Справа №: 272/238/18
Провадження № 2/272/252/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі :

головуючого судді Брагіна В.І.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м.Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Міньковецької сільської ради Андрушівського району Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно, суд,-

встановив :

Позивач звернувся до Андрушівського районного суду Житомирської області з позовом до Міньковецької сільської ради Андрушівського району Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно.

В обгрунтування своїх вимог зазначив, що 03 жовтня 2000 року померла ОСОБА_3, яка до дня смерті проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. За життя ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла все своє майно позивачу. Після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі і на земельні ділянки: площею 0,25 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану по вул. Кооперативній, 83 в с. Міньківці Андрушівського району Житомирської області; площею 0,32 га. для ведення особистого селянського господарства, розташовану по вул. Кооперативній в с. Міньківці Андрушівського району Житомирської області, які були передані у приватну власність спадкодавиці рішенням виконавчого комітету Міньковецької сільської ради народних депутатів Андрушівського району від 03 листопада 1993 року № 26. При фактичних замірах було встановлено, що площа земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства становить 0,2906 га.. Позивач є спадкоємцем за заповітом та прийняв спадщину вступивши у фактичне володіння та управління спадковим майном. Але він не може оформити право на спадкове майно, оскільки на вищевказані земельні ділянки відсутні правовстановлюючі документи, які не були виготовленні ще за життя власника (спадкодавця). Просив визнати за ним право власності на дві земельні ділянки, як на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3, оскільки він не має можливості оформити свої спадкові права в позасудовому поряку.

В судове засіданні позивач та його представник не зявились, надали заяву про розгляд справи в їх відсутність, заначили, що позовні вимоги підтримують повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи в його відсутність, зазначив, що позовні вимоги визнає повністю.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив: 03 жовтня 2000 року померла ОСОБА_3, яка до дня смерті проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3,4). За життя ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла все своє майно позивачу (а.с. 9). Після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі і на земельні ділянки: площею 0,25 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану по вул. Кооперативній, 83 в с. Міньківці Андрушівського району Житомирської області; площею 0,32 га. для ведення особистого селянського господарства, розташовану по вул. Кооперативній в с. Міньківці Андрушівського району Житомирської області, які були передані у приватну власність спадкодавиці рішенням виконавчого комітету Міньковецької сільської ради народних депутатів Андрушівського району від 03 листопада 1993 року № 26 (а.с. 6). При фактичних замірах було встановлено, що площа земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства становить 0,2906 га. (а.с. 8). Позивач є спадкоємцем за заповітом та прийняв спадщину вступивши у фактичне володіння та управління спадковим майном (а.с. 5). Але він не може оформити право на спадкове майно, оскільки на вищевказані земельні ділянки відсутні правовстановлюючі документи, які не були виготовленні ще за життя власника (спадкодавця) (а.с. 11). Віповідно до повідомлення Андрушівської ДНК № 179/02-14 від 23.03.2018 року, після смерті ОСОБА_3 спадщину за заповітом прийняв ОСОБА_2 та отримав свідоцтво про про право на спадщину в частині іншого майна.

Зазначені обставини визнані відповідачем, підтверджені належними письмовими доказами та вважаються судом доведеними.

Спірні правовідносини виникли з цивільних відносин та регулюються ст.549 ч.1 ЦК України (в ред.1963 року), ст.ст.328, 1225, ЦК України, ст.3 ч.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, ст. ст.81, 120, 125 ЗК України.

При вирішенні спору суд виходить з положень ст. 1225 ЦК України, відповідно до якої право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно ст.3 ч.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», згідно з яким, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачка позбавлена можливості в позасудовому порядку визнати право власності на спадкове майно. При цьому суд вважає, що спадкодавиця була власником нерухомого майна, яке входить до складу спадщини у відповідності з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту отримання особою державного акту на право власності на земельну ділянку та її держаної реєстрації. Згідно ст.120 ЗК України, набувач права власності на жилий будинок одночасно набуває право власності на земельні ділянки для його обслуговування без зміни цільового призначення, відсутність у спадкодавця державного акту на право власності на зазначені земельні ділянки, відсутність державної реєстрації, в даному випадку правового значення не має.

Виходячи з викладеного суд задовольняє позов, визнає за позивачем право власності на земельні ділянки: площею 0,25 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану по вул. Кооперативній, 83 в с. Міньківці Андрушівського району Житомирської області; площею 0,2906 га. для ведення особистого селянського господарства, розташовану по вул. Кооперативній в с. Міньківці Андрушівського району Житомирської області, як на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 03 жовтня 2000 року, оскільки в позасудовому порядку позивач позбавлений можливості оформити своє право на спадщину.

Керуючись ст.549 ч.1 ЦК України (в ред.1963 року), ст.ст.328,1216,1218,1220,1222,1266, 1268 ЦК України, ст.3 ч.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень » від 1 липня 2004 року N 1952-IV, ст.ст. 120,125 ЗК України, ст.ст. 4, 76 - 89, 258, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителем ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП - НОМЕР_1, право власності на земельні ділянки: площею 0,25 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану по вул. Кооперативній, 83 в с. Міньківці Андрушівського району Житомирської області; площею 0,2906 га. для ведення особистого селянського господарства, розташовану по вул. Кооперативній в с. Міньківці Андрушівського району Житомирської області, як на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 03 жовтня 2000 року.

Рішення може бути оскаржене у відповідності до п.п. 15.5, п.15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи до апеляційного суду Житомирської області через Андрушівський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасники справи, яким рішення не було вручене у день його проголошення мають право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дати вручення рішення суду.

Суддя:ОСОБА_4