Справа №486/1303/17 24.07.2018
Провадження №22-ц/784/1056/18
Провадження №22-ц/784/1056/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 липня 2018 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Яценко Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу № 486/1303/17 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення, яке постановив Южноукраїнський міський суд Миколаївської області під головуванням судді Волкової Ольги Іванівни у приміщенні цього суду 23 квітня 2018 року за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди в порядку регресу,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2017 р. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди в порядку регресу.

Позов мотивовано тим, що 18 листопада 2016 р. між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/0934997, за яким страховик зобов'язався відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме - автомобіля ВАЗ 2106 державний номерний знак НОМЕР_7.

06 лютого 2017 р. на перехресті а/д Т-1506 та а/д Р-75 поблизу смт. Доманівка Миколаївської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля ВАЗ 2106 державний номерний зник НОМЕР_7, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Toyota Camry, державний номерний зник НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3 Постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 лютого 2017 р. особою, винною у настанні дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_1

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» сплатила на користь потерпілої особи страхове відшкодування у сумі 36 691 грн. 04 коп. Виплата здійснена на підставі заяви про настання страхового випадку від 09 лютого 2017 р. та страхового акту №UA011/L01/01 від 20 лютого 2017 р.

Оскільки відповідач письмово не повідомив позивача про настання страхової події протягом трьох робочих днів, то після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь завдану майнову шкоду в розмірі 36 691 грн. 04 коп. та витрати на оплату судового збору.

Сторони в судове засідання не з'явилися.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 квітня 2018 р. в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що факт настання страхового випадку у даній справі ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; і позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, а тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке у своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «ПЗУ Україна вказує, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, а тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим що суд невірно застосував положення підпунктів 33.1.1, 33.1.2, 33.1.3 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому помилково зробив висновок про те, що неповідомлення страхувальника про факт дорожньо-транспортної пригоди не є достатньою підставою для задоволення регресної вимоги.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала ( ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні або іншій особі визначену у договорі грошову суму, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Як передбачено п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, 18 листопада 2016 р. між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АК/934997), відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль ВАЗ 2106 державний номерний зник НОМЕР_7 (а.с.5)

Постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 лютого 2017 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу.

Вказаною постановою суду встановлено, що 06 лютого 2017 р. близько 17 год. 50 хв. ОСОБА_1, керуючи автомобілем ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_7, на перехресті автодороги Р-75 та на 176 км +350 м, не вибрав безпечної швидкості у темну пору доби, порушив вимоги дорожнього знаку 2.1.4.10, не надав перевагу у русі автомобілю TOYOTA Camry, державний номерний знак НОМЕР_3, який рухався по кільцевій дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення, автомобілі отримали механічні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.1, 12.2, 12.3, 16.14 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП - порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів (а.с.6).

Відповідно до ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена ця постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто вказаною постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 лютого 2017 р. встановлено вина ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, внаслідок якого автомобілі ВАЗ 2106 державний номерний зник НОМЕР_7, та TOYOTA Camry, державний номерний знак НОМЕР_3, отримали механічні пошкодження.

Таким чином, 06 лютого 2017 р. стався страховий випадок за участю застрахованого транспортного засобу, винним у якому визнано водія цього автомобілю ОСОБА_1

06 лютого 2017 р. ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку по договору страхування, що мав місце 06 лютого 2017 р. (а.с.7-11).

Відповідно до звіту № SOS-5 про оцінку вартості збитків, заподіяння пошкодження транспортного засобу вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складає 39876,95 грн. (а.с.12-17).

Згідно з ремонтною калькуляцією №35-17 від 06.02.2017 загальні витрати на ремонт автомобіля TOYOTA Camry д.н.з НОМЕР_3 визначено у розмірі 58673,99 грн. (а.с.21-28).

Згідно розрахунку страхового відшкодування до страхового акту №UA011/L01/01 від 20 лютого 2017 р., договір страхування (поліс) №АК934997, розмір страхового відшкодування визначено в сумі 36691,04 грн.

Відповідно до страхового акту №UA011/L01/01 від 20 лютого 2017 р. дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 06 лютого 2017 р. за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_7 та внаслідок якої автомобіль TOYOTA Camry, державний номерний знак НОМЕР_3, отримав механічні пошкодження, визнано страховим випадком, загальний розмір страхового відшкодування визначено в сумі 36691 грн. 04 коп. та прийнято рішення про нарахування та виплату страхового відшкодування у розмірі 36691грн. 04 коп. на виконання умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АК/934997) (а.с.30).

01 лютого 2017 р. позивачем на виконання умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АК/934997) ОСОБА_4 проведено виплату страхового відшкодування у розмірі 36691 грн. 04 коп., що підтверджується платіжним дорученням №1493. (а.с.31)

Як вбачається з матеріалів справи та, зокрема, підтверджується регресною вимогою у справі ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулося до ОСОБА_1 з вимогою про відшкодування в порядку регресу суми страхової виплати, оскільки всупереч вимогам пп. 33.1.4 ч.33.1 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», останній не повідомив ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про настання страхового випадку, чим порушив умови договору страхування.

Одним із обов'язків страхувальника в силу п. 6 ч. ст. 989 ЦК України є обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін до ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку із чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди, був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди, внесені не були.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП.

Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

У даній справі факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; і позивач визнав випадок страховим, добровільно сплативши страхове відшкодування, а тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке у своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 р. у справі № 6-284цс15.

За такого суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно застосував норми права, що їх регулюють, правові висновки Верховного Суду України та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення регресного позову.

Доводи позивача про те, що неповідомивши протягом трьох робочих днів з дня настання ДТП страховика про настання страхового випадку, ОСОБА_1. порушив вимоги закону, судом не приймаються до уваги, оскільки сам по собі факт такого неповідомлення водієм забезпеченого транспортного засобу за умови здійснення повідомлення страховика іншим учасником ДТП, не свідчить про те, що неінформованість страховика щодо настання ДТП призвела до неможливості встановлення ним обставин пригоди та, як наслідок - здійснення у зв'язку з таким необґрунтованої страхової виплати.

Колегія суддів відхиляє аргументи позивача в апеляційній скарзі про те, що суд не застосував правові позиції Верховного Суду України у постановах по справі № 6-186цс16 від 30 березня 2016 р. та № 753/16740/15 від 30 травня 2017 р.

Так, у постанові по справі № 6-186цс16 від 30 березня 2016 р. сформульована наступна правова позиція: підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлено законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Отже, з огляду на зміст наведених правових норм можна зробити висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника.

Разом з тим за наявності підтверджених документально поважних причин відсутності такого повідомлення підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає.

Така правова позиція не суперечить правовій позиції, висловленій по справі № 6-284цс15.

Постанова Верховного Суду України від 30 травня 2017 р. у справі № 753/16740/15 не містить правової позиції.

Оскільки у зазначених позивачем постановах Верховним Судом України не вказано на відступлення від правової позиції, висловленої у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15, а крім того, насамперед підкреслено, що можливість задоволення регресного позову до страхувальника або водія, який керував застрахованим транспортним засобом, і які не повідомили страховика у визначені законом строки про дорожньо-транспортну пригоду, пов'язано з тим, що наслідком такого невиконання обов'язків страхувальника або водія є здійснення страховиком необґрунтованої страхової виплати. Однак, позивач на такі обставини не посилається.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому в силу положень ст. 375 ЦПК України не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381, 382 ПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» залишити без задоволення, рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

________________________________________________

Повний текст постанови складений 24 липня 2018 року