Номер провадження: 22-ц/785/5609/18
Номер справи місцевого суду: 523/2688/18
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Півнєві Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 19 березня 2018 про відмову у забезпеченні позову в цивільній справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об'єкта самочинного будівництва, -

ВСТАНОВИВ:

20 лютого 2018 року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов ОМР до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об'єкта самочинного будівництва (а.в.м. 1-9). Разом з позовною заявою позивач надав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на самочинно збудований об'єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 101; вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони суб'єктам державної реєстрації та державним реєстраторам вчиняти будь-які дії, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на самочинно збудований об'єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 101. Свою заяву обґрунтував тим, що оскільки відповідач вчинила самочинне будівництво нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, на вищевказаній земельній ділянці, яка належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси, тому з метою запобігання відчуження спірного нерухомого майна, а також розпорядження даним об'єктом нерухомого майна чи створення нових об'єктів нерухомого майна за час розгляду справи у суді унеможливлюють відновлення прав позивача (а.в.м. 21-24).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19 березня 2018 року відмовлено у задоволені заяви про забезпечення позову (а.в.м. 31-33).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою від 19 березня 2018 року ОМР було подано апеляційну скаргу. Апелянт вважає оскаржувану ухвалу такою, що прийнята з порушенням матеріального та процесуального права, із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та такою, що підлягає скасуванню з таких підстав. Так, апелянт зазначає, що ОМР надала обґрунтування в чому полягає необхідність накласти арешт на самочинно збудований об'єкт нерухомого майна та в чому полягає необхідність у застосуванні саме вказаного заходу забезпечення позову. А тому просить задовольнити апеляційну скаргу, ухвалу суду першої інстанції скасувати, та постановити нову ухвалу, якою заяву позивача про застосування заходів забезпечення позову задовольнити. (а.в.м. 21-24).

Відзив чи заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Сторони в судове засідання не з'явились. Про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином.Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави та можливість накласти арешт на майно, яке офіційно не існує, у відповідному реєстрі не значиться, державою не визнане, отже застосування такого заходу не призведе до будь-яких обтяжень спірного майна з метою виконання рішення суду у майбутньому у разі задоволення позову, тобто виконання самого принципу забезпечення позову. Також, як звернув увагу суд першої інстанції, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 101 знаходиться інше нерухоме майно, що не являється предметом розгляду даної цивільної справи.

Надаючи оцінку оспореному процесуальному рішенню суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

За обставинами даної справи спір виник щодо звільнення земельної ділянки, на якій, за твердженням позивача, розташоване самочинно збудоване нежитлове приміщення, що прибудоване до магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно гр. ОСОБА_2 є власником нежитлових приміщень першого поверху к. 501 загальною площею 210,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер нерухомого майна 101 (а.в.м. 19-20). В матеріалах справи міститься лист департаменту комунальної власності Одеської міської ради, адресований директору юридичного департаменту Одеської міської ради, відповідно до якого земельна ділянка, за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею орієнтовно 66 кв.м., зайнята та використовується гр. ОСОБА_2 під розміщення нежитлового приміщення, яке прилягає до магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» (адреса: АДРЕСА_1). У департаменті комунальної власності Одеської міської ради відсутня інформація про прийняття рішення щодо відведення земельної ділянки за вказаною адресою. Крім того, встановлено, що наказами № 01-13/496ДАБК від 07.12.2012 року про скасування реєстрації декларації про початок будівельних робіт № ОД 89 від 12.05.2017 року та № 01.13/498ДАБК від 07.12.2017 року про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ОД 58 від 24.05.2017 року, вказані декларації з реконструкції нежитлового приміщення без зміни геометричних розмірів фундаментів за адресою: АДРЕСА_1 скасовано. Так, як зазначив у вказаному листі департамент комунальної власності Одеської міської ради, гр. ОСОБА_2 самовільно зайняла земельну ділянку загального користування, яка знаходиться поруч з к. 501 за адресою: АДРЕСА_1 (а.в.м. 13-14). Вище наведене підтверджується актом від 12.12.2017 року № 000829 щодо самовільного зайняття (забудови) прибудинкової території загального користування, складеним стосовно порушення гр. ОСОБА_2 норм земельного законодавства, оскільки вона використовує та забудувала земельну ділянку загального користування, за адресою: АДРЕСА_1, під розміщення нежитлового приміщення, яке прибудоване до магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», без будь-яких відповідних дозвільних документів. Також в матеріалах справи наявна схема, на якій знаходиться спірна забудована земельна ділянка (а.в.м. 15,16, 51-52, 53).

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Згідно з ч. 1 ст. 150 позов забезпечується, серед іншого, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб , або забороною вчиняти певні дії. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, а саме п. 4 роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що досліджуючи зміст п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України за логікою законодавця забезпечення позову у виді накладення арешту на майно та (або) грошові кошти може бути застосовано судом в тих випадках, коли предметом позову безпосередньо виступає вимога позивача про передачу або сплату відповідачем майна або грошових коштів, які знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, з вище наведеного вбачається, що гр. ОСОБА_2 є власником нежитлового нерухомого майна к. 501 за адресою: АДРЕСА_1. Позивач звернувся до суду з вимогами звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загального користування шляхом знесення самочинно збудованого нежитлового приміщення, що прибудоване до магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1. Дані вимоги за своєю суттю не пов'язані з фізичним збереженням майна, а навпаки, у разі задоволення позову, усунення перешкод передбачає звільнення земельної ділянки від об'єктів на ньому розташованих без дозволу позивача. Крім того, приймаючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції правильно виходив з того, що відсутні підстави та можливість накласти арешт (заборону) на майно, яке офіційно не існує, у відповідному реєстрі не значиться, державою не визнане, отже застосування такого заходу не призведе до будь-яких обтяжень спірного майна з метою виконання рішення суду у майбутньому у разі задоволення позову, тобто виконання самого принципу забезпечення позову. Відтак, враховуючи характер заявлених позовних вимог, юридичний статус спірного нерухомого об'єкта, оскільки спір на момент постановлення цієї ухвали між сторонами дійсно існує, проте характер спору та предмет позовних вимог є відмінними від передбачених процесуальним законодавством вимог для застосування такого виду забезпечення позову, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу. Оскільки доводи апеляційної скарги не зайшли своє підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 374 ЦПК України залишає оскаржувану ухвалу без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Одеської області,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради - залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 19 березня 2018 про відмову у забезпеченні позову - залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

П.М. Черевко

Р.Д. Громік

10.12.2018 року м. Одеса