Справа № 154/263/18 Головуючий у 1 інстанції: Пікула Н.В.
Провадження № 22-ц/773/662/18 Категорія: 27 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів Матвійчук Л. В., Русинчука М. М.,

за участю секретаря Губарик К. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 30 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом ,покликався на ті обставини, що 31 липня 2014 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі ПАТ»КБ»Надра») було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту)без поповнення, відповідно до якого ним на рахунок банку були внесені грошові кошти в сумі 15000 доларів США строком на шість місяців,які відповідач зобов'язувався йому повернути і сплатити проценти на умовах і в порядку, визначених договором. Також за умовами цього договору банк зобов'язувався повернути вклад в останній день строку розміщення вкладу та сплатити нараховані проценти за користування вкладом.

Крім того позивач зазначав, що 31 січня 2015 року звертався у відділення банку з проханням повернути йому грошовий вклад та нараховані відсотки, що відповідачем зроблено не було. Після чого, на своє письмове звернення, отримав від відповідача лист датований 13 березня 2015року про відмову йому у поверненні депозитних коштів та нарахованих процентів за користування вкладом. З даного листа дізнався про те, що згідно постанови Правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року №83 ПАТ «КБ «Надра» віднесено до категорії неплатоспроможних банків ,а виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з 06 лютого 2015 року у даному банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду. Належні йому грошові кошти - вклад в сумі 15000 доларів США та проценти в розмірі 759,08 доларів США були перераховані на відповідний поточний рахунок.

Також позивач вказував , що під час дії тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Надра», 28 квітня 2015 року на підставі поданої заяви , отримав від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб лише частину депозитних коштів у національній валюті України - 200000 гривень. Решту суми вкладу , що разом з відсотками становить 7112,53 доларів США, відповідач йому так і не виплатив.

Враховуючи зазначене та вважаючи порушеним своє право власності, позивач просив стягнути з відповідача ПАТ «КБ «Надра» на свою користь грошові кошти у розмірі 7112,53 доларів США, що станом на 06 лютого 2015 року становить 164517 гривень 08 копійок.

30 березня 2018 року рішенням Володимир - Волинського міського суду Волинської області у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати як незаконне, необґрунтоване. прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Апеляційну скаргу вмотивовано тим, що зобов'язання банку повернути йому його вклад, згідно умов договору строкового банківського вкладу укладеного між ними, виникло 31 січня 2015 року, тобто ще до того як було прийнято рішення Правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних банків та його ліквідації і введення тимчасової адміністрації.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач,вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, просить залишити його без змін.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив з того, що з 05 лютого 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «КБ «Надра» з ринку надання фінансових послуг, а тому захист інтересів позивача повинен відбуватися виходячи з положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а не у будь-який інший спосіб.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що 31 липня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ «КБ «Надра» було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) на строк шість місяців в іноземній валюті на суму 15000 доларів США зі сплатою 12 % річних за користування грошовими коштами. Дату повернення вкладу було встановлено 31 січня 2015 року (а. с. 12).

02 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «КБ «Надра» із письмовою заявою про повернення йому вкладу та відсотків за користування грошовими коштами (а. с. 13-14).

05 лютого 2015 року постановою Правління Національного банку України № 83 ПАТ «КБ «Надра» віднесено до категорії неплатоспроможних. Цього ж дня виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» з 06 лютого 2015 року (а. с. 15).

Також встановлено, що під час дії тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Надра», 28 квітня 2015 року позивачу за його заявою Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було виплачено гарантовану суму депозитних коштів у національній валюті України - 200000 гривень, решта коштів переказані і знаходяться на відповідному рахунку Фонду (а. с. 17 ).

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона банк, що прийняла від другої сторони вкладника або для неї грошову суму вклад , що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України ).

Положеннями статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Разом з тим ч. 1 ст. 1074 ЦК України визначає, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що унормовує дані правовідносини.

Згідно з п. 16 ст. 2 цього Закону тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 вказаного Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації .

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюються задоволення вимого вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та іншого майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

З огляду на зазначене суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в позові , правильно виходив з того, що з 06 лютого 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «КБ «Надра» з ринку. На момент ухвалення рішення судом першої інстанції (30 березня 2018 року) у банк вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який являється спеціальним, пріоритетним законом відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах, що виникли між вкладниками та неплатоспроможним банком, що ліквідується. Саме на підставі цього Закону позивач вже отримав частину депозитних коштів у розмірі 200000 гривень, а решта вкладу, в сумі 4649,28 доларів США, знаходиться на поточному рахунку і може бути ним отримана, виключно як кредитором 4 черги у порядку та черговості передбаченій законодавством. Зазначена виплата була здійснена в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземної валюти на день початку процедури виведення Фондом ПАТ «КБ «Надра» з ринку та здійснення тимчасової адміністрації цього банку і це цілком відповідає вимогам зазначеного вище Закону.

Враховуючи наведене, на думку апеляційного суду, доводи апелянта про порушення судом першої інстанції гарантованого положення ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо мирного його володіння майном не заслуговують на увагу, оскільки жодного порушення майнових прав позивача оскаржуваним рішенням суду не відбулося, а лише вказано на визначену спеціальним Законом процедуру поновлення порушених банком прав його як вкладника банку, що у передбачений спеціальним законом спосіб виводиться з ринку та ліквідується.

Отже, суд вважає, що у справі, яка переглядається положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» застосовано правильно, оскаржуване рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, а тому у задоволенні апеляційної скарги позивача слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 372 ч. 2, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 30 березня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді