22-ц/775/170/2018(м)
Головуючий в 1 інстанції Міхєєва І.М.
Доповідач Принцевська В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 квітня 2018 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Принцевської В.П.,

суддів Биліни Т.І., Лопатіної М.Ю

секретаря Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс», про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» (далі - ТОВ «ПБП «Азовінтекс» або підприємство), в обґрунтування якого вказав, що з відповідачем перебував у трудових відносинах з 15 січня 2008 року, з 01 квітня 2014 року по час звільнення на посаді начальника будівельно-монтажного управління. Згідно наказу №43-к від 16.05.2016 року був звільнений від виконання обов'язків з 01.06.2016 року, на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Між тим, за неодноразовими його усними зверненнями до відповідача, трудова книжка повернута йому не була. Тільки після письмового звернення на підприємство з вимогою повернути трудову книжку та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, в зв'язку з несвоєчасним поверненням трудової книжки, остання йому була надіслана поштою 27 лютого 2017 року. Вважає, що у зв'язку із затриманням підприємством повернення йому трудової книжки, дата звільнення є незаконною. На підставі викладеного просить суд поновити його на посаді начальника будівельно-монтажного управління Товариства з обмеженою відповідальності «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» з 01 червня 2016 року по 27 лютого 2017 року, внести зміни до трудової книжки відповідно чинного законодавства, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, тобто з 01 червня 2016 року по день видачі трудової книжки 27.02.2017 року, з урахуванням індексації інфляції, а також всі затрати, пов'язані із судовим розглядом справи, стягнути з відповідача на його користь залишок невиплачених йому сум, що належать йому при звільненні з урахуванням індексації інфляції.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

З даним рішенням не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Він посилається на те, що суд не повно з'ясував обставини справи та ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Позивач до суду не з'явився, повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи в його відсутність.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працював у ТОВ «ПБП «Азовінтекс» з 15 січня 2008 року, починаючи з 01 квітня 2014 року на посаді начальника будівельно-монтажного управління. Згідно наказу №43-к від 16 травня 2016 року, ОСОБА_1 був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, з виплатою компенсації за невикористану щомісячну відпустку 24 календарних дня.

Відповідно довідки, виданої 06 червня 2017 ТОВ «ПБП «Азовінтекс», ОСОБА_1 не знаходився на території підприємства 31 травня 2016 року. Даний факт також підтверджується витягом з автоматизованої контрольно-пропускної системи ТОВ «ПБВ «Азовінтекс»

Відсутність позивача в день звільнення на роботі, тобто 31 травня 2017 року, підтверджується табелем обліку робочого часу за травень 2017 року.

Згідно положень ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За положеннями п.4.1., п.4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України N 58 від 29 липня 1993 року при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

За змістом зазначеної норми закону середній заробіток у зв'язку із затримкою трудової книжки виплачується працівникові, якщо така затримка призвела до вимушеного прогулу працівника, тобто затримка видачі трудової книжки перешкодила його працевлаштуванню.

Судом правильно встановлено, що 01 червня 2016 року ТОВ «ПБП «Азовінтекс» на адресу ОСОБА_1 надіслано поштою лист з пропозицією отримати у відділі кадрів підприємства свою трудову книжку. Даний лист, згідно журналу вихідної кореспонденції підприємства, був зареєстрований за № 76.

21 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «ПБП «Азовінтекс» з письмовою вимогою про повернення йому трудової книжки рекомендованим листом на відповідну адресу, також просив провести з ним розрахунок за вимушений прогул.

Відповідно поштового повідомлення та опису до нього, вказаний лист був надісланий позивачем на адресу ТОВ «ПБП «Азовінтекс» 21 лютого 2017 року, з відміткою отримання листа відповідачем 27 лютого 2017 року.

Згідно супровідного листа ТОВ «ПБП «Азовінтекс» за №5 22/21 від 27 лютого 2017 року, ОСОБА_1 в цей же день поштою надіслано його трудову книжку.

З огляду на вищезазначені докази, судом правильно встановлено, що в день звільнення позивач не був на роботі. Наступного дня після звільнення, відповідач, відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, надіслав позивачу поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки та після отримання письмової згоди, переслав на адресу зазначену позивачем його трудову книжку.

При таких обставинах, суд дійшов правильного висновку, що затримка видачі трудової книжки позивачу відбулася не з вини підприємства.

Також суд дійшов правильного висновку, що підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за вимушений прогул, в зв'язку з затримкою видачі йому трудової книжки відсутні.

Статтею 235 КЗпП України визначено чіткий перелік підстав для поновлення працівника на роботі.

Тобто чинне законодавство не передбачає поновлення на роботі працівника у разі затримки видачі йому трудової книжки.

Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України при звільнені працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені на пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідач визнав, що дійсно мав заборгованість перед позивачем по заробітній платі, обумовлену форс-мажорними обставинами, що вже неодноразово встановлювалося рішеннями судів та підтверджується відповідними сертифікатами Донецької Торгово-промислової палати України.

Між тим, станом на 31 липня 2017 року жодних заборгованостей по заробітній платі та інших обов'язкових платежів перед ОСОБА_1 підприємство не має, про що свідчить відповідна довідка ТОВ «ПБП «Азовінтекс».

Аналізуючи надані відповідачем вищезазначені докази, суд дійшов правильного висновку, що затримка виплати ОСОБА_1 належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України відбулася не з вини ТОВ «ПБП «Азовінтекс», а відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача компенсації за несвоєчасно виплату заробітної плати позивачу.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, суд повно і всебічно дослідив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. А тому, апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді