ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3555/18 Справа № 206/438/18 Категорія: 25 Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О.П. Доповідач - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 23 липня 2018 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ПАТ "НАСК "Оранта", про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 10.10.2017 року о 13 год. 40 хв. в м. Дніпро по вул. Липова на паркувальному майданчику сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль «Honda Accord», державний номер НОМЕР_1, який належить на праві спільної сумісної власності позивачу та його дружині ОСОБА_3 Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2017 року винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано водія автомобіля «Subaru Legacy», державний номер НОМЕР_2, ОСОБА_1 Цивільно-правова відповідальність власника «Subaru Legacy» на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ "НАСК "Оранта" згідно полісу № АК/6476494. 14.12.2017 року ПАТ "НАСК "Оранта" частково відшкодувало завдану відповідачем шкоду, сплативши на картковий рахунок його дружини ОСОБА_3, суму в розмірі 3383,56 грн. Розмір завданого власнику автомобіля «Honda Accord» матеріального збитку, відповідно до висновку експерта автотоварознавця від 22.12.2017 року склав 10399,90 грн. Відповідач має відшкодувати завдану ним шкоду позивачу в розмірі 7016,34 грн. (10399,90 - 3383,56). У зв'язку з пошкодженням належного йому та його дружині автомобіля, він зазнав душевних страждань. Відмова відповідача повністю відшкодувати завдану шкоду, призвела до витрачення часу та зусиль на оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди, на подання документів до страхової компанії, на проведення оглядів автомобіля, замовлення та участі у проведенні експертизи, на підготовку до судового захисту. Тобто, завданням шкоди було порушено його звичайний спосіб життя та створені незручності. Завдану йому моральну шкоду він оцінив в 2000 грн.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 7016,34 грн., моральну шкоду в розмірі 2000 грн. та судові витрати.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 23 липня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди в сумі 7016,34 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 грн., та судові витрати по справі в сумі 2109,60 грн., а всього 11125,94 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сума завданих позивачу збитків не перевищує ліміту застрахованої відповідальності відповідача, у зв'язку з чим, матеріальна шкода повинна відшкодовуватися третьою особою ПАТ "НАСК "Оранта". Крім того, позивачем не наведені обставини, за яких йому повинна бути відшкодована моральна шкода.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає указаним вимогам закону.

Судом першої інстанції установлено, що 10.10.2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Honda Accord», державний номер НОМЕР_1, під керуванням позивача ОСОБА_2, та автомобіля «Subaru Legacy», державний номер НОМЕР_2, під керуванням відповідача ОСОБА_1

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля «Honda Accord», державний номер НОМЕР_1, є третя особа ОСОБА_3, яка є дружиною позивача.

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2017 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Subaru Legacy», державний номер НОМЕР_2 на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в ПАТ "НАСК "Оранта", що підтверджується полісом № АК/6476494 від 26.07.2017 року.

Вказані обставинами визнавались учасниками справи, у зв'язку з чим у відповідності до ч.5 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Відповідно до висновку експертного дослідження автотоварознавця № 102/17 від 22.12.2017 року, сума матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику автомобіля «Honda Accord», державний номер НОМЕР_1, складає 10399,90 грн.

14.12.2017 року ПАТ "НАСК "Оранта" частково відшкодувала завдану відповідачем матеріальну шкоду, сплативши позивачу суму в розмірі 3383,56 грн.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в сумі 7016,34 грн., суд першої інстанції виходив з їх обгрунтованості та доведеності, прийшовши до висновку, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Однак, колегія суддів погодитися з такими висновками не може, оскільки суд дійшов них через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України "Про страхування").

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відповідно до статті 9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до страхового полісу № АК/6476494 від 26.07.2017 року страховиком відповідача зі страховим лімітом 100 000 грн. на момент вчинення ДТП була третя особа ПАТ "НАСК "Оранта".

Стаття 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку і ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик особи, яка завдала шкоду.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість особи, що завдала шкоди у передбаченому Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об'єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тому, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інститутустрахування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, відступивши від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційним судом встановлено, що позивач не звертався до страховика відповідача з питання виплати різниці у відшкодування матеріальної шкоди та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред'явив вимогу до відповідача.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що позивач передчасно звернувся до відповідача з вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, що не позбавляє його в подальшому звернутися до суду з такими вимогами.

Разом з тим, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди 510 грн. франшизи, оскільки це передбачено полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6476494 від 26.07.2017 року.

Згідно п.12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що позивачем не наведені обставини, за яких йому повинна бути відшкодована моральна шкода, колегія суддів вважає їх безпідставним, з огляду на наступне.

Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Під моральною шкодою розуміються витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як установлено судом, в результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль позивача, який належить йому та його дружині на праві спільної сумісної власності, на відновлення якого позивачу необхідно докласти зусиль, що в сукупності істотно змінило життєві відносини і порушило побут позивача, потягло за собою душевні хвилювання та зміну звичайного способу його життя і вимагає від нього додаткових зусиль для його організації.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним факт того, що в результаті ДТП позивачу було завдано моральної шкоди та моральна шкода має бути стягнута з відповідача, як власника транспортного засобу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2018 року в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає скасуванню з постановленням нового, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди 510 грн. франшизи, позовні вимоги у іншій частині відшкодування матеріальної шкоди залишити без задоволення, рішення в частині відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2018 року в частині відшкодування матеріальної шкоди скасувати та постановити нове.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди 510 грн. франшизи.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 у іншій частині відшкодування матеріальної шкоди - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2018 року в частині відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко