АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/1319/17 22-ц/774/258/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 213/1319/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняв порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 20 липня 2017 року, яке ухвалене суддею Нестеренко О.М. у м. Кривому Розі, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ»), третя особа - Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА-ЖИТТЯ» (ПрАТ «АСКА-ЖИТТЯ»), про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування позову зазначила, що 03.09.2015 року між нею та ПАТ «ПУМБ» укладено кредитний договір № 6, за умовами якого вона отримала кредит в розмірі 4705,80 грн., в тому числі на оплату товару -3795,00 грн., в оплату разової комісії - 0 грн., для оплати договору страхування - 910,80 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 0,01% річних строком на 24 місяці.

Вважає, що в порушення ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідачем при укладенні кредитного договору їй не надано повної, всебічної, об'єктивної та достовірної інформації щодо умов споживчого кредиту шляхом надання їй відповідного повідомлення стосовно умов договору, як окремого документу, адже такий документ вона не підписувала, а лише підписала та отримала один примірник договору; в порушення ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», до умов договору включено несправедливі його умови - встановлення комісія за обслуговування кредитної заборгованості, що фактично є умовою про зміну витрат, яка є несправедливою, безпідставно включено до договору таку умову, як укладання договору страхування життя, що на її думку не є обов'язковим.

Крім того, договором передбачено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного кредитного договору або у зв'язку з ним та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді, тоді як згідно з п.14 ст.6 відповідного Закону третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, в тому числі і споживачів послуг банку (кредитної спілки).

За таких обставин та посилаючись на те, що її введено в оману при укладенні кредитного договору, просила суд визнати його недійсним.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 20 липня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального права. Зокрема вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, не врахувавши наявності підстав для визнання кредитного договору недійсним, а саме: порушення банком ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Національного банку України від 10.05.2007 року №168, щодо ненадання йому інформації про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту, введення її в оману щодо умов кредитування, несправедливість умов договору щодо встановлення комісії та обов'язку з укладення договору страхування, а також включення до умов договору того, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного кредитного договору або у зв'язку з ним та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді, тоді як згідно з п.14 ст.6 відповідного Закону третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, в тому числі і споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ПУМБ» на підставі пропозиції укладено кредитний договір № 6, за умовами якого позивач ОСОБА_1 отримала в кредит грошові кошти в сумі 4705,80 грн., з яких 3795,00 грн. - на оплату товару, тобто на споживчі цілі, та 910,80 грн. - для оплати договору страхування, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на рік, та з виплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,50%, зі строком дії договору - 24 місяці (а.с.10-12).

Підставою для звернення позивача ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним, стало на її думку, невідповідність укладеного кредитного договору вимогам ст. 203 ЦПК України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності заявлених позовних вимог та відсутності підстав для визнання укладеного кредитного договору недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частинами 1 - 3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони, уклавши 03.09.2015 року кредитний договір, погодили зміст істотних його умов, підписавши його без жодних зауважень, що свідчить про намір сторін прийняті на себе права й обов'язки, що ним визначені.

Згідно укладеної пропозиції, що становить невід'ємну частину укладеного кредитного договору, сторони погодили графік здійснення платежів з повернення кредиту та детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням реальної процентної ставки тощо, що підтверджується особистим підписом позичальника ОСОБА_1 (а.с. 10-11).

Отже доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що в порушення Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Національного банку України від 10.05.2007 року №168, ч.2 ст. 11 Закону України «По захист прав споживачів» банком не було надано позичальнику ОСОБА_1 інформації про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту, спростовуються вищенаведеними умовами кредитного договору, які підписані позивачем.

Також спростовуються й твердження позивача ОСОБА_1 про введення її в оману при підписанні договору, оскільки як вбачається з наданого відповідачем розрахунку заборгованості, позивач ОСОБА_1 погодилася з умовами договору й не скористалася своїм правом, передбаченим ч.6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», на відкликання своєї згоди на укладення договору, а навпаки здійснювала погашення кредитної заборгованості у відповідності до його умов (а.с. 48-63).

Крім того, позивачем не надано жодних доказів в підтвердження того, що вона зверталася до банку про надання додаткової інформації або роз'яснень певних положень договору.

Не доведено позивачем несправедливість умов укладеного кредитного договору в частині вставлення комісії та обов'язку щодо укладення договору страхування за положеннями ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки за умовами кредитного договору умова кредитного договору щодо стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 117,65 грн. щомісячно, що складає 2,5% від суми кредиту та є незмінною величиною. Також позивачем не доведено, що вона не бажала укладати договір страхування, оскільки жодних зауважень до даного договору не було, та позивач його підписала, що свідчить про те, що вона погодилась з його умовами.

Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги представника позивача про наявність підстав для визнання кредитного договору недійсним у зв'язку з включенням до його умов, умови про те, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного кредитного договору або у зв'язку з ним та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді, тоді як згідно з п.14 ст.6 відповідного Закону третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, в тому числі і споживачів послуг банку (кредитної спілки), оскільки даний пункт договору не впливає на обсяг прав та обов'язків позивача у даній справі, а лише визначає підсудність розгляду справ у разі наявності спірних правовідносин між сторонами. При цьому зазначене третейське застереження жодним чином не порушує прав позивача й не обмежує його в праві у зверненні до суду для розв'язання спору, що виникає з кредитного договору, а тому не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним в цілому.

У зв'язку з вищенаведеним, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Апеляційний суд Дніпропетровської області, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 20 липня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: