АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 177/416/16-ц 22-ц/774/741/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 177/416/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

треті особи: Територіальний сервісний центр 1243 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_6, на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року, яке ухвалено суддею Коваль Н.В. о 09 годині 45 хвилин у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (дати складання повного судового рішення матеріали справи не містять), -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником автомобіль FORD ECONOVAN, реєстраційний номер НОМЕР_1. У 2014 році до нього звернувся відповідач, який просив надати йому, та його синам, вищезазначений автомобіль на певний час для користування, маючи намір в подальшому його викупити.

Позивач погодився, у зв'язку із чим видав на ім'я відповідачів довіреність на право розпорядження автомобілем. Разом з довіреністю позивач передав відповідачам свідоцтво про державну реєстрацію вищезазначеного автомобіля.

В подальшому до кінця 2015 року відповідачі мали викупити автомобіль та провести його перереєстрацію.

У зв'язку із тим, що відповідачі не сплатили позивачу вартість автомобіля, позивач 14.01.2016 року звернувся до приватного нотаріуса та скасував видану довіреність, про що нотаріус в той же день повідомив відповідачів відповідним листом.

Після скасування довіреності відповідачі так і не повернули позивачу зазначений автомобіль, а натомість сховали його, у зв'язку із чим, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд: витребувати у ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на його користь належний йому автомобіль FORD ECONOVAN, реєстраційний номер НОМЕР_1, та зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повернути зазначений автомобіль.

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, треті особи: Територіальний сервісний центр 1243 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, ОСОБА_5, про визнання права власності на автомобіль.

Зустрічний позов мотивовано тим, що в жовтні 2014 року він придбав у ОСОБА_5 автомобіль FORD ECONOVAN, реєстраційний номер НОМЕР_1, за 35000,00 гривень, про що вона склала розписку. Так, як фактичним власником автомобіля є ОСОБА_1, а не ОСОБА_5, на її прохання ОСОБА_1, видав довіреність строком до 22.10.2034 року, на його ім'я, та на ім'я його синів.

В подальшому ОСОБА_2 та його сини безперешкодно володіли та користувалися автомобілем в своїх особистих потребах.

У 2015 році ОСОБА_2 вирішив переоформити спірний автомобіль на себе. 15.11.2015 року ОСОБА_2, як покупцю транспортного засобу, Кременчуцькою філією ТОВ «ЯНГОЛ3» видана довідка-рахунок, яка підтверджувала правомірність придбання транспортного засобу, після чого 18.11.2015 року Постановою КМУ № 941 довідка - рахунок виключена з переліку документів, які підтверджували придбання автомобіля у власність.

У 2016 році ОСОБА_2 дізнався про скасування ОСОБА_1 довіреності, у зв'язку з несплатою оговореної вартості автомобіля, що не відповідає дійсності.

На підставі викладеного ОСОБА_2 вважає себе повноцінним власником автомобіля, який він своєчасно не встиг переоформити та просив суд визнати за ним право власності на транспортний засіб FORD ECONOVAN, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Витребувано у ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 належний йому автомобіль FORD ECONOVAN, реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про державну реєстрацію НОМЕР_2, рік випуску - 1988, кузов НОМЕР_3.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі по 275,60 грн. з кожного.

В задоволені іншої частини позовних вимог - відмовлено.

В задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 - відмовлено.

Знято арешт на автомобіль FORD ECONOVAN, реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про державну реєстрацію НОМЕР_2, рік випуску - 1988, кузов НОМЕР_3, який належить ОСОБА_1 та скасовано заборону на його відчуження, накладений ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_6, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його зустрічного позову та про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права. Так, судом не було враховано, що спірний автомобіль було придбано ним на підставі довідки-рахунку від 15.11.2015 року під час дії довіреності ОСОБА_1, яка відповідно до п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року, є документом, що підтверджує правомірність придбання ним цього автомобіля. При цьому, зазначає, що довідка-рахунок була виключена із переліку документів, що підтверджували придбання автомобіля Постановою КМУ № 941 від 18.11.2015 року, однак, через скасування позивачем довіреності, він не зміг зареєструвати автомобіль на своє ім'я.

Також зазначає, що він придбав спірний автомобіль у ОСОБА_5, а з самим ОСОБА_1 він не зустрічався.

Відповідач вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги пояснення свідків про те, що ОСОБА_1 здійснив обмін спірного автомобіля на автомобіль марки «Опель», який належав ОСОБА_5

Позивач ОСОБА_1 надав суду відзив на апеляційну скаргу та докази його направлення іншим учасникам справи, в якому просить залишити рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу - без задоволення. При цьому, посилається на обставини, викладені ним у позовній заяві, та зазначає, що він не отримував грошових коштів за спірний автомобіль. Посилання відповідача ОСОБА_2 на оплату вартості автомобіля через ОСОБА_5 не відповідають дійсності, оскільки він ніколи не надавав останній права розпоряджатись його автомобілем та отримувати за нього грошові кошти.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представника ОСОБА_6, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_10., які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалене судом під час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу FORD ECONOVAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 4, 8,11,40).

22.10.2014 року позивачем ОСОБА_1 на ім`я відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 видано довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко В.Я. та зареєстрована в реєстрі за № 2281, відповідно до якої ОСОБА_1, на підставі усного договору доручення, уповноважив відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 представляти його інтереси в нотаріальних конторах, органах Державтоінспекції, органах страхування, комісіях, або в будь-яких інших підприємствах, установах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією та розпорядженням (продажем за ціну та на умовах по своєму розумінню, передачею в найом (оренду), передачею в позичку, заставу тощо), переобладнанням, ремонтом, проходженням державного технічного огляду, належного йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2, транспортного засобу FORD ECONOVAN, реєстраційний номер НОМЕР_1. Довіреність видана строком на 20 років, з правом повного або часткового передоручення повноважень іншим особам, з правом тимчасового виїзду за межі України (а.с.5).

14 січня 2016 року ОСОБА_1 скасував довіреність від 22 жовтня 2014 року, про що внесено відповідні дані до Єдиного реєстру довіреностей (а.с. 7) та повідомлено відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 шляхом направлення на їх адресу повідомлення приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацком В.Я. (а.с. 6).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про витребування автомобіля FORD ECONOVAN, реєстраційний номер НОМЕР_1, суд першої інстанції керувався ст. 16, ч. 1 ст. 368, ст. 1212 ЦК України та виходив з того, що після скасування довіреності відпала правова підстава, на якій автомобіль FORD ECONOVAN, реєстраційний номер НОМЕР_1, було передано відповідачам, а тому вони зобов'язані повернути це майно власнику.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на спірний автомобіль, суд першої інстанції, виходив з його недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з п. 3 частини 1 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною 1 ст. 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров'я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII.

Згідно зі статтею 34 Закону України «Про дорожній рух», призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування автомобілі, автобуси, самохідні машини, сконструйовані на шасі автомобілів, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, причепи, напівпричепи та мотоколяски підлягають державній реєстрації та обліку.

Відповідно до статей 3, 4 зазначеного Закону державне управління у сфері дорожнього руху та його безпеки здійснюється, в тому числі Кабінетом Міністрів України, до компетенції якого входить, в тому числі визначення порядку здійснення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів.

Таким чином, виходячи з положень ст.208 ЦК України та вартості спірного автомобіля, договір купівлі-продажу такого підлягав письмовому оформленню.

Однак, жодних доказів того, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля, в матеріалах справи немає.

Не надав ОСОБА_2 доказів укладення такого договору чи будь-кого іншого правочину на відчуження цього автомобіля в інший спосіб і суду апеляційної інстанції.

Торгівля транспортними засобами, що були в експлуатації, станом на 15 листопада 2015 року здійснювалася відповідно до Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери (далі - Порядок), який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та набув чинності з 20 листопада 2009 року.

Так, відповідно до пунктів 55-56 Порядку на продані транспортні засоби та їх складові частини, що мають ідентифікаційні номери, комісіонер видає покупцеві акт технічного стану транспортного засобу та його складових частин, що мають ідентифікаційні номери, відповідно свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та свідоцтво про реєстрацію машини та його складових частин, що мають ідентифікаційні номери, сервісну книжку (гарантійний талон), номерні знаки для разових поїздок або номерні знаки "Транзит", довідку-рахунок, розрахунковий документ, який посвідчує факт купівлі.

Після продажу транспортних засобів комісіонер у графі "особливі відмітки" розділу відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та свідоцтва про реєстрацію машини та/або в реєстраційно-обліковій картці робить запис "автомобіль (інший транспортний засіб) продано на підставі довідки-рахунка, серія, номер, дата". Запис підписується та скріплюється печаткою комісіонера.

Пунктами 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок» (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року, в редакції, яка діяла станом на 15 листопада 2015 року, передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості; правомірність придбання транспортних засобів, складових частин, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах.

Такими документами може бути, серед іншого, довідка-рахунок за формою згідно з додатком N 1 до цих Правил, видана суб'єктом підприємницької діяльності, який реалізує транспортний засіб.

Таким чином, довідка-рахунок за №359348 від 15 листопада 2015 року, яка видана Кременчуцькою філією ТОВ «ЯНГОЛ3», не є правочином в розумінні ст. 202 ЦК України і не породжує будь-яких прав та обов'язків, а є лише підтвердженням вартості транспортного засобу, у зв'язку з чим колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги щодо неврахування цієї довідки судом першої інстанції.

Крім того, для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім документів зазначених вище, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не проводиться.

Реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків, а також внесення в установленому порядку платежів за огляд транспортних засобів, реєстрацію, перереєстрацію та зняття їх з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Тобто, відповідно до п. 8 зазначених Правил правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема довідкою-рахунком, виданою за затвердженою формою, договором та іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль.

Згідно з п. 41 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів здійснюється після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу.

Як вбачається з матеріалів справи спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, до теперішнього часу залишається зареєстрованим за ОСОБА_1 Заява від останнього про зняття з обліку автомобіля не подавалась і його огляд органами ДАІ не здійснювався.

Пунктом 43 Правил передбачено: якщо транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) робиться відмітка про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації в межах України.

Суду не надано відомостей, що така відмітка зроблена в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт), чого в даному випадку сторонами у справі зроблено не було.

Доводи апеляційної скарги щодо оплати ОСОБА_2 вартості спірного автомобіля колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується самим ОСОБА_2, кошти у розмірі 35 000,00 грн. він передав ОСОБА_5, однак, матеріали справи не містять доказів того, що остання діяла від імені та в інтересах власника автомобіля FORD ECONOVAN, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Не може бути підтвердженням факту укладення договору-купівлі продажу й довіреність ОСОБА_1 від 22 жовтня 2014 року, якою він надав відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 право розпоряджатися автомобілем FORD ECONOVAN, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Так, сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

За ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч. 1 ст. 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Суд першої інстанції, вірно установивши, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладався, цей автомобіль не знятий з облікув уповноваженому органі МВС та зареєстрований за ОСОБА_1, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль на підставі статті 392 ЦК України.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, автомобіль FORD ECONOVAN, реєстраційний номер НОМЕР_1, було передано відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 власником ОСОБА_1, про що він видав довіреність від 22 жовтня 2014 року на розпорядження цим автомобілем, тобто відповідачі є особами, які заволоділи спірним автомобілем на законних підставах.

Однак, 14 січня 2016 року, після скасування ОСОБА_1 цієї довіреності (а.с. 6,7), правова підстава, на якій відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 користувалися та розпоряджалися автомобілем FORD ECONOVAN, реєстраційний номер НОМЕР_1, відпала, у зв'язку колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для застосування до правовідносин сторін ст. 1212 ЦК України та задоволення позову ОСОБА_1 про витребування майна, від осіб, які утримують його без відповідної правової підстави.

Доводи, викладені в апеляційній скаргзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: