Справа № 467/1882/16-ц
Провадження № 22-ц/812/119/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 грудня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Бондаренко Т.З.,

суддів - Темнікової В.І., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на заочне рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області, ухвалене 16 січня 2017 року під головуванням судді - Кірімової О.М. в приміщені того ж суду по справі за позовом

ОСОБА_2

до

Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и л а :

В грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом.

Позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельних ділянок загальною площею 7.36 га. У відповідності до заповіту, посвідченого головою Новокрасненської сільської ради Арбузинського району 20 грудня 2004 року, все своє майно в тому числі земельну ділянку, розташовану в межах території Новокрасненьської сільської ради ОСОБА_3 заповідав позивачу ОСОБА_2 Останній звернувся до приватного нотаріуса Арбузинського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельні ділянки.

Посилаючись на наведене ОСОБА_2 просив суд визнати за ним, як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 7,36 га (кадастрові номери НОМЕР_1 площею 7,05 га та НОМЕР_2 площею 0,31 га, розташовані в межах території Новокрасненської сільської ради Арбузинського району, які належали померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого Арбузинською державною адміністрацією 16 листопада 2004 року.

Заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2017 року позов задоволено. Визнано за позивачем в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 7,36 га розташовані в межах території Новокрасненської сільської ради Арбузинського району.

Вказане рішення районний суд мотивував тим, що у позивача відсутні інші способи захисту порушеного права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на необґрунтованість оскаржуваного рішення, яке ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1, який не приймав участі у справі, проте зазначав про порушення його прав, вказував, що він є сином спадкодавця ОСОБА_3, який саме йому 12 грудня 2005 року заповідав спірні земельні ділянки. Батько до смерті проживав разом з ним, спадщину він прийняв відповідно до вимог закону за місцем її відкриття.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі позивач та третя особа відповідно до ст. 360 ЦПК України не скористалися.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції згідно з положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України відбувся у відсутність учасників справи, які належним чином повідомлені про час та місце судового засідання (а.с.136-138).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засідання.

Частиною 1 статті 4 цього ж Кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, ч.4 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що позивач позбавлений іншого способу захисту свого порушеного права.

Проте з таким висновком не можна погодитись, оскільки він не відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 7,36 га (кадастрові номери НОМЕР_1 площею 7,05 га, НОМЕР_2 площею 0,31 га), розташовані в межах території Новокрасненської сільської ради Арбузинського району належали ОСОБА_3 (а.с. 10).

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_5 від 25 листопада 2016 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с. 8).

Із копії заповіту, посвідченого 20 грудня 2004 року головою Новокрасненської сільської ради Арбузинського району, вбачається, що ОСОБА_5 заповідав ОСОБА_2 все належне йому майно, рухоме та нерухоме з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось, в тому числі, земельну ділянку, розташовану в межах території Новокрасненської сільської ради, загальною площею 7,36 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с. 24).

Листом № 695/01-16 від 28 листопада 2016 року приватним нотаріусом позивачу надано роз'яснення, що він пропустив строк для прийняття спадщини після смерті спадкодавця та рекомендовано звернутись до суду з заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.11). Згідно наступного повідомлення нотаріуса від 20 грудня 2016 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась, відомості про відкриття спадщини іншими нотаріусами відсутні (а.с.20).

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 6 січня 2017 року інформація щодо заведення спадкової справи на майно ОСОБА_3 відсутня (а.с.23).

Як на підставу звернення до суду в позовній заяві ОСОБА_2 вказував, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3, проте в оформленні його права на спадкування нотаріусом відмовлено через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, яким є земельні ділянки.

Положеннями ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1221 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до роз'яснень викладених в п. 3 Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

На підтвердження місця відкриття спадщини позивачем надано довідку Новокрасненської сільської ради без номеру та дати про те, що ОСОБА_3 на момент підписання заповіту був зареєстрований та проживав один в селі Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області (а.с. 14). Даних про місце реєстрації спадкодавця на день його смерті на території Новокрасненської сільської ради в матеріалах справи немає.

Районний суд не навів в оскаржуваному рішенні будь-яких мотивів та висновків щодо місця відкриття спадщини. Не надав оцінку суд також і даним, які містяться в свідоцтві про смерть спадкодавця, яке досліджувалося судом і з якого слідує, що місцем смерті ОСОБА_3 є с. Імстичово Іршавського району Закарпатської області. Не встановивши місце відкриття спадщини, суд не вирішив питання щодо визначення кола спадкоємців.

В п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року вказано, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Як роз'яснено в п. 23 тієї ж Постави Пленуму Верховного Суду України що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В наведеному листі від 28 листопада 2016 року нотаріус роз'яснив позивачу, що він пропустив строк для прийняття спадщини, в зв'язку з чим може звернутись до суду з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Вказаний лист носить консультативний характер, та стосується лише питання можливого прийняття спадщини.

Відповідно до наданих нотаріусом роз'яснень, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою про надання додаткового строку на прийняття спадщини. Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 грудня 2016 року позивачу надано додатковий строк протягом двох місяців для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с. 25).

Будь-яка відмова нотаріуса в оформленні права на спадщину після набрання законної сили вказаного судового рішення про надання додаткового строку для прийняття спадщини з підстав відсутності оригіналу правовстановлюючого документу, про що зазначено в позові, чи з будь-яких інших підстав в матеріалах справи відсутня.

Більше того, рішення у даній справі ухвалено до закінчення наданого судом двомісячного строку для прийняття спадщини.

За вказаних обставин, місцевий суд не встановив, яке право позивача порушено, якими доказами таке підтверджується, чи мало місце звернення позивача до нотаріуса з заявою як про прийняття спадщини так і про оформлення права на спадщину, не навів обгрунтування свого висновку щодо неможливості захисту прав позивача у інший не судовий спосіб та які перешкоди має позивач у зверненні в установленому законом порядку до нотаріуса.

При цьому, суд також послався на наведені роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України, але обмежився лише формальним викладенням відповідного тексту, залишивши без уваги зміст вказаних роз'яснень, який полягає в тому, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання право на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Водночас, із документів доданих до апеляційної скарги вбачається, що апелянт ОСОБА_1 є сином, спадкодавця ОСОБА_3 (а.с. 52).

12 грудня 2005 року спадкодавець ОСОБА_3 склав нотаріально посвідчений заповіт на все своє майно на користь сина ОСОБА_1 (а.с. 53).

Згідно з довідкою, виданою виконкомом Імстичівської сільської ради, Іршавського району Закарпатської області ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на день смерті був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 та разом з ним проживав його син ОСОБА_1 (а.с. 56).

Відповідно до витягу із Спадкового реєстру виданого 2 червня 2018 року, зареєстрована спадкова справа за № 62509026 заведена приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Закарпатської області 2 червня 2018 року (а.с. 54).

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що оригінал правовстановлюючого документу знаходиться у апелянта, копію якого він додав до апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 1254 ЦК України заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

За вказаних обставин, позивач не довів в судовому засіданні своє право на спадкування після смерті ОСОБА_3 на час ухвалення рішення суду яке переглядається, а наведеними документами наданими апелянтом, наявність такого права спростовується.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Положеннями п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України передбачені підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що оскаржуване рішення містить недоліки передбачені наведеною процесуальною нормою, а також, ухвалюючи дане рішення судом вирішено питання про права та обов'язки ОСОБА_1, який подав апеляційну скаргу, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення - скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати, в зв'язку з чим з позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 826 грн. 80 коп. судового збору сплаченого ним, як необхідної суми відповідно до закону при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 376, 381-382 ЦПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 826 грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 10 грудня 2018 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

В.І. Темнікова

Т.В. Крамаренко