Справа № 2-759/11
Провадження № 4-с/496/2/18
У Х В А Л А

21 березня 2018 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Буран В.М.,

при секретарі Дигуляр А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка Одеської області скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця, третя особа ПАТ ОСОБА_2»-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною скаргою, яку згодом уточнив, та яку мотивує тим, що 17 червня 2013 року державним виконавцем Олефіром С.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми. 17 вересня 2013 року державним виконавцем Олефіром С.В. було винесено постанову про арешт майна боржника та про заборону його відчуження. 10 січня 2014 року державним виконавцем було винесено постанову про розшук майна боржника. 14 січня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні. 29 березня 2016 року державний виконавець Олефір С.В. виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу та до 29 березня 2017 року стягувач не предявив виконавчий документ до виконання. Враховуючи дані обставини скаржником було подано заяву про зняття арешту з майна. Проте щодо заяви не було вжито жодних дій.

Представник ОСОБА_1 в судове засідання не з"явилась, надала заяву про розгляд скарги без її участі, вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник Біляївського МВДВС ГТУЮ в Одеській області у судове засідання не зявився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи ПАТ «Банк Перший» у судове засідання не зявився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Суд намагався провести судове засідання у режимі відеоконференції двічі за клопотанням представників банку, але зазначені засідання не відбулись, з організаційних причин.

Зясувавши обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що 17 червня 2013 року державним виконавцем Біляївського МВДВС ГТУЮ в Одеській області Олефіром С.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження

№ ВП 39135036 на виконання виконавчого листа № 496/1629/13-ц від 26.07.2013 р.

виданого Біляївським районним судом на виконання рішення суду про стягнення з

ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Перший» грошової суми

384 258,72 грн.

У відповідності до ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження», в редакції

чинній на момент видачі виконавчого листа, було встановлено річний строк для

предявлення виконавчого документу до виконання.

17 вересня 2013 р. державним виконавцем Олефіром С.В. було винесено постанову про

арешт майна боржника та про заборону його відчуження.

10.01.2014 р. державним виконавцем Олефіром С.В. було винесено постанову про розшук майна боржника.

14.01.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта для

участі у виконавчому провадженні.

29.03.2016 року головний державний виконавець Олефір С.В. виніс

постанову про повернення виконавчого документу стягувану відповідно до якої

стягувачу ПАТ «Банк Перший» було повернуто виконавчий лист № 496/1629/13-ц

від 26.07.2013 р. виданий Біляївським районним судом на виконання рішення суду

про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Перший»

грошової суми 384 258,72 грн.

В матеріалах справи відсутні докази того, що до 29.03.2017 року стягувач пред'явив виконавчий документ до стягнення.

Але в своєму клопотанні від 15 лютого 2018 року № 05/130 представник банку зазначив, що 13.05.2016 року ПАТ «БГ БАНК» отримав супровідний лист за вихідним 11350/03 від 29.03.2016 року, постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 29.06.2016 року за № 39135036 та оригінал виконавчого листа « 496/1629/13 ц.

Таким чином банк підтвердив отримання оригіналу виконавчого листа та той факт, що йому було відомо про стан виконавчого провадження з 13.05.2016 р.

В своєму клопотанні від 15 лютого 2018 року № 05/130 представник банку просить витребувати з відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області матеріали виконавчого провадження № 39135036 та журнал вхідної кореспонденції або завірений витяг з книги вхідної кореспонденції в період з 31.05.2016 по 30.03.2016 року.

Однак суд дійшов висновку що таке клопотання не підлягає задоволенню, з урахуванням предмету скарги і розглянув її за наявними матеріалами.

Скаржником 02 травня 2017 року було подано заяву про зняття арешту з майна, проте державним виконавцем щодо даної заяви не було вжито жодних дій.

Так, згідно ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно

пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 22

цього Закону.

Згідно ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи

по судовим рішенням можуть бути пред'явлені до виконання протягом року.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»

виконавче провадження піддягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 50 зазначеного Закону України внаслідок закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника знімається.

У відповідності до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобовязаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши норми законодавства, суд приходить до переконання, що вимоги чинного законодавства державним виконавцем були додержані, тому скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити.

Оскільки постанова про розшук майна боржника № 39135036 від 10.01.3014 р. має

похідний характер від постанови про арешт майна боржника та про заборону його відчуження, остання також підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 258, 260, 353, 354, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

В И Р І Ш И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність Біляївського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Одеській області відносно зняття арешту з майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) і не скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 39135036 від 17 вересня 2013 року та щодо не скасування постанови про розшук майна боржника у виконавчому провадженні № 39135013 від 25 листопада 2015 року.

Скасувати постанову про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 39135036 від 17 вересня 2013 року винесену державним виконавцем Біляївського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3

Скасувати постанову про розшук майна боржника у виконавчому провадженні № 39135013 від 25 листопада 2015 року винесену державним виконавцем Біляївського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3

Згідно до пункту 15 підпункту. 15.5 частини 1 Перехідних положень та ст. 353-354 ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року, ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області на протязі 15 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Суддя Буран В.М.