ПОСТАНОВА

Іменем України

02.08.2018року м. Кропивницький

Справа № 392/629/17

Провадження № 22-ц/781/1227/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

ОСОБА_1 (головуючий, суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря судового засідання Тимошенко Т.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_4,

відповідачі: Маловисківська районна державна адміністрації Кіровоградської області, відділ у Маловисківському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області

особа, яка подала апеляційну скаргу селянське (фермерське) господарство «Коробейко Василь Іванович»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу селянського (фермерського) господарства «Коробейко василь Іванович» на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області (суддя Кавун Т.В.) від 16 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

21 квітня 2017 року ОСОБА_4, від імені якого діяв адвокат ОСОБА_5, звернулася до суду з позовом до Маловисківської районної державної адміністрації, відділу у Маловисківському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області та просив визнати за нею право на земельну частку (пай), площею 7,40 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Плетеноташлицької сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області.

Позов обґрунтовано тим, що в період з 22 січня 1997 року по 6 травня 1998 року позивач перебував у трудових відносинах з ВАТ «Ташлицьке» та являвся його акціонером, власником 287 іменних акцій. 21 серпня 1997 ВАТ отримало державний акт на право колективної власності на землю. Як член сільськогосподарського товариства, вона мала право на земельний пай, але її не було включено до списків, які є додатком до державного акту на землю і на його імя сертифікат на право на земельну частку (пай) не виготовлявся. Посадові особи ВАТ неодноразово обіцяли виправити допущену помилку аж до часу припинення товариства.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 16 травня 2017 року позов задоволено. Суд визнав за ОСОБА_4 право на земельну частку (пай), площею 7,40 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Плетеноташлицької сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, у землі, яка перебувала у колективній власності ВАТ «Ташлицьке».

Рішення суду мотивовано тим, що на час паювання земель колективної власності ВАТ «Ташлицьке» ОСОБА_4 являлася власником 287 звичайних акцій цього товариства і перебувала з ним у трудових відносинах, а тому, відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарських підприємств і організацій», вона мала право на земельну частку (пай).

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Селянське (фермерське) господарство «Коробейко Василь Іванович» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції вирішив питання про права і інтереси СФГ «Коробейко Василь Іванович», оскільки судове рішення стало підставою для припинення договору оренди землі, укладеного у червні 2011 року між Маловисківською РДА та СФГ «Коробейко Василь Іванович» в частині оренди земельної ділянки № 346 площею 6,36 га, кадастровий номер :02:001:0346. СФГ «Коробейко Василь Іванович» вважає, що суд невірно встановив, а позивач не довів, що він являвся акціонером ВАТ «Ташлицьке». У звязку з цим висновок суду про належність позивачу права, на захист якого він предявив позов, є помилковим. Суд не врахував сплив позовної давності, питання про її поновлення не вирішував, а обставин, які б вказували на її переривання чи зупинення, встановлено не було.

Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить закрити апеляційне провадження у справі. Доводи апеляційної скарги про недоведеність належності позивача до числа членів ВАТ «Ташлицьке» вважає безпідставними. Щодо позовної давності, то ОСОБА_4 зазначила, що являючись власником іменних акцій вона вважала, що має право на земельний пай, який вирішила отримати у 2017 році і лише тоді дізналася про необхідність звернення до суду. Також вона вважає, що суд не вирішував питання про права СФГ «Коробейко Василь Іванович» так, як визнавши за позивачем право на земельний пай, суд не вирішував питання про виділення їй конкретної земельної ділянки. Питання виділення земельного паю на місцевості вирішувалося Маловисківською районною державною адміністрацією на підставі оскаржуваного рішення суду. Крім того, не витребуванні земельні ділянки передавалися в оренду до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на землю.

Учасники справи, повідомлені належним чином про час. дату та місце розгляду справи, у судове засідання суду апеляційної інстанції не зявилися. Представник СФГ «Коробейко Василь Іванович» - адвокат ОСОБА_6 подала письмове клопотання про розгляд справи у її відсутності.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У звязку з неявкою всіх учасників справи та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно ч.ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив такі обставини:

з 13 квітня 1979 року по 6 травня 1998 року ОСОБА_4 перебувала у трудових відносинах з нісіннєє ВАТ «Ташлицьке», працюючи на посадах доярки а згодом на посаді сторожа.

21 серпня 1997 року ВАТ «Ташлицьке» отримало Державний акт на право колективної власності на землю, серія КР МВ 19.

7 квітня 2006 року скасовано державну реєстрацію ВАТ «Ташлицьке».

Апеляційний суд додатково встановив такі обставини:

ОСОБА_4 являлася власником 287 акцій ВАТ «Ташлицьке» (с. Плетений Ташлик Маловисківського району Кіровоградської області) на загальну суму 7175000 карбованців, що підтверджується сертифікатом іменних акцій серія 01-ВИ № 278 (а.с. 19) а також довідкою ВАТ «Ташлицьке» від 14 квітня 1998 року № 722/04/98 (а.с. 11).

1 липня 2010 року ВАТ «Ташлицьке» припинилося про що зроблено відповідний запис № 3000613 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://online.minjust.gov.ua).

26 травня 2011 року між Маловисківською районною державною адміністрацією та СФГ «Коробейко Василь Іванович» укладено договір оренди землі згідно умов якого Маловисківська районна державна адміністрація (орендодавець за договором) передала СФГ «Коробейко Василь Іванович» (орендар за договором) земельні ділянки загальною площею 106 га в оренду строком на десять років (а.с. 69 - 73). Згідно плану (схемі) земельних ділянок 9а.с. 74), їх номерами: з № 346 по № 368 та з № 373 по № 376.

На підставі цього договору оренди 22 лютого 2016 року було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за СФГ «Коробейко Василь Іванович» право оренди земельної ділянки площею 6,3647 га з кадастровим номером: :02:001:0346 (а.с. 76).

Розпорядженням голови Маловисківської районної державної адміністрації від 19 грудня 2017 року № 488-р виключено земельну ділянку № 346, кадастровий номер :02:001:0346 згідно схеми поділу по ВАТ «Ташлицьке» з договору оренди землі.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до частин 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої не відповідає.

Пунктом 1 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» передбачено добровільність передачі земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції, виходячи з того, що земля повинна належати тим, хто її обробляє.

Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Пунктом 2 цього ж Указу передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Аналіз вказаних нормативно-правових актів та розяснень Пленуму ВС України дає підстави для висновку про те, що право колективної власності на землю та право та земельну частку (пай) мають громадяни України, які являлися члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Тобто право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов:

1) перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, кооперативу або акціонерного товариства;

2) отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю;

3) включення особи до списку, доданого до цього акта.

Суд першої інстанції на підставі наявних у справі та досліджених ним доказів правильно встановив, що на час передачі ВАТ «Ташлицьке» у колективну власність землі, тобто станом на 21 серпня 1997 року, позивач являвся його членом (був акціонером та працівником цього сільськогосподарського акціонерного товариства), але не був включений до списку осіб, який являється додатком до державного акту на право колективної власності на землю серія КР МВ 19 (а.с. 19 27), виданого ВАТ «Ташлицьке».

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довів свою належність до членів ВАТ «Ташлицьке» є безпідставними.

Встановивши такі обставини та з урахуванням приписів вищенаведених Указів Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» та від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», суд дійшов правильного висновку, що позивач мав право на земельну частку (пай) в землях колективної власності ВАТ «Ташлицьке», але його право було порушене у звязку з не включенням до списку додатку до державного акту.

Відповідно до пунктів 1, 2, 5 частини 1 ст. 214 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року, тобто діяла на час ухвалення рішення суду)під час ухвалення рішеннясуд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказамивони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 5) чи слід позовзадовольнити або в позові відмовити.

Проте суд першої інстанції цих вимог закону не дотримався, не перевірив всіх обставин, які мають значення для справи, зокрема пропущення позовної давності.

Позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 71 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено трирічний строк позовної давності.

За загальним правилом, сформульованим у ст. 76 ЦК УРСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Діяльність ВАТ «Ташлицьке» являлася публічною і член такого підприємства, зокрема його акціонер, мав право знати про всі рішення, які приймаються товариством, в тому числі щодо затвердження списку громадян, який є додатком до державного акту на право колективної власності на землю.

З часу передачі ВАТ «Ташлицьке» земель у колективну власність, тобто з часу коли було видано державний акт на право колективної власності на землю з додатком до нього, позивач мав можливість дізнатися про порушення свого права і як вбачається із змісту позовної заяви знав про це. Таким чином перебіг позовної давності для звернення позивача з відповідним позовом до суду розпочався у 1997 році, а позов був предявлений позивачем лише 21 квітня 2017 року, тобто через повних 19 років поза межами позовної давності.

Наявність поважних причин, які б перешкоджали зверненню до суду раніше, в межах позовної давності, позивач не обґрунтував і не підтвердив відповідними доказами.

Обставин, які б свідчили про наявність підстав вважати, що перебіг позовної давності було поновлено або зупинено судом не встановлено.

Згідно ст. 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові.

Суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, не застосував закон, який підлягав застосуванню (ЦК УРСР) та дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що СФГ «Коробейко Василь Іванович» не має права на апеляційне оскарження рішення суду у звязку з тим, що суд не вирішував питання про його права.

Відповідно до статей 2 і 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним з документів, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішеннявідповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації, прийняте за їх заявою про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Згідно ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України (від 3 жовтня 2017 року) встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 352 ЦПК України правом на апеляційне оскарження судового рішення наділені не лише учасники справи, а й особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

У апеляційній скарзі СФГ «Коробейко Василь Іванович» посилається на те, що воно не брало участі у справі, але суд вирішив питання про його права на оренду земельної ділянки, виділеної позивачу на підставі оскаржуваного рішення суду.

Суд апеляційної інстанції встановив, що на підставі рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області, яким підтверджено право позивача на земельний пай, Маловисківською районною державною адміністрацією було припинено укладений з СФГ «Коробейко Василь Іванович» договір оренди землі в частині виділеної позивачу на місцевості земельної частки.

Отже рішення суду вплинуло на права і обовязки СФГ «Коробейко Василь Іванович», яке володіло речовим правом (правом оренди) на частину земель колективної власності ВАТ «Ташлицьке», стосовно сторін у справі та стало для господарства передумовою припинення його права, що створює для нього право на звернення до суду за захистом свого права, зокрема у спосіб оскарження рішення суд, ухваленого з порушенням норм матеріального і процесуального права.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.

Не залучення до участі у справі всіх осіб, які приймають участь у спірних правовідносинах та чиїх прав, свобод або інтересів стосується рішення суду являється підставою для відмови в позові.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обовязки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

У звязку з тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає критеріям законності, обґрунтованості та справедливості, відповідно до приписів ст. 376 ЦПК України, таке рішення підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги Селянського (фермерського) господарства «Коробейко Василь Іванович» задовольнити.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 16 травня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання права на земельну частку (пай) відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду з підстав передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 2 серпня 2018 року

Головуючий О.Л. Карпенко

Судді: О.Л. Дуковський

ОСОБА_3