ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/185/18 Справа № 195/504/18 Суддя у 1-й інстанції - Кондус Л.А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів: Каратаєвої Л.О., Деркач Н.М.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

17 квітня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті батька -ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що її батько, ОСОБА_4, раптово помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, в с. Високе, Томаківського району Дніпропетровської області. Після смерті батька відкрилася спадщина на належне йому майно. До дня смерті батька вона з ним постійно підтримувала родинні стосунки. В січні 2018 року вона приїздила до Приватного нотаріуса Томаківського нотаріального округу Дніпропетровської області Рудого М.Є., щоб подати заяву про прийняття спадщини, але в цей час його не було на місці. Далі в кінці місяця вона захворіла і не змогла звернутись до нотаріуса. На початку лютого 2018 року вона звернулася до нотаріуса з наміром прийняти спадщину. Однак з'ясувалося, що нею було пропущено строки для прийняття спадщини, передбачені ч. 1 ст. 1270 ЦК, а саме шість місяців від моменту відкриття спадщини. У зв'язку з чим листом за вих. № 228/02-14 від 30.03.2018 року, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене нерухоме майно. Позивач вважає, що строк для прийняття спадщини пропущено нею з поважних, незалежних від її волі та її волевиявлення, причин, а саме через хворобу (а.с.2-3).

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задоволенні.

Визначено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, додатковий строк тривалістю в два місяці, з моменту набрання судовим рішенням законної сили, для подання нею заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті її батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Також вирішено питання щодо судових витрат. (а.с.65-68).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі (а.с.73-79) .

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть спадкодавця ОСОБА_4, серії НОМЕР_1, виданого Томаківським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, останній дійсно помер ІНФОРМАЦІЯ_3, актовий запис № 206 від 02.08.2017 року.

Ступінь родинного зв'язку позивача у справі зі спадкодавцем ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_2 та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3, де вона змінила прізвище з «ОСОБА_5» на «ОСОБА_5».

Зі смертю ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне йому на праві приватної власності майно.

Приватний нотаріус відмовив позивачу у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, оскільки нею пропущений строк для її подачі, передбачений ч.1 ст. 1272 ЦК України, що підтверджується доданим роз'ясненням приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Рудого М.Є. вих. № 228/02-14 від 30.03.2018 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції, виходив із того, що позивач пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважної причини, надавши відповідні докази свого бажання подати заяву про прийняття спадщини, та своєї хвороби, а тому є всі належні підстави для задоволення позовних вимог.

Вказані висновки суду відповідають нормам матеріального та процесуального права й ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини із поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

За диспозицією вказаної норми закону, у разі встановлення поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини, суд визначає додатковий строк спадкоємцю, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування"роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачка є донькою ОСОБА_4 (а.с.6), який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданого Томаківським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.5).

Після смерті батька ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне йому на праві приватної власності майно.

Приватний нотаріус відмовив позивачу у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, оскільки нею пропущений строк для її подачі, передбачений ч.1 ст. 1272 ЦК України, що підтверджується доданим роз'ясненням приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Рудого М.Є. вих. № 228/02-14 від 30.03.2018 року (а.с.7).

Також вбачається, що згідно повідомлення приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Рудого М.Є. від 24.04.2018 року № 340/02-14, та з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 51683100 від 24.04.2018 року, після смерті ОСОБА_4 була заведена спадкова справа № 232/2017, копія якої направлена на адресу суду і знаходиться в матеріалах справи.

Відповідно до копії спадкової справи вбачає, що до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4, зверталися в грудні 2017 року відповідачі у даній справі. (а.с.14-31)

Крім того, судом було встановлено, що приватний нотаріус Томаківського районного нотаріального округу Рудий М.Є. перебував у відпустці у період з 22 січня по 26 січня 2018 року (а.с.41).

А відповідно до інформації наданої КЗ "Томаківський ЦПМСД" від 10.04.2018 року № 114, позивачка хворіла в період з 25 січня 2018 року по 02 лютого 2018 року, з 2016 троку знаходиться на обліку у сімейного лікаря з гіпертонічною хворобою (а.с.57).

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, суд 1 інстанції в достатньо повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і дійшов правильного висновку, що позивачка пропустила строк подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини з поважних причин та ухвалив обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, яке відповідає вимогам закону.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд 1 інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої заперечення проти позову та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: