КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №378/339/18-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/2002/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії судової палати у цивільних справах - головуючого - судді Сержанюка А.С., суддів Мельника Я.С., Сліпченка О.І., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 12 липня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» до ОСОБА_1 про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

13 квітня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» звернулося до суду із названим позовом, де просило визнати поновленим договір оренди земельної ділянки №431 від 18 липня 2012 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» та ОСОБА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, площа - 2,4869 га, договір укладено на 5 років з дати державної реєстрації та зареєстрованого у Ставищенському районному відділі земельних ресурсів за №02941 від 15 листопада 2012 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 липня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» та власником земельної ділянки - ОСОБА_1, терміном на 5 років, укладено договір оренди земельної ділянки №431 із кадастровим номером НОМЕР_1, площею - 2,4869 га.

Зазначена земельна призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Гостромогильської сільської ради Ставищенського району Київської області і використовується Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» за цільовим призначенням.

Вказаний договір оренди земельної ділянки зареєстровано в управлінні Держкомзему у Ставищенському районі Київської області 15 листопада 2012 року за №02941 та в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право ( право оренди ) - №21903976 від 11 серпня 2017 року, строк якого закінчився 15 листопада 2017 року.

Товариство вчасно виплачувало відповідачу оренду плату, в тому числі і за 2017 рік.

25 серпня 2017 року на адресу позивача надійшла заява від відповідача про припинення договірних відносин у зв`язку з закінченням терміну дії договору оренди землі.

Право оренди по договору оренди №431 від 18 липня 2012 року виникло у позивача з 15 листопада 2012 року.

Відповідно до п. 3.3. зазначеного договору оренди, позивач закріпив за собою першочергове право на поновлення договорів оренди на новий строк в порядку та на умовах, визначених законодавством.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест», маючи намір скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, 15 вересня 2017 року за вих. №1010-з направило лист-повідомлення з додатковою угодою ОСОБА_1 з пропозицією продовжити дію договору на умовах, визначених у направленій додатковій угоді, які вона отримала 26 вересня 2017 року.

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» листів-повідомлень від відповідача не надходило, як і звернень щодо повернення земельної ділянки з кадастровим №:02:002:0038.

Тому позивач використовує дану земельну ділянку за її цільовим призначенням, визначеним у договорі оренди земельної ділянки №431 від 18 липня 2012 року.

Позивач добросовісно виконував свої обов'язки за вказаним договором оренди, заявив про намір поновити договірні відносини у порядку, встановленому в ст. 33 Закону України «Про оренду землі», не отримав заперечень з боку орендодавця щодо поновлення договірних відносин та надалі продовжує користуватися даною орендованою земельною ділянкою.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 12 липня 2018 року в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення, місцевий суд зазначив, що відповідач свою земельну ділянку бажає обробляти самостійно, іншого договору оренди землі ні з ким не укладала, повідомила письмово позивача про небажання продовжувати договірні відносини, відмовилася підписати додаткову угоду на їх продовження, закріпила межі своєї земельної ділянки в натурі на місцевості межовими знаками, які передані їй на зберігання, про що зробила повідомлення в пресі, а також, беручи до уваги, що позивач повністю проігнорував дані факти та продовжує користуватись земельною ділянкою відповідача на даний час, суд вважає, що позивач порушив право відповідача мирно володіти своїм майном, а відтак в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Ставищенського районного суду Київської області від 12 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 18 липня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» та ОСОБА_1, терміном на 5 років, укладено договір оренди земельної ділянки №431, площею 2,4869 га, кадастровий №НОМЕР_1, який зареєстрований в управлінні Держкомзему у Ставищенському районі Київській області 15 листопада 2012 року ( а. с. 7-8, 11 ).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, право оренди спірної земельної ділянки зареєстровано за позивачем 11 серпня 2017 року, номер запису про інше речове право №21903976.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» належним чином виконувало умови договору оренди, в т. ч. щодо виплати орендної плати відповідачу ( а. с. 13, 14, 15, 16, 17 ).

ОСОБА_1 повідомила Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» про припинення договірних відносин, про що подала позивачу письмову заяву, яку той отримав 25 серпня 2017 року ( а. с. 12 ).

У відповідь на вказану заяву, позивачем 15 вересня 2017 року направлено відповідачу лист-повідомлення з пропозицією поновлення договірних відносин на нових умовах з проектом додаткової угоди ( а. с. 18-19 ), які направлено відповідачу поштою із зворотнім повідомленням ( а. с. 20 ).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» надалі продовжує користуватись земельною ділянкою відповідача, на якій в даний час засіяно культуру соняшника, що підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 24 травня 2018 року ( а. с. 43, 44 ).

Перевірка проводилась відповідно до замовлення позивача про проведення обстеження орендованих земельних ділянок, в т. ч. і ділянки, що належить відповідачу ( а. с. 42 ).

16 травня 2018 року позивачем замовлено розробку технічної документації із землеустрою ( а. с. 34 зв.) щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі на місцевості, в т. ч. і на ділянку відповідача без згоди та відому на те останньої ( а. с. 33-41 ).

В цій технічній документації міститься акт про передачу на зберігання встановлених межових знаків власнику ( користувачу ) земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест», яка належить відповідачу ( а. с. 41 ).

Разом з тим, встановлено, що відповідач помістив в районній газеті «Сільські обрії» оголошення про те, що 27-28 квітня 2018 року на території Гостромогильської сільської ради будуть проводитись роботи з винесення меж земельних ділянок в натурі, де зазначено і кадастровий номер його земельної ділянки.

Після цього було складено та підписано акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, відповідно до якого межі її земельної ділянки закріплено в натурі на місцевості межовими знаками, та які передані відповідачу на зберігання ( а. с. 67, 68-69 ).

При цьому, позивач не звернув уваги на оголошення відповідача в газеті щодо проведення робіт за заявою ОСОБА_1 з винесення меж земельних ділянок в натурі і товариство, як вказано вище, замовило розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі на місцевості, в т. ч. і на ділянку відповідача, без згоди та відому на те останнього.

Відповідно до п. 3.4. договору №431 оренди земельної ділянки від 18 липня 2012 року ( а. с. 7 ), якщо орендодавець не збирається укладати новий договір оренди з орендарем або продовжувати дію цього договору, він зобов'язаний за 6 ( шість ) місяців до закінчення строку дії даного договору повідомити про це орендаря в письмовій формі, а також за свій рахунок відновити межі земельної ділянки в натурі, що як зазначено вище, відповідачем і було зроблено.

Відтак, з точки зору другої інстанції, місцевим судом обґрунтовано встановлено, що відповідач свою земельну ділянку бажає обробляти самостійно, іншого договору оренди землі ні з ким не укладала, повідомила письмово позивача про небажання продовжувати договірні відносини, відмовилася підписати додаткову угоду на їх продовження, закріпила межі своєї земельної ділянки в натурі на місцевості межовими знаками, та які передані їй на зберігання, про що зробила повідомлення в пресі.

Таким чином, місцевий суд вірно зазначив, що було відсутнє волевиявлення сторони відповідача на продовження договірних відносин, так як запропонована позивачем додаткова угода до договору оренди земельної ділянки №431 від 18 липня 2012 року ним підписана не була.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 2, 6, 11, 13, 17, 31, 33, 34 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 3, 11, 15, 16, 626, 627 ЦК України, ст.ст. 93, 124, 125, 152 ЗК України, ст.ст. 13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

А тому, доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 6, 13, 27, 33 Закону України «Про оренду землі», ст. 777 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 129 Конституції України, з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги та спростовуються зазначеними доказами по справі, які суд апеляційної інстанції відносить до числа належних, допустимих, достовірних та достатніх згідно положень ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Інші обставини, зазначені апелянтом, зокрема, про те, що він є добросовісним орендарем земельної ділянки, ним дотримано порядок та строки процедури, що дає право на поновлення договору оренди на новий строк, від відповідача не надходило листів із запереченнями щодо поновлення договору оренди на запропонованих умовах, так само не надходило прохання щодо повернення земельної ділянки, судом не надано об'єктивної правової оцінки моменту повернення земельної ділянки, судом проігноровано право на користування позивача та дотримання встановленої процедури поновлення договору оренди земельної ділянки, позивач правомірно продовжує користуватися земельною ділянкою, на думку апеляційного суду та у силу викладеного, - не є правовою підставою для задоволення як позовних так і апеляційних вимог за їх необгрунтованості.

Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» залишити без задоволення, а рішення Ставищенського районного суду Київської області від 12 липня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» до ОСОБА_1 про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Я.С. Мельник

О.І. Сліпченко