_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/6460/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

судді Пучкової І.М.

за участю секретаря судового засідання Бродецької Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

09.11.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до відповідачів про стягнення боргу сумі 2282275,50 грн., посилаючись на те, що 03.07.2014 р. було завершено відбудову нежитлового приміщення автомийки по вул. 25 Чапаївськой дивізії, №11В, у м. Одесі, та підведенні всі комунікації до приміщення. Між ним та ОСОБА_2 була усна домовленість, відповідно до якої ОСОБА_2 займався реєстрацією та оформленням права власності на зазначений обєкт нерухомості, та оформлення права власності на ОСОБА_5 та ОСОБА_1 10 листопада 2014 р. йому стало відомо, що нежитлове приміщення автомийка за адресою: вул. 25 Чапаївська дивізія (на цей час вул. Інгнезі), №11В, у м. Одесі, зареєстровано, але право власності оформлено лише на ОСОБА_5 щодо обставин та причин порушення домовленості, ОСОБА_2 пояснив, що з причин зменшення витрат на реєстрацію обєкта та оформлення права власності, воно було оформлено тільки на ОСОБА_5, він гарантував всі подальші дії щодо реалізації права на зазначений обєкт нерухомості робити спільно. З цих підстав, ОСОБА_2 написав розписку від 10 листопада 2014 року, де визнав, що 50 відсотків нежитлового приміщення автомийки по вул. 25 Чапаївськой дивізії (на цей час вул. Інгнезі), №11В, у місті Одесі, належить ОСОБА_1, та гарантував спільно визичатися у вартості та продажу цього обєкта нерухомості в серпні 2016 року. Відповідно до договору купівлі-продажу від 14.07.2016 року, право власності на вказане майно передано ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01.10.2018 року цю цивільну справу передано за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 29.10.2018 року справу прийнято до провадження.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не надав.

Представник відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судовому засіданні просив відмовити у задоволені позовної заяви, посилаючись на те, що у позивача борговий спір виник лише з ОСОБА_2, суду не надано жодного документа, який би підтверджував боргові зобовязання між ними та позивачем.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, вислухавши пояснення у справі, суд дійшов висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 10.11.2014 року ОСОБА_2 написав ОСОБА_1 розписку про те, що він підтверджує, що 50 % вартості автомийки по вул. 24 Чапаївській дивізії, 11В, у м. Одесі, належить ОСОБА_1 Всі питання щодо вартості, продажу та реалізації цієї автомийки зобовязується проводити разом з ОСОБА_1

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з приписів ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі і на підтвердження його укладення та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками,у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)у строк, та в порядку, що встановлені договором.

З огляду на зазначені норми цивільного законодавства за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджує як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Тобто, розписка - це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи. Крім того, розписка має також містити дату отримання коштів.

Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс 15, де зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів.

Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою.

З оглянутої судом розписки від 10.11.2014 р., яка надана позивачем, вбачається, що відповідач підтверджує, що 50 % вартості авто мийки по вул. 24 Чапаївській дивізії, 11В, у м. Одесі, належить ОСОБА_1 Всі питання щодо вартості, продажу та реалізації автомийки зобовязується проводити разом з ОСОБА_1

Отже, судом встановлено, що надана позивачем розписка не містить факту та дати отримання відповідачами грошових коштів та не містить зобов'язання про їх повернення.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що розписка від 10.11.2014 року не відповідає вимогам щодо укладення договору позики, оскільки, як в момент підписання розписки та раніше, грошові кошти не були передані жодному з відповідачів.

Таким чином, суд, встановивши справжню правову природу розписки, дійшов висновку, що укладення між сторонами договору позики не відбулося.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, суд уважає, що позовні вимоги про стягнення боргу не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і не підтверджуються належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача, тобто ситягненню з відповідачів не підлягають.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 610, 611, 625, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 61, 88, 174, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу у розмірі 2282275,50 грн. відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Пучкова І. М.