ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/876/17
Провадження № 22-ц/4820/69/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Кошельника В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2017 року (суддя - Палінчак О.М.) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення пені за час прострочення аліментів,

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом у якому просив стягнути з ОСОБА_5 на свою користь неустойку за прострочення сплати аліментів.

Позов мотивовано тим, що з 24.07.2005 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці по цивільній справі №2-6445/05 шлюб між сторонами розірвано. Вказане рішення набрало законної сили 05.12.2005 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_6. Заочним рішенням Вінницького міського суду від 26.09.2014 року припинено стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5, цим же рішенням стягнуто аліменти з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

06.03.2015 року головним державним виконавцем першого міського відділу ДВС Хмельницького МУЮ відкрито виконавче провадження по стягненню аліментів з ОСОБА_5

Однак, відповідач ухилялася від належного виконання рішення суду, протягом 2014-2016 року аліменти на утримання доньки не сплачувала належним чином, лише в червні 2016 року нею була сплачена заборгованість по аліментам за період з жовтня 2014 року по червень 2016 року у розмірі 15 845 грн. 17 коп.

З урахуванням викладеного, позивач на підставі статті 196 СК України просив суд стягнути з відповідача на його користь неустойку по сплаті аліментів у розмірі 4785,30 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким його позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з жовтня 2014 року відповідач ОСОБА_5 проживає закордоном, з того часу аліменти не сплачувались. Вважає, що заборгованість по сплаті аліментів за спірний період виникла з вини відповідачки, поштові перекази, які направлялися за період з жовтня 2014 по червень 2016 року на його адресу, не містили адресу відправника, призначення платежу, вони відправлені з відділення зв'язку м. Вінниці, хоча відповідач жодним чином не повідомляла про довірену особу, яка буде здійснювати сплату аліментів. Зазначає, що не отримував вказаних коштів, так як вони надходили від невідомої особи, в подальшому були повернуті за зворотною адресою.

Апелянт ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.05.2005 року. Шлюб між ними розірвано 06.12.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області.

ОСОБА_4 є батьком, а ОСОБА_5 є матір'ю неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 25.01.2006 року.

Заочним рішенням Вінницького міського суду від 26.09.2014 року припинено стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5, цим же рішенням стягнуто аліменти з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 07.10.2014 року.

06.03.2015 року головним державним виконавцем першого міського відділу ДВС Хмельницького МУЮ відкрито виконавче провадження по стягненню аліментів з ОСОБА_5

Із довідки-розрахунку про розмір утвореної заборгованості по аліментам вбачається, що за період з 07.10.2014 року по червень 2006 року загальний розмір заборгованості складав 15 845 грн. Зазначену суму заборгованості ОСОБА_5 внесено на депозитний рахунок державної виконавчої служби для подальшого перерахування стягувачу. Станом на 01.06.2016 року заборгованість по аліментам відсутня. Крім того із зазначеної довідки вбачається, що згідно наданих боржником ОСОБА_5 квитанцій за спірний період виникнення заборгованості, перерахування боржником аліментів здійснювалось але стягувачем не отримувались (а.с.12).

Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Згідно зі ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про стягнення пені по аліментах має значення винна платника аліментів щодо ухилення від їх сплати.

Як вбачається із матеріалів справи, за період з жовтня 2014 року по червень 2016 року боржником ОСОБА_5 щомісячно на адресу позивача поштовими переказами направлялися аліменти на утримання доньки в розмірі визначеному рішенням суду. Майже у всіх поштових переказах призначення платежу зазначалось аліменти, однак ОСОБА_4 грошові кошти за такими поштовими переказами не отримував, у зв'язку з чим вони поверталися відправнику.

Зважаючи на зазначене, висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позовних вимог є правильним, оскільки вини платника аліментів щодо ухилення від їх сплати не вбачається.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують,фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення ( рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 листопада 2018 року.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк