Справа № 366/3076/17 Головуючий у І інстанції Корчков А. А.
Провадження № 22-ц/780/882/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 50 01.08.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 серпня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Кулішенка Ю.М.,

суддів: Сушко Л.П., Журби С.О.,

за участю секретаря: Гуторки А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 27 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення батьківства та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася з вказаним позовом до суду. Свої вимоги мотивувала тим, що в період з 21 липня 2000 року по 16 вересня 2004 року вона з відповідачем перебували в офіційному шлюбі. Після розірвання шлюбу продовжували спільно проживати, вести спільне господарства, жити як одна сімя. Так вони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбних відносин до грудня 2014 року, коли відповідач після чергової сварки переїхав в смт. Іванків де й проживає донині. 17 травня 2006 року у сторін народилася донька. ОСОБА_3 однак не бажав офіційно реєструвати своє батьківство, тому під час реєстрації донька була зареєстрована на прізвище матері. На даний час відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а сама позивач не має достатньо коштів для підтримання належного рівня забезпечення доньки.

Просила визнати ОСОБА_2 батьком малолітньої ОСОБА_4 та стягнути з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з дня подачі даної заяви до суду і до настання повноліття дитини, в розмірі 1/4 частини з його доходу в місяць.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 27 листопада 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу та просила рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно ст. 357 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав:

Згідно з частиною тертьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів чинних на час вчинення окремих процесуальних дій , розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованону шлюбі, який було розірвано 16 вересня 2004 року про, що відділ реєстрації актів цивільного стану Іванківського районного управління юстиції Київської області зроблив актовий запис № 77 (а.с. 6).

Після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище «Фещенко».

17 травня 2006 року народилася ОСОБА_4. В свідоцтві про народження ОСОБА_4 матірю дитини зазначено: ОСОБА_2, батьком зазначено: «Фещенко Микола Володимирович». (а.с. 3).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із його недоведеності.

З вказаним висновком не погоджується колегія суддів виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " від 15 травня 2006 року № 3 спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Як зазначила позивачка у позові і пояснювала в судовому засіданні, реєстрація народження дитини відбулась відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 СК України.

Згідно довідки Прибірської сільської ради Іванківського району Київської області від 18.09.2017 року № 02-26/554, ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в с. Пироговичі разом з донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка знаходиться на повному утриманні матері. З вказаної довідки такожж вбачається, що відповідач проживав спільно з ОСОБА_2 з 2005 року по грудень 2014 року та під час спільного проживання у них народилася донька ОСОБА_4М.(а.с. 4-7).

З акта Обстеження матеріально- побутових умов життя сімї від 18 вересня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровані та проживають в будинку за адресою: с. Пироговичі, вул.. Лугова,145, який належить на праві власності ОСОБА_3. ( а.с. 9).

В судовому засіданні в суді першої інстанції свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 показали що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період з 2000 по 2014 рік проживали однією сімєю, у 2006 році в них народилася донька ОСОБА_4

З заперечень відповідача ОСОБА_3 та наданих ним пояснень в суді першої інстанції вбачається, що позивач з донькою проживають в будинку, який є його особистою приватною власністю, він постійно надає матеріальну допомогу дитині та в свій час бажав зареєструвати своє батьківство, проте позивачка перечила проти цього з невідомих йому підстав.

Зазначав, що відноситься до дитини ОСОБА_4 як до доньки, допомагає їй ( купує одяг та взуття, продукти харчування тощо), однак йому достеменно не відомо чи він є біологічним батьком дитини.

На підтвердження своїх вимог позивачем також надано фотокартки на яких зображений відповідач з ОСОБА_4

За клопотанням позивача апеляційним судом 12 березня 2018 року призначалась судово генетична експертиза, проведення якої було доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово медичної експертизи. На вирішення експертизи поставлено питання чи є ОСОБА_3 27 січня 20178 року народження біологічним батьком ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

При призначені експертизи апеляційним судом розяснено сторонам, що відповідно до вимог ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

З повідомлення Київського міського клінічного бюро судово- медичної експертизи відділення судово медичної генетичної ідентифікації № 11/1106 від 19 червня 2018 року проведення призначеної експертизи неможливо, тому що незважаючи на неодноразові призначення дати для відбору зразків крові ОСОБА_3 не зявився. ( а.с 94).

Позивач пояснила, що відповідач був обізнаний з датами експертизи але демонстративно відмовляється зявитись для відбору крові.

Через ухилення відповідача від прийняття участі в призначеній судово генетичній експертизі її проведення не відбулось і ці обставини позбавили позивача надати суду доказ з приводу визначення кровної спорідненості між ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Поважних причин, які б перешкоджали відповідачу зявитись до Київського міського клінічного бюро судово- медичної експертизи в відділення судово медичної генетичної ідентифікації для відбору зразків крові не встановлено.

Колегія суддів, надавши оцінку в сукупності усім доказам по справі, визнає факт доведеності позивачем батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4.

Матеріалами справи доведено, що дитина народилася у період спільного проживання сторін як подружжя, доказів, які б спростували докази, які представлені позивачем відповідач не надав.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Надані позивачем докази зібрані відповідно до норм процесуального закону і є належними та допустимими.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають значення.

Судом при визначенні розміру аліментів враховується те, що відповідач ОСОБА_3 є працездатною особою, офіційно працює в Державному спеціалізованому підприємстві «Чорнобильськиій спец комбінат» на посаді слюсара ремонтника 5 розряду ( а.с. 27).

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно положень ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Враховуючи матеріальне становище позивача з якою проживає дитина, потреби неповнолітньої дитини для всебічного її розвитку, колегія суддів вважає, що аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача на утримання його доньки щомісячно, відповідатимуть вимогам законодавства з врахуванням можливостей обох батьків щодо утримання дитини, та є такими, що не поставлять в тяжке матеріальне становище відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а тому позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню та аліменти підлягають стягненню з дати подачі позову - з 26 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

На користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1024 грн. (а.с. 20,59,67).

На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору ( у справах про стягнення аліментів) тому з ОСОБА_3 в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1664 грн.

Вказаних обставин суд першої інстанції не врахував та дійшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову відповідно до вимог ст. 374, 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376,381,384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 27 листопада 2017 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Встановити факт що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, є батьком ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26 вересня 2017 року, щомісячно та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1024 грн. (одна тисяча двадцять чотири гривні) судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 1664 грн. (одна тисяча шістсот шістдесят чотири гривні) судового збору в дохід держави.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: