Справа 688/3520/18
№ 2/688/1141/18
Рішення

Іменем України

(заочне)

05 грудня 2018 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Козачук С.В.,

з участю секретаря судового засідання - Березюк Н.А.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Шепетівці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

встановив:

02 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову, посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі зареєстрований також її онук ОСОБА_2, який ніколи у ній не проживав. Між ними відсутня будь-яка домовленість щодо збереження за останнім права користування спірною квартирою. Реєстрація ОСОБА_2 в належній їй квартирі перешкоджає останній оформити соціальні пільги та повноцінно користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності майном. А тому, просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме АДРЕСА_1

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у ньому, просила його задовольнити, не заперечила проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність та відзиву не подав.

В зв'язку з неявкою відповідача у судове засідання, за згодою позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалив у відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи та за наслідками такого розгляду ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити з наступних підстав.

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Згідно вимог ст. 317 ЦК України кожен громадянин має право вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном.

Відповідно до статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику квартири (будинку) право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були пов'язані з позбавленням володіння.

Як встановлено в суді та вбачається з реєстраційного посвідчення, виданого 28.01.1992 року Шепетівським міським бюро технічної інвентаризації, зареєстрованого в реєстровій книзі № 33 за реєстровим №5973, довідки КП "Шепетівське БТІ" №4 від 11.09.2018 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.09.2018 року №137996514, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1

З довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб від 04.09.2018 року, виданої начальником відділу реєстрації місця проживання Шепетівської міської ради та інформації, відомостей Шепетівського МВ УДМС України в Хмельницькій області від 12.10.2018 року та повідомлення відділу реєстрації місця проживання Шепетівської міської ради від 18.10.2018 року №1140, що надійшли на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України вбачається, що крім позивача у вказаній квартирі з 15.09.2006 року значиться зареєстрованим відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно даних актів від 04 вересня 2018 року, складених комісією у складі сусідів: ОСОБА_3, жительки АДРЕСА_3, ОСОБА_4, жителя АДРЕСА_6 ОСОБА_5, жительки АДРЕСА_4, підписи яких завірено майстром ПП "УК "Управдом" Колесник Л.Є., ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_1 але фактично не проживає за вищевказаною адресою, комунальними послугами не користується, особистих речей у даному будинку не має.

Даний факт підтвердили також допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які суду показали, що є сусідами позивача, а тому знають, що позивач проживає по АДРЕСА_1 разом з чоловіком. Відповідач ОСОБА_2, який є її онуком, у вказаній квартирі зареєстрований, однак ніколи не проживав, особисті речі останнього у квартирі відсутні.

Вирішуючи позов в межах заявлених вимог, суд зважає на таке.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України, якою встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною другою ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом не здобуто та відповідачем не надано доказів того, що останньому як члену сім'ї власника житла створюються перешкоди для проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 наявні поважні причини відсутності у даному житлі або існує інша домовленість між ним і власником житла.

Отже, з урахуванням положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 добровільно залишив жиле приміщення і постійно, більше 1 року, проживає за іншою адресою.

За наведених обставин, вимоги позивача ґрунтуються на законі, доведені належними та допустимими доказами, тому підлягають до задоволення.

Крім цього, у відповідності до вимогст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені і документально підтверджені витрати на оплату судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.

На підставі ст.ст. 317, 321, 383, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 280-284, 289 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житлом, а саме: квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 10 грудня 2018 року.

Суддя С.В. Козачук