Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.04.2018 Справа №607/1972/17

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Пастернак О.В.,

у присутності учасників судового процесу:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі батька у вихованні дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 предявив до суду позов до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні із його сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та у його вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та у спілкуванні з нею, шляхом встановлення систематичних побачень та особистого спілкування з сином у 1 та 3 пятницю місяця з 16 години по 20 годину, 1 та 3 суботу місяця, в день народження сина з 10 години по 18 годину, з понеділка по пятницю з 16 години по 21 годину, в дні державних вихідних з 10 години по 18 годину, спільного відпочинку (1 місяць літніх канікул дитина проводить з батьком), необмеженого спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого звязку, з наданням права в день побачення з сином забирати його з дому (садку, школи) особисто.

Обгрунтовував позов тим, що відповідач створює йому перешкоди у спілкуванні з сином, внаслідок чого він не може брати участі у вихованні дитини, чим порушуються його права як батька дитини.

Ухвалою суду від 04 квітня 2018 року провадження у справі в частині позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі батька у вихованні дитини шляхом встановлення систематичних побачень та особистого спілкування з сином у 1 та 3 пятницю місяця з 16 години по 20 годину, 1 та 3 суботу місяця, в день народження сина з 10 години по 18 годину, з понеділка по пятницю з 16 години по 21 годину, в дні державних вихідних з 10 години по 18 годину, необмеженого спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого звязку, з наданням права в день побачення з сином забирати його з дому (садку, школи) особисто закрито.

У судовому засіданні позивач позов у частині позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі батька у вихованні дитини шляхом встановлення спільного відпочинку (1 місяць літніх канікул дитина проводить з батьком) підтримав. Пояснив, що на даний час відповідач, хоч і не створює йому ніяких перешкод у спілкуванні з сином, однак проти спільного відпочинку влітку заперечує.

Представник позивача підтримав доводи ОСОБА_1 та просив позов задовольнити, встановити спільний відпочинок позивача з сином протягом 1 місяця літніх канікул.

Відповідач у судовому засіданні позову не визнала. Пояснила, що в силу ще дуже дитячого віку дитина є зовсім несамостійною, сильно привязана до мами, без неї навіть не засинає. У відповідача нова сім'я і після зустрічей з його новою дружиною син скаржиться на неї. Тому вона, як мама, не може відпустити свою ще зовсім малу дитину на цілий місяць із відповідачем, оскільки дитина сама цього не бажає і буде страждати від цього.

Представник відповідача підтримала доводи ОСОБА_3, вказала, що дитина має розлади нервової системи, органом опіки і піклування рекомендована, за бажанням дитини, присутність матері при побаченнях батька з дитиною, раніше син сторін дуже емоційно реагував на візити позивача, що підтверджується долученими до справи відеозаписами, тому задоволення позову шляхом встановлення позивачу спільного відпочинку влітку протягом 1 місяця за таких обставин є неможливим.

Представник третьої особи Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи у відсутності представника третьої особи не надходило.

Разом з тим, Службою у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради скеровано до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору відповідно до вимог ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України.

За вказаних обставин відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 01 жовтня 2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 березня 2016 року.

25 вересня 2011 року від шлюбу сторін народився син ОСОБА_5.

Ці обставини встановлені рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 березня 2016 року та сторони їх не оспорюють.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Разом із нею, без реєстрації, проживає син ОСОБА_5, що підтверджується довідкою № 809 від 03 березня 2017 року ДП «Фаворит» та акту № 150, складеного працівниками зазначеного підприємства.

Як убачається з консультативного висновку спеціаліста (лікаря ОСОБА_6О.), 22 лютого 2017 року ОСОБА_5 встановлено діагноз: неврозоподібний синдром, у звязку з чим призначено лікування та консультації невролога, психіатра і психолога.

Відповідно до висновку органу опіки і піклування про усунення перешкод у спілкуванні батька ОСОБА_1 з малолітньою дитиною ОСОБА_5, 25.09.2011р.н., та визначення способу участі у його вихованні та спілкуванні, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 497 від 19 липня 2017 року, орган опіки і піклування вважає за доцільне рекомендувати ОСОБА_1 здійснювати свою участь у вихованні дитини ОСОБА_5 відповідно до графіку в такі дні: щосуботи з 14 до 19 години та щосереди з 17 до 20 години. Побачення повинні відбуватись за домовленістю між батьками в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей або за місцем проживання батька. Присутність матері при побаченнях за бажанням дитини.

З зазначеного висновку вбачається, що психологом-консультантом Тернопільської міської психолого-медико-педагогічної консультації ОСОБА_7 проведено бесіду з ОСОБА_5 В ході бесіди встановлено, що «в дитини спостерігаються тривожність, страх по відношенню до ситуації, що склалася між батьками. Максим боїться, травмуючими для нього є сцени сварок між татом і мамою. Тато на даний момент асоціюється зі страхом, бо коли приходить тато викликають поліцію, всі сваряться.».

З переглянутих відеозаписів на компютерному диску, який отримано представником відповідача ОСОБА_4 на адвокатський запит від Управління патрульної поліції у м. Тернополі згідно з відповіддю № Б-16аз/41/33/01-2017 від 14 березня 2017 року, вбачається, що син сторін емоційно реагував на прихід батька, не хотів з ним залишатись та просив піти. Події мали місце в лютому 2017 року.

Сторони в судовому засіданні визнали, що на даний час стосунки позивача із сином покращились, і вони часто проводять час разом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Частину наданих позивачем доказів суд відхиляє, виходячи з таких мотивів:

Так, довідки про те, що ОСОБА_5 відвідує дошкільний навчальний заклад № 37, а також заняття у сімейному клубі «Промінчик» в понеділок-четвер з 18 по 19 годину та у вівторок-пятницю з 17:30 до 18:30 суд до уваги не бере, оскільки ці докази стосувались визначення графіку періодичних побачень позивача з сином, з приводу яких на даний час спору між сторонами немає і в цій частині провадження у справі закрито відповідно до ухвали від 04 квітня 2018 року.

Повідомлення про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000079 за заявою ОСОБА_3 про погрозу їй вбивством ОСОБА_1 не є вироком суду, відтак не доводить вину ОСОБА_1 у вчиненні ним кримінального правопорушення проти життя і здоровя особи.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Вислухавши всі аргументи сторін, перевіривши їх зібраними у справі доказами, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову, з огляду на таке:

Виховання та розвиток дітей є обовязком батьків відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства (ст. 151 СК України).

Відповідно до ч. ч. 2 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Стаття 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91р. (далі Конвенція про права дитини), яка набула чинності для України 27.09.1991 р., передбачає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Такі ж положення містяться у ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства».

Згідно зі ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Також, згідно зі ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» під час вчинення дій, повязаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

У судовому засіданні сторони, як позивач, так і відповідач, заперечили проти допиту ОСОБА_5 в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Судом встановлено, що на даний час позивач безперешкодно спілкується з сином. Обсяг їхнього спілкування, як визнав сам позивач, є цілком достатнім, зокрема зустрічі з дитиною відбуваються часто, у зручний для позивача і дитини час, без жодних обмежень зі сторони відповідача. Проте, відповідач не погоджується відпустити сина з позивачем на один місяць, у літній період, наприклад на море, чи на інший відпочинок.

Саме в наданні цього одного місяця спільного відпочинку існує спір між сторонами і позивач стверджує, що відповідно до норм Сімейного кодексу України він має на нього право.

Проте, суд, виходячи з зазначених положень національного та міжнародного законодавства, з такими аргументами позивача не погоджується.

Як зазначалося, суд при вирішенні спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини бере до уваги вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них. Першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З урахуванням віку ОСОБА_5, який має всього 6 років, стану його здоровя, беручи до уваги наявність випадків стресових ситуацій від зустрічей з батьком, які хоч і були в минулому, але все-таки, мали місце, суд вважає, що розлука дитини з матірю на один місяць, особливо в умовах значної віддаленості від дому, може стати психотравмуючим фактором для дитини, внести в її звичний спосіб життя неспокій і тривогу, негативно вплинути на стан її здоровя.

За таких обставин у даному випадку встановлення спільного відпочинку позивача з сином протягом одного місяця не є тим способом участі батька у вихованні дитини, який спрямований на якнайкраще забезпечення інтересів дитини.

З цих підстав суд вважає, що ненадання відповідачем згоди на такий відпочинок не свідчить про створення нею перешкод у спілкуванні позивача з сином та його участі у вихованні дитини, відтак не є порушенням права позивача на здійснення своїх особистих немайнових прав щодо дитини (права на особисте спілкування).

При цьому, суд зазначає, що зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батьків у майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі одного з батьків у вихованні дитини.

Аналізуючи в сукупності досліджені судом докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, встановлені на підставі цих доказів обставини та зміст спірних правовідносин, давши оцінку кожному аргументу, наведеному учасниками справи, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 263 265, 268, 273, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (м. Теребовля Тернопільської області, вул. Шевченка, 28а, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (м. Тернопіль, вул. Чумацька, 37/36), третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради (м. Тернопіль. бульвар Шевченка, 1), про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі батька у вихованні дитини шляхом надання спільного відпочинку протягом одного місяця літніх канікул відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд.

Повне судове рішення складено 13 квітня 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_8