Справа №402/82/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"14" березня 2018 р. Ульяновський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючої - судді: Терновенко А.В.

при секретарі: Льошенку О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Благовіщенське, Кіровоградської області цивільну справу за позовною ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності на частку в спільному частковому майні, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка 02.02.2018 року звернулась в суд з позовом, у якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/20 частину будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач являється власником 1/20 частки (приватної спільної часткової) зазначеного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Ульяновською державною нотаріальною конторою від 14 листопада 1961 р.за №1583. Їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №720 від 30 квітня 2002 року після смерті чоловіка (рідного брата відповідача) належить 19/20 частин даного будинку. З 1961 року відповідач незважаючи на те, що являвся власником частки будинку, в ньому не проживав, участі в догляді за ним не брав, оскільки за дану частку йому були сплачені кошти та він вважав що його право власності припинено. Зі слів родичів позивачці стало відомо, що відповідач у 1962 року виїхав у невідомому напрямку та на даний час його місце перебування невідоме.

Позивачка увесь час проживає у вказаному будинку, несе витрати по догляду за ним та здійснює ремонт. Вони з відповідачем не являються однією сім'єю, не проживають спільно та не ведуть спільного господарства, родинні зв'язки ніколи ними не підтримувались. ОСОБА_1 увесь час вільно відкрито володіє даним майном та вважає, що набула його на законних підставах.

Позивачка у судове засідання не з"явилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач до суду не з'явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому ч.10 ст.187 ЦПК України порядку через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Заяв про відкладення розгляду справи, клопотань та заперечень проти позову до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню за наступних обставин.

Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.6) ОСОБА_1 успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 та являється власником 19/20 частин будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно архівної довідки №8 від18.01.2017 р., виданої Ульяновським КМБТІ (а.с.11) відповідач ОСОБА_2 являється власником 1/20 частки (приватної спільної часткової) зазначеного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Ульяновською державною нотаріальною конторою від 14 листопада 1961 р.за №1583. Проте, з 1961 року відповідач в ньому не проживав, участі в догляді за ним не брав, оскільки за дану частку йому були сплачені кошти (тобто, укладено договір купівлі-продажу) та він вважав що його право власності припинено, на даний час його місце перебування невідоме.

Позивачка увесь час проживає у вказаному будинку, несе витрати по догляду за ним та здійснює ремонт. ОСОБА_1 увесь час вільно відкрито володіє даним майном та вважає, що набула його на законних підставах.

Приймаючи рішення, суд керується наступним.

Якщо співвласники не є членами однієї сім'ї, не проживають спільно і не ведуть спільне господарство, один із них не бере участі у витратах, яких потребує утримання власності, блокує рішення щодо такого утримання (часто потрібна згода всіх співвласників), не здійснює капітальний ремонт житлового будинку та надвірних споруд, облаштування прибудинкової території, не несе витрати зі сплати житлово-комунальних послуг - можна стверджувати про неможливість спільного володіння та користування майном, адже такі обставини практично завжди призводять до виникнення конфліктних ситуацій серед співвласників.

З 1962 року виїхав у невідомому напрямку та на даний час його місце перебування невідоме. Фактично між чоловіком позивачки та його братом -відповідачем по справі існував договір купівлі-продажу 1/20 частки будинку. У відповідності до ст.344 ЦК України, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за надувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п"ять років з часу спливу позовної давності. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Позивачка є спадкоємцем після смерті свого чоловіка, який добросовісно володів часткою свого брата починаючи з 1961 року. Тож строк набувальної давності на даний час складає понад 40 років.

У досудовому порядку позивачка не має можливості врегулювати спір, оскільки встановити місце знаходження відповідача не має можливості.

Відповідно до ч.4. ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити позов та визнати за позивачкою право власності за набувальною давністю на гараж.

На підставі наведеного, керуючись 344, 328, 335, 344 ЦК України, суд,- Цивільного кодексу України, ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності за набувальною давністю на 1/20 частину будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Судові витрати по сплаті судового збору залишити по фактично понесеним.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Кіровоградської області.

Суддя: А. В. Терновенко