_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/3483/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.11.2018

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Бундєвій Я.І. розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси до ОСОБА_1 , третя особа органі опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про виселення з гуртожитку, -

ВСТАНОВИВ:

КЕВ м.Одеси звернувся до суду з даним позовом у якому просив виселити ОСОБА_2 з неповнолітньою донькою з кімнати АДРЕСА_1 . Позов вмотивовано тим, що ОСОБА_2 не є військовослужбовцем та членом сім`ї такого, не знаходиться на обліку військовослужбовців та членів сімей, що потребують поліпшення житлових умов, а також тим, що ордер на вселення у гуртожиток не видавався.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити.
Представник відповідача та відповідач проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що колишній чоловік Нікішиної був військовослужбовцем і у гуртожиток їх було заселено з дозволу керівництва Одеського інституту сухопутних військ, а також те, що ОСОБА_3 є дочкою військовослужбовця ОСОБА_4 .
Представник третьої особи проти задоволення позову заперечував.
Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достатності та достовірності, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами (стаття 12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».)
Відповідно до статті 132 ЖК України осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.
Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до вимог ст. ст. 6, 127 ЖК Української РСР житлові будинки і житлові приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Гуртожитки можуть використовуватися для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети житлові будинки.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що будівлі за адресою АДРЕСА_2 є військовим майном, яке обліковувалось у Військовому інституті Сухопутних військ.
Відповідач Нікішина та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 2.06.2007р.
Під час проходження військової служби ОСОБА_4 в військовій частині НОМЕР_1 за клопотанням військового прокурора Південного регіону Нікішину О.І. та Нікішиній надано приміщення для проживання у гуртожитку АДРЕСА_2 у яке вони вселилися та постійно мешкали.
У вересні 2009 року згідно вимог чинного законодавства України за актом прийому-передачі передано на баланс КЕВ м. Одеси.
Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 3.11.2010р. шлюб між ОСОБА_4 та Нікішиною розірвано.
КЕВ м. Одеси веде облік казармено-житлового фонду, в порядку, визначеному Статутом гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, наказом МОУ від 21.04.2011р. № 215 «Про затвердження Положення про організацію квартирно- експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України» та Положенням про КЕВ м. Одеси, а також здійснює контроль за використанням жилого фонду Міністерства оборони України в порядку ст. 29, 30 ЖК України.
Відповідач Нікішина зареєстрована за минулою адресою в/ч НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 з 5.09.2007р. В подальшому зазначена військова частина була передислокована та змінила поштову адресу на АДРЕСА_4 .
З матеріалів справи вбачається, що з військовослужбовцем ОСОБА_4 позивачем 10.01.2014р. укладено договір №229 про надання житлово-комунальних послуг.
В подальшому ОСОБА_4 виїхав із зазначеного житлового приміщення, а відповідач ОСОБА_2 разом з малолітньою дитиною залишилась проживати в даному житловому приміщенні.
В 2015р. позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з Нікішиної (а.с.193).
Як зазначає Європейський суд з прав людини, «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). Тому суд повинен встановити, чи відповідатиме виселення відповідача з малолітньою дитиною з кімнати у гуртожитку, що є службовим житлом, без надання іншого житлового приміщення критеріям, що викладені у пункті другому статті 8 Конвенції.
«Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).
Тому слід встановити, чи вважатиметься виселення відповідача з малолітньою дитиною з кімнати у гуртожитку без надання іншого житлового приміщення втручанням держави, що здійснюється «згідно із законом» у розумінні пункту другого статті 8 Конвенції.
Європейський суд з прав людини вважає, що «вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах, а також закон має передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 43, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).
Відповідно до статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом.
Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Відповідно до п.5.10. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженим Міноборони України від 30.11.2011року наказ № 737, особа, яка звільнена з військової служби і має вислугу менше ніж 10 років у календарному обчисленні, підлягає виселенню з гуртожитку з усіма членами сім`ї, які з нею проживають, крім випадків, передбачених чинним законодавством.
У разі якщо особа, звільнена з військової служби, не перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у ЗС України, вона підлягає виселенню з гуртожитку з усіма членами сім`ї, які з нею проживають, крім випадків, передбачених чинним законодавством, незалежно від кількості вислуги років у календарному обчисленні.
Працівник, який звільнений з роботи і має стаж роботи менше ніж 10 років, підлягає виселенню з гуртожитку з усіма членами сім`ї, які з ним проживають, крім випадків, передбачених чинним законодавством.
Підлягають виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення особи, які самоправно зайняли жилу площу, і колишні члени сім`ї військовослужбовця чи працівника, які проживають у ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу, а також особи, які підпадають під підстави, передбачені статтею 116 Житлового кодексу Української РСР.
Пунктом 11 розділу І Положення про гуртожитки (в редакції чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) передбачено, що виселення з гуртожитків здійснюється відповідно до статті 132 ЖК УРСР.
Таким чином, до спірних правовідносин щодо виселення з гуртожитку підлягає застосуванню стаття 132 ЖК УРСР. За правилами цієї норми права сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.
У статті 125 ЖК УРСР крім іншого зазначено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: сім`ї військовослужбовців; одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.
Пленум Верховного Суду СРСР у пункті 19 постанови від 03 квітня 1987 року N 2 роз`яснив, що до одиноких осіб крім одиноким матерів, які не створили в подальшому сім`ю, можуть відноситися, зокрема, розлучене подружжя, який залишився проживати в службовому приміщенні після вибуття з нього іншого з подружжя, удовець, усиновитель, опікун (піклувальник). Крім того, враховуючи положення Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та пункт 16 постанови Пленуму Верховного суду СРСР від 09 грудня 82 року N 8 «Про практику застосування судами Основ житлового законодавства Союзу СРСР і Союзних Республік», до категорії одиноких осіб можуть бути віднесені і одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини (рішенні про усиновлення дитини) відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку державним органом реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини (особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом вона не набуває прав повнолітньої раніше).
Позивач не аргументував ні мету, яку він переслідував при подачі позову про виселення Нікішиної з малолітньою ОСОБА_3 без надання їм іншого житлового приміщення, ні співрозмірність такого виселення відповідній меті. А обґрунтування пропорційності виселення Європейський суд з прав людини вважає обов`язковою умовою належного застосування статті 8 Конвенції (див. mutatis mutandis «Dakus v. Ukraine», № 19957/07, § 50-51, ЄСПЛ, від 14 грудня 2017 року).
Відповідач ОСОБА_2 є колишнім членом сім`ї військовослужбовця і проживає у спірному приміщенні гуртожитку з малолітньою дитиною 2007 року народження, а тому суд приходить до висновку про неможливість виселення Нікішиної без надання іншого житлового приміщення.
Посилання позивача як на підставу до задоволення позову, на вимоги пункту 5.10 Наказу Міністра оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 не впливають на правильність висновків суду, оскільки у пункті 5.12 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої цим Наказом Міністра оборони України від 30 листопада 2011 року № 737, передбачено, що не можуть бути виселені з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення особи, зазначені у статті 125 ЖК УРСР.
На підставі викладеного суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст.268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Одеської області через Київський райсуд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бескровний Я. В.