Справа № 368/1311/18
Провадження № 2/368/580/18
Рішення

Іменем України

"07" листопада 2018 р. м. Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючий: суддя Закаблук О.В.

При секретарі: Салій Я.С.

За участі сторін:

Позивачка: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право житловим приміщенням, суд, -

В С Т А Н О В И В :

14.09.2018 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право житловим приміщенням, що втратила право житловим приміщенням, в якій позивачка просила суд винести рішення, на підставі якого:

1. Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим будинком, та зняти його з реєстрації за адресою: Київська область, Кагарлицький район, с. Тернівка, вул. Шевченка, будинок № 6;

2. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКП НОМЕР_1, судові витрати.

Свої позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 в мотивувальній частині позовної заяви обґрунтовує наступним:

ОСОБА_1 (далі-Позивач) та ОСОБА_2 (далі-Відповідач) було укладено шлюб.

Подружнє життя з Відповідачем у Позивача не склалося, оскільки як виявилось згодом їхні характери є зовсім різними, погляди Позивача та Відповідача на подружнє життя не співпадали. Позивач та Відповідач не могли знайти порозуміння. Враховуючи вищезазначені обставини спільне проживання Позивача та Відповідача як подружжя стало неможливим. У звязку з чим згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 07.04.2015 р. шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано.

Позивач є власником житлового будинку, що розташований за адресою Київська область, Кагарлицький район, с. Тернівка, вул. Шевченка, 6.

Відповідно до довідки Ліщинської сільської ради №358 від 03.09.2018 року у зазначеному будинку зареєстрований ОСОБА_2, тобто Відповідач.

Відповідач починаючи з 2015 роки, ще до розірвання шлюбу з Позивачем, тобто вже трьох років не проживає у будинку, який належить Позивачу.

Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України є всі підстави для визнання Відповідача таким, що втратив право на користування житлом, а саме будинком, що розташований за адресою Київська область, Кагарлицький район, с.Тернівка, вул. Шевченка, 6, оскільки він не проживає у будинку протягом одного року.

При цьому, Позивач як власник будинку, має право звернутись до суду із позовною заявою про визнання Відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності.

Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України Позивач як власник майна має права безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи.

Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України у разі створення перешкод у користуванні власністю Позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме усунення перешкод в користуванні майном та визнання Відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Реєстрація Відповідача у будинку перешкоджає Позивачу у володінні та розпорядженні її власністю.

Таким чином, Відповідача слід визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, висилити та зняти з реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, у разі визнання Відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» він підлягає зняттю з реєстрації.

28.09.2018 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

22.10.2018 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу, на підставі якої відкрито провадження, прийнято процесуальне рішення про проведення слухання справи в порядку загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого судового засідання на 09 год. 00 хв. 07.11.2018 року.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 07.11.2018 року, позивачка ОСОБА_1 позов уточнила, та просила не стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її користь понесені судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп. сплаченого судового збору, в решті, - позов підтримала.

Підтвердила той факт, що відповідач не проживає з нею вже понад п»ять років, - пішов з сім»ї.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 07.11.2018 року, відповідач ОСОБА_2 уточнений позов визнав, йому було роз»яснено судом в судовому засіданні процесуальні наслідки визнання позову, які йому зрозумілі.

На запитання суду відповів, що вже понад п»ять років не проживає з позивачкою, проживає ІНФОРМАЦІЯ_3 а, на даний час між ним та позивачкою існують тривалі неприязні відносини, у будинку позивачки ніяких його речей немає, так як він їх забрав відразу ж після того, як полишив спільно проживати з позивачкою, він не заперечував проти зняття з реєстрації з житлової площі, яка належить позивачці, але раніше не було нагоди.

Визнання відповідачем ОСОБА_2 позову у підготовчому судовому засіданні дає змогу суду застосувати положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Отже, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд приходить до висновку щодо можливості винесення судового рішення по результатам підготовчого судового засідання, не призначаючи судове засідання до основного судового розгляду по суті.

Суд, вислухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення уточненого позову, шляхом винесення судового рішення, обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред»являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, як позивачка, так і відповідач зареєстровані та проживають в ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно, з огляду на місцепроживання позивача, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, як суду першої інстанції загальної юрисдикції на підставі ч. 1 ст. 27 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні.

Позивачем по даній справі є громадянка України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженка села Булаєшти Оргеєвського району, Молдова, паспорт громадянки України серії СМ 168360, виданий 5 квітня 2000 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: 09260, Київська область, Кагарлицький район, с. Тернівка, вул. Шевченка, будинок № 6.

Відповідачем по справі є громадянин України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_7, паспорт громадянина України серії СМ 376095, виданий 02 листопада 2001 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаійний номер НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: 09260, Київська область, Кагарлицький район, с. Тернівка, вул. Шевченка, будинок № 6, фактично, проживаючий за адресою: 09260, Київська область, Кагарлицький район, с. Тернівка, вул. Вишнева, 64 а.

Позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що розташований за адресою: 09260, Київська область, Кагарлицький район, с. Тернівка, вул. Шевченка, 6.

Відповідно до довідки Ліщинської сільської ради № 358 від 03.09.2018 року у зазначеному будинку зареєстрований ОСОБА_2, тобто Відповідач.

Відповідач ОСОБА_2, починаючи орієнтовно з 2013 року, ще до розірвання шлюбу з Позивачкою ОСОБА_1, тобто вже близько 5 ти років не проживає у будинку, який належить Позивачці ОСОБА_1, не підтримує з нею відносин, його речей в будинку немає.

Застосування до вищевказаних фактичних обставин справи, встановлених в судовому засіданні, норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 2 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності.

Згідно ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист усіх суб»єктів права власності.

Враховуючи вищевказані положення Основного Закону України, - Конституції України, та норм матеріального права, - ЦК України, позивачка ОСОБА_1, як законний власник майна має право безперешкодно користуватися своєю власністю у вигляді житлового будинку, так як таке право гарантується державою шляхом судового захисту права власності від порушень з боку інших осіб ( як фізичних, так і юридичних).

Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, що і зроблено позивачкою шляхом подання позовної заяви до суду щодо усунення перешкод у користування майном, яке належить їй на праві приватної власності.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку, проте, проте, ці норми матеріального права стосуються збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми наймачами житла в державному житловому фонді.

Збереження права користування в разі тимчасової відсутності фізичної особи передбачене також і щодо приватного житлового фонду.

Проте, згідно п. 5 ППВС України № 2 від 12.04.11985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.

Відповідно, враховуючи вищевказану норму права, суд застосовує до даного спору норми цивільного законодавства, - норму ЦК України, зокрема, ст. 391, 405 ЦК України.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Однак, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, відповідач по справі, - ОСОБА_2 не проживає у будинку, який належить на праві приватної власності позивачці ОСОБА_1 орієнтовно з 2013 року, (близько 5 ти років).

Далі, згідно п. 10 ППВС України № 2 від 12.04.11985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» на ствердження вибуття особи на постійне місце проживання суд може брати до уваги будь які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім»ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на не визначений строк, тощо).

З огляду на фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та норми права, вказані вище судом, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 втратив своє право на користування житловим приміщенням, - будинком, який належить позивачціЛісник ОСОБА_3, внаслідок відсутності відповідача за даною житловою площею без поважних причин понад один рік, та вибуттям відповідача на інше місце проживання.

Так як на житловій площі позивачки ОСОБА_1 зареєстрований відповідач ОСОБА_2, у позивачки виникають проблеми щодо користування будинком, - щодо оформлення субсидії на сплату комунальних послуг, суттєво обмежується її право власності в частині користування, розпорядження, чим об»єктивно порушуються права позивачки ОСОБА_1, як власника будинку.

Як встановлено в судовому засіданні, між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 не укладався договір найму житлового приміщення, що і дає підстави суду застосувати положення ст. 391 ЦК України.

Також суд при вирішенні даного спору керувався правовою позицією Верховного суду України в справі № 6 92цс15, в якій зокрема, зазначено наступне, - передбачений статтею ст. 391 ЦК України спосіб захисту усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Окрім того, слід зазначити, що у відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 p. N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 p., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції вбачається, що зазначеними актами закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов»язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов»язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача.

В матеріалах справи містяться:

- квитанція № 23925179 1 від 14 вересня 2018 року, яка засвідчує той факт, що позивачкою ОСОБА_1 Борисівнолю при подачі позовної заяви сплачено 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору.

Проте, позивачка ОСОБА_1 позов уточнила, шляхом звуження об»єму позовних вимог, та просила суд не стягувати понесені нею судові витрати з відповідача ОСОБА_2, а тому судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. слід залишити за позивачкою.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», 3, 15, п. 2 ч. 1 ст. 208, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Уточнений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право житловим приміщенням, - задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_8, Молдова, паспорт громадянкою України серії СМ 168360, виданий 5 квітня 2000 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованою за адресою: 09260, Київська область, Кагарлицький район, с. Тернівка, вул. Шевченка, будинок № 6, у користуванні житловим будинком, який розміщено за адресою: 09260, Київська область, Кагарлицький район, с. Тернівка, вул. Шевченка, будинок № 6, шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_7, паспорт громадянина України серії СМ 376095, виданий 02 листопада 2001 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаійний номер НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: 09260, Київська область, Кагарлицький район, с. Тернівка, вул. Шевченка, будинок № 6, фактично проживаючого за адресою: 09260, Київська область, Кагарлицький район, с. Тернівка, вул. Вишнева, 64 а, таким, що втратив право користування житловим будинком, який розміщено за адресою: 09260, Київська область, Кагарлицький район, с. Тернівка, вул. Шевченка, будинок № 6, та зняття його з реєстрації.

пеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.