Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 703/805/16-ц

провадження № 61-3765св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2017 року у складі колегії суддів: Сіренка Ю. В., Гончара Н. І., Ювшина В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі з 25 серпня 1990 року до 22 березня 2011 року, у якому сторони за спільні кошти у 2006 році придбали автомобіль «Hyundai H200», номерний знак НОМЕР_1.

Посилаючись на те, що зазначений автомобіль знаходиться у користуванні відповідача і є неподільним, ОСОБА_3 просила визнати автомобіль об'єктом права спільної сумісної власності та стягнути з ОСОБА_5 1/2 частину його вартості у розмірі 95 500,00 грн.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач у 2014 році зверталась до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя та заявляла вимогу щодо поділу автомобіля, яка за її заявою залишена без розгляду. Суд дійшов висновку, що позивач дізналась про порушення свого справа у 2011 році, з цих підстав відмовив у позові за пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявив ОСОБА_5

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2017 року рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 березня 2017 року скасовано.

Позов задоволено частково, автомобіль «Hyundai H200», номерний знак НОМЕР_1, визнано об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5

У порядку поділу майна подружжя виділено ОСОБА_5 автомобіль «Hyundai H200», номерний знак НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля у розмірі 92 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 відшкодування судових витрат у розмірі 1 925,80 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя після розірвання шлюбу обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права власності. Суд дійшов висновку, що спір щодо поділу спільної сумісної власності подружжя виник в 2016 році, тому строк позовної давності не пропущено. Залишаючи автомобіль у власності відповідача та стягуючи на користь позивача грошову компенсацію 1/2 частини дійсної вартості спірного автомобіля, суд виходив з того, що частки майна ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є рівними, доказів придбання автомобіля за власні кошти відповідача не надано.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2017 року та залишити в силі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 березня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції порушив пункт 1 статті 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не врахував вимогу статті 72 СК України, не взяв до уваги правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16, не врахував, що позивач була достеменно обізнана про порушення права на спірний автомобіль з 2011 року, та необґрунтовано не застосував наслідки спливу позовної давності.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 25 серпня 1990 року до 22 березня 2011 року.

У шлюбі ОСОБА_5 придбав автомобіль «Hyunday H200», номерний знак НОМЕР_1, який зареєстрував на своє ім'я.

Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 березня 2011 року.

Згідно статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Згідно з частинами першою та другою статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 60 СК України діє презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У зв'язку з тим, що сторони не досягнули згоди щодо поділу автомобіля як неподільного майна, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спірний автомобіль підлягає присудженню одному з колишнього подружжя з виплатою грошової компенсації іншому з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач пропустила строк позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який правильно вважав, що строк обчислюється не з моменту ухвалення рішення про розірвання шлюбу, а з моменту, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

Посилання в касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції відступив від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16, є помилковим, з огляду на наступне.

Правовий висновок у зазначеній постанові Верховного Суду України зводиться до презумпції можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, згідно з якої позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, а відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Висновки суду у цій справі не суперечать вказаному правовому висновку.

Суд апеляційної інстанції пов'язав початок перебігу строку позовної давності з 2016 роком, коли між сторонами виник спір щодо поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя у судовому порядку. Відповідач протягом розгляду справи наполягав на тому, що позивач довідалась про порушення свого права на майно після розірвання шлюбу.

За відсутності будь-яких фактичних доказів того, що ОСОБА_3 з 2011 року оспорювала право ОСОБА_7 на спірний автомобіль, а він не визнавав таке її право, суд апеляційної інстанції мотивовано відхилив обґрунтування заяви відповідача про застосування до вимог позивача наслідків спливу строку позовної давності.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення Апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2017 року - без змін.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 серпня 2017 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2017 року до закінчення касаційного провадження, слід поновити виконання (дію) цього рішення.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання (дію) рішення Апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді:А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик