24.01.2018 Єдиний унікальний номер 205/6181/17
Провадження №2/205/1081/18
24 січня 2018 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Шавули В.С.
при секретарі Романовій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімейна клініка ПМС» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
Позивач 28 вересня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с.1-3).
В обґрунтування вимог зазначив, що у період з 01 квітня 2012 року по 31 травня 2017 року він працював у Дніпропетровській філії ТОВ «Сімейна клініка ПМС» на посаді реабілітолога.
Наказом №9-К від 19 червня 2017 року його було звільнено на підставі ст..38 КЗпП України. за власним бажанням.
Уточнивши позов зазначив, що 06 жовтня 2017 року відповідач виплатив позивачу заборгованість із заробітної плати за квітень-травень 2017 року в загальній сумі 6 500,00 грн., а також компенсацію за невикористані відпустки та один відпрацьований день в розмірі 9 522,34 грн. Але, середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, який становить 16 250,00 грн., тобто за період з червня по жовтень 2017 року.
Посилаючись на викладені у позові обставини, позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за час затримки у розмірі 16 250,00 грн.
Позивач в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.23).
Відповідач в особі свого представника у судове засідання не зявився. Повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення із відміткою про вручення адресату (а.с.44) Про причини неявки свого представника не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї участі та відзиву на позов не надсилав. Крім того, до суду повернувся конверт із відправленням, що направлявся відповідачу із поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання».
У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Відповідно до вимог ч.ч.1,6 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Підставою звернення позивача до суду із позовом є захист прав та майнових інтересів сторони за трудовим правовідношенням, повязаних із реалізацією гарантованого ст.43 Конституції України права на працю.
Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.
Для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Кодексу законів про працю України, інших законів України практику Верховного Суду України.
Суд, вислухавши пояснення позивача, зясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступних підстав.
Судом встановлено, що на підставі наказу (розпорядження) №2к від 01 квітня 2012 року ОСОБА_1 прийнято на роботу в ДФ ТОВ «Сімейна клініка ПМС» на посаду реабілітолога (а.с.4).
31 травня 2017 року ОСОБА_1 подав до ДФ ТОВ «Сімейна клініка ПМС» заяву про звільнення за власним бажанням, яку прийнято директором ДФ ТОВ «Сімейна клініка ПМС» ОСОБА_2 (а.с.6).
Наказом №9-К від 19 червня 2017 року припинено трудовий договір із ОСОБА_1, на підставі ст.. 38 КЗпП України, - за власним бажанням (а.с.10).
ОСОБА_1 звертався із письмовою заявою до директора ДФ ТОВ «Сімейна клініка ПМС» ОСОБА_3 про розрахунок із ним як звільненим працівником, наголошуючи про порушення його прав як працівника (а.с.7).
Із довідки №12 від 16 серпня 2017 року видно, що посадовий оклад ОСОБА_1 становить 3 250,00 грн. та заробітна плата за шість місяців склала 14 501,32 грн., які належать до сплати (а.с.8).
Довідками №13 від 06.10.2017 року, №15 від 03.11.2017 року підтверджено факт виплати ОСОБА_1 заборгованості за квітень 2017 року нарахованої в розмірі 3 250,00 грн., та із вирахуванням податків в сумі 2 616,25 грн., заборгованості за травень 2017 року в розмірі 3 250,00 грн., та із вирахуванням податків в сумі 2 616,25 грн., а також за червень 2017 року нарахована компенсацію за невикористані відпустки та один відпрацьований день в сумі 9 522,34 грн., що із вирахуванням податків становить 7 665,48 грн. (а.с.17,18,19).
Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплює обов'язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов'язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обов'язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно.
Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У відповідності до ст..117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
У даній справі затримка виплати середнього заробітку становить період із червня 2017 року по жовтень 2017 року.
Визначаючи розмір середньоденного заробітку, суд керується тим, що встановлена заробітна плата ОСОБА_1 становила 3 250,00 грн., термін затримки виплати становить 5 місяців, отже розмір заборгованості із виплати середнього заробітку за час затримки ДФ ТОВ «Сімейна клініка ПМС» перед ОСОБА_1 складає 16 250,00 грн. (3 250,00 грн. посадовий оклад * 5 місяців затримки = 16 250,00 грн.).
Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості та достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції вважає у повному обсязі доведеними, законними та обґрунтованими вимоги позивача, у звязку із чим слід стягнути із Дніпропетровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімейна клініка ПМС» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи із 15.02.2017 року по 31.08.2017 року в сумі 48 084,40 грн.; стягнути із ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, середній заробіток за час затримки за період із червня 2017 року по жовтень 2017 року в сумі 16 250,00 грн.
Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд враховує, що в силу п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору, а його вимоги належать задоволенню, тому судові витрати по справі в сумі 704,80 грн. слід стягнути із відповідача на користь держави.
На підставі викладеного, і керуючись ч.4 ст.55, ст.43, 124 Конституції України, ст.236, 237 КЗпП України, ст.11, 15, 16 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст.ст. 4,6,10,12,13, 81-83, 141, 247, 263-264 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпропетровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімейна клініка ПМС» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - задовольнити.
Допустити негайне виконання рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складений 02 лютого 2018 року.

Суддя В.С.Шавула