом не вірно встановлено обставини справи, оскільки в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи про отримання кредиту та бухгалтерські документи, які підтверджують заборгованість за кредитним договором станом на день виконання розрахунку. Виписка з особового рахунку не є належним та допустимим доказом надання банком та отримання позичальником кредитних коштів. Крім того, апеляційний суд зазначив, що ЦПК України не передбачено оскарження ухвали про перегляд заочного рішення.

У червні 2016 рокуОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження оскаржуваних судових рішень, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не визначено склад осіб, які братимуть учать у справі, не залучено ОСОБА_6 до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів та постановлено рішення без його участі при тому, що оскаржуване рішення визначає обов'язки останнього, що свідчить про порушення норм процесуального права, а саме статей 10, 27, 35, 130 ЦПК України. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази (первинні бухгалтерські документи), які підтверджують заборгованість за кредитним договором станом на день виконання розрахунку.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 23 січня 2008 року між ПАТ «Унверсал Банк» та

ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № BL 1672, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 150 000 доларів США, зі сплатою 11,5 % річних, з кінцевим строком повернення до 01 січня 2030 року.

До кредитного договору в частині сплати процентної ставки за користування кредитом вносились зміни додатковими угодами від 25 березня 2010 року № 1; від 25 березня 2010 року № 2; від 03 жовтня 2011 року № 3; від 03 жовтня

2011 року № 4; 24 травня 2012 року № 5; від 27 листопада 2013 року № 6;

від 27 листопада 2013 року № 7; від 23 квітня 2014 року № 8; від 23 квітня

2014 року № 9.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 27 листопада

2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, та 23 квітня 2014 року додаткова угода, за якими поручитель зобов'язався нести відповідальність з божником перед кредитором за всіма зобов'язаннями, які передбачені умовами кредитного договору від 23 січня

2008 року за № BL 1672.

Згідно з розрахунком заборгованості, виданим ПАТ «Універсал Банк», станом на 24 березня 2015 року сума кредитної заборгованості ОСОБА_4 складала

172 594,12 доларів США, а саме: заборгованість за кредитом -

148 144,43 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом -

1 532,41 доларів США; сума простроченої заборгованості за відсотками -

24 406,74 доларів США та підвищені відсотки - 42,95 доларів США.

Встановлено, що 03 жовтня 2014 року ОСОБА_4 направлено письмову вимогу банку про сплату заборгованості, що утворилась у зв'язку із невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, із зазначенням, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги.

До суду ПАТ «Універсал Банк» звернулося у травні 2015 року.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Згідно з частинами першої та другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, у зв'язку із чим на підставі статей 530, 536, 553, 554, 1050, 1054 ЦК України вона та поручитель несуть відповідальність за неналежне виконання зобов'язання як солідарні боржники.

Докази та обставини, на які посилаються заявники в касаційних скаргах, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 травня 2016 року зупинено виконання рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2015 року та ухвали Апеляційного суду Тернопільської області від 01 березня 2016 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційні скарги ОСОБА_6 та представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 01 березня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2015 року та ухвали Апеляційного суду Тернопільської області від 01 березня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. М. Коротун

В. І. Крат

В. П. Курило