Справа № 500/6984/17
Провадження № 2/500/11/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2018 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Адамова А.С.,

за участю секретаря - Нікітіної Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

13.12.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами, якими (з урахуванням уточнення) просить суд визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельні ділянки площею 2,29 та 0,48 гектарів, які розташовані на території Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Свої вимоги мотивує тим, що приватним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після померлого ОСОБА_2, у зв'язку із тим, що відсутні докази про постійне проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою, а також звернення щодо прийняття спадщини не було здійснено своєчасно, тобто до 29.04.2017р.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі.

У судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_3 (орендар земельної ділянки, що належала померлому), ОСОБА_4 (колишня дружина померлого), які пояснили, що дійсно позивач проживав постійно зі своїм батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, більш ніж пів року та на момент смерті.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_2, виданого 10.10.2002 року Муравлівською сільською Радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10-12-110, власником земельних ділянок площами 2,29 та 0,48 гектарів, які розташовані на території Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, є ОСОБА_2.

Вказане також підтверджено листом Міськрайонного управління у Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 08.02.2018 року за №385/126-18.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_3 від 02.11.2016 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті ОСОБА_2, згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входять земельні ділянки площею 2,29 та 0,48 гектарів, які розташовані на території Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За життя ОСОБА_2 заповіт не залишив, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №584 від 27.10.2017р.

Спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_2 відповідно до ст.1261 ЦК України, став його син ОСОБА_1, що підтверджено свідоцтвом про народження НОМЕР_4 від 17.07.1995р.

Спадщину після смерті батька ОСОБА_2 прийняв фактично син ОСОБА_1, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, проживав разом зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено показами свідків.

Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_2 відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Інших спадкоємців немає.

Згідно листа приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Апреленко Р.І. №322/01-16 від 14.09.2017, ОСОБА_1 роз'яснено про пропущений ним строк прийняття спадщини та повідомлено про відсутність доказів про постійне його проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою та роз'яснено про необхідність звернутися до суду.

Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України розгляд справ про встановлення факту віднесено до компетенції суду.

Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

За позицією Верховного Суду України, викладеною в абз.2 п.2 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.08 року до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Так, факт проживання позивача з батьком ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1 а саме на день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1, підтверджують допитані в судовому засіданні свідки та зібрані у справі докази, їх належна оцінка.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265, 315 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_2) до Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (код 04378557, юридична адреса: 68652, Одеська область, Ізмаїльський район, с. Муравлівка, вул. Кутузова, №17) про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, АДРЕСА_1, а саме на день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на:

земельну ділянку площею 2,29 гектарів, яка розташована на території Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_2, виданий 10.10.2002 року Муравлівською сільською Радою народних депутатів, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10-12-110);

земельну ділянку площею 0,48 гектарів, яка розташована на території Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_2, виданий 10.10.2002 року Муравлівською сільською Радою народних депутатів, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10-12-110).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: А.С.Адамов