Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 361/4557/15-ц

провадження № 61-20288св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Київської області від 24 січня 2017 року у складі суддів: Іванової І. В., Сліпченка О. І., Гуля В. В.,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ надвірних будівель в натурі, знесення самовільно побудованих споруд.

Позовна заява мотивована тим, що 11 травня 2010 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області між сторонами було проведено поділ в натурі житлового будинку АДРЕСА_1 на дві окремі квартири та залишено у спільному користуванні надвірні споруди. Із часу набрання зазначеним рішенням законної сили, відповідач чинить їй перешкоди у користуванні господарськими будівлями.

У зв'язку з наведеним позивач просила суд поділити між сторонами надвірні будівлі, що є у складі домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, а саме: погріб Г, літню кухню-гараж Д, сарай Б, колодязь К, вбиральню В, огорожу N, та зобов'язати відповідача знести самовільно зведений ним сарай Є площею 15,2 кв. м та сарай Ж площею 11,7 кв. м.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 серпня 2016 року до участі у справі залучено ОСОБА_4 в якості правонаступника померлої ОСОБА_6

ОСОБА_4 поданий її матір'ю позов підтримала в частині поділу надвірних споруд, вимоги про знесення самовільних споруд просила не розглядати.

Після уточнення позовних вимог ОСОБА_4 просила поділити надвірні споруди за варіантом 2 експертизи, за яким їй виділити 47/100 часток вказаних господарських споруд: сарай Б і вбиральню В, а літню кухню-гараж Д, погріб Г - виділити відповідачу, залишити у спільному користуванні колодязь К і огорожу N.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2016 року позов задоволено.

Поділено між співвласниками господарські будівлі і споруди, що розташовані на АДРЕСА_1, у такий спосіб:

ОСОБА_4 виділено у власність із спільного майна сарай Б та вбиральню В;

ОСОБА_5 виділено у власність із спільного майна літню кухню-гараж Д та погріб Г;

колодязь К та огорожу N залишено у спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на відшкодування судових витрат 6 912,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за висновком експерта поділ господарських будівель і споруд можливий між сторонами без погіршення їх технічного стану, без порушення цілісності кожного окремого об'єкту, без зниження їх вартості і без зміни їх господарського призначення, у відповідності до наявних часток у праві власності сторін, з абсолютно несуттєвим відхиленням від розміру часток у грошовому вираженні. Найбільш доцільним варіантом такого поділу є другий.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 січня 2017 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Доказів того, що спільне володіння і користування співвласниками відповідно до рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2010 року є неможливим та припинення права на частку господарських споруд не завдасть істотної шкоди інтересам іншого співвласника, не надано.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_5, не зважаючи на те, що рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2010 року набрало законної сили, постійно чинив ОСОБА_6 перешкоди в користуванні надвірними будівлями. Співвласник ОСОБА_6 неодноразово зверталась до виконавчої служби Броварського районного управління юстиції щодо протиправних дій ОСОБА_5 та до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовними заявами про усунення перешкод в користуванні надвірними будівлями.

Висновки апеляційного суду, що сарай Б є новоствореним майном не відповідають дійсності, оскільки судовим рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2010 року встановлено, що зазначений сарай є спільною власність та виділений у спільне користування сторін. Крім того, газовий лічильник знаходиться в гаражі-літній кухні Д, який було виділено відповідачу, а електролічильник у сараї Б, який виділено їй, тому висновки апеляційного суду, що таким поділом порушуються права та інтереси іншого співвласника, є помилковим.

Також апеляційним судом не враховано висновків, викладених у постанові Верховного Суду України у справі № 6-12цс13.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_5 зазначав, що сарай Б після пожежі у 2005 році був ним відреконструйований за його власні кошти, дозволи на будівництво не отримував, тому він є об'єктом самочинного будівництва, та не може бути предметом поділу відповідно до норм статей 364, 367 ЦК України. Рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

08 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, оскільки зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що співвласниками домоволодіння, що розташоване на АДРЕСА_1у рівних частках були ОСОБА_6 і ОСОБА_5, які доводилися один одному матір'ю і сином.

З приводу користування зазначеним майном між сторонами неодноразово виникали спори, які були предметом судового розгляду.

Зокрема, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2010 року між співвласниками за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 поділено в натурі житловий будинок АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_6 частину будинку АДРЕСА_1, що складається з житлової кімнати 1-3 розміром 7,4 кв. м, житлової кімнати 1-4 розміром 10,0 кв. м, житлової кімнати 1-5 розміром 19,3 кв. м, 32/100 частини житлової кімнати 1-6 розміром 5,5 кв. м, що складає 48/100 частин житлового будинку; також виділено в користування по 1/2 частині сараю Б, вбиральні В, погребу Г, гаражу-літньої кухні Д, колодязю К, огорожі, всього вартістю 61 124,00 грн.

Виділено ОСОБА_5 частину будинку, що складається з кухні 1-2 розміром 14 кв.м, 68/100 частин житлової кімнати 1-6 розміром 11 кв. м, сіни 1-7 розміром 5-7 кв. м, котельні 1-1 розміром 8,7 кв. м, веранди 1-І розміром 16,3 кв. м, що складає 52/100 частин житлового будинку; також йому виділено в користування по 1/2 частині сараю Б, вбиральні В, погребу Г, гаражу-літньої кухні Д, колодязю К, огорожі N, всього вартістю 64 178,00 грн.

Зобов'язано ОСОБА_6 виконати будівельно-ремонтні роботи по переобладнанню виділеної частини будинку в окрему ізольовану квартиру, зокрема, влаштувати дверний проріз для організації входу в свою частину будинку у зовнішній стіні приміщення 1-6, влаштувати разом із відповідачем перегородку, площею 13,3 кв. м, в приміщенні 1-6, обладнати в своїй частині будинку окреме газо-, теплопостачання та в приміщенні 1-4 кухню;

ОСОБА_5 виконати будівельно-ремонтні роботи по переобладнанню виділеної йому частини будинку в окрему ізольовану квартиру, зокрема влаштувати перегородку, площею 8,1 кв. м, у приміщенні кімнати 1-І, влаштувати вхідний проріз у приміщенні кімнати 1-І, влаштувати разом із позивачем перегородку, площею 13,3 кв. м, в приміщенні 1-6, обладнати в своїй частині будинку окреме газо-, тепловодопостачання та в частині приміщення 1-І кухню площею 8,5 кв. м (а. с. 15-18 т. 1).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2012 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_6 перешкод у користуванні господарськими будівлями: 1/2 частиною погребу, літньої кухні-гаража, сараю (хліва) за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_6 перешкод у облаштуванні та проведенні газовідведення, газопостачання та електропостачання на належну її частину будинку АДРЕСА_1 (а. с. 11-14 т. 1).

Після поділу будинку сторони через неприязні стосунки не можуть визначитись з приводу спільного користування господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1, і тому позивач просила здійснити виділ в натурі її частки у цьому майні.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 позивача - ОСОБА_6, в якості її правонаступника до участі у справі залучено її дочку, яка прийняла спадщину на підставі заповіту - ОСОБА_4

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У частинах першій, третій статті 358 ЦК України зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється власниками за їх згодою. Кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За результатами проведення судової будівельної експертизи від 14 січня 2016 року № 13582/13583/15-43 експерт запропонував два варіанти поділу господарських споруд між співвласниками.

З висновку експерта убачається, що характеристика надвірних будівель та споруд проводилася на підставі технічного паспорта від 31 липня 2014 року. На земельній ділянці виявлені самовільно зведені будівлі та споруди, які в технічному паспорті не зазначені: прибудова до житлового будинку А-1, прибудова до літньої кухні-гаражу Д і сарай. Ці споруди при наданні варіантів розділу експертом до уваги не приймались (а. с. 112-124 т. 1).

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що сарай Б, який виділено позивачу, є новоствореним майном, оскільки після пожежі у 2005 році старий сарай Б був знищений, а відповідно до вимог статті 331 ЦК України право власності на новостворене майно не може виникати за рішенням суду.

При цьому апеляційний суд посилався на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 24 липня 2005 року, відповідно до якої встановлено, що 15 липня 2005 року в АДРЕСА_1 сталася пожежа в сараї гр. ОСОБА_5 в результаті самозапалення мікробіологічного процесу вологого сіна (а. с. 102 т. 1).

Разом з цим зі змісту цієї постанови не встановлено, що пожежа сталася саме в сараї Б, та не встановлено факту його знищення.

Крім того, відповідно до статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2010 року, яке набрало законної сили, мають преюдиційне значення для вирішення даного спору. Зокрема, цим рішенням сторонам виділено в користування по 1/2 частині саме сараю Б.

У технічному паспорті від 31 липня 2014 року на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, сарай Б також не зазначений як самочинне будівництво.

Також апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції не встановлено, чи не порушуватимуться права та інтереси іншого співвласника, оскільки сторонами не заперечувалось, що у спірних спорудах знаходяться газовий і електролічильник, тому враховуючи призначення цих споруд на даний час їх поділ є недоцільним, оскільки це створює суттєві обмеження прав співвласників та завдасть шкоди господарському призначенню майна.

При цьому апеляційний суд не звернув уваги, суд першої інстанції відповідно до вимог статті 212 ЦПК України 2004 року надав оцінку наведеним обставинам, та правильно виходив із того, що найбільш доцільним і зручним буде для сторін розділ надвірних будівель і споруд як за місцем розташуванням об'єктів, так і за їх призначенням, відповідно до 2 варіанту висновку експерта.

Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що такий поділ практично відповідає часткам сторін. У зв'язку із зменшенням частки позивача, є доцільним не стягувати з відповідача грошову компенсацію цієї різниці, оскільки на цьому не наполягала позивач і відповідних вимог не заявляла, крім того, така різниця є несуттєвою, і вона могла б розглядатись як компенсація відповідачу його необхідності перенести електролічильник при наявності у тому необхідності.

Суд апеляційної інстанції наведених обставин не врахував та помилково скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Разом із цим суд першої інстанції встановив всі обставини справи, надав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне, обґрунтоване і справедливе рішення.

Встановлені судом першоїінстанції обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані сторонами під час апеляційного розгляду.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції залишенню в силі.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 24 січня 2017 року скасувати, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик