У Х В А Л А

13 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 759/16206/14-ц

Провадження № 14-50 цс 18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача - Гудими Д. А.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

розглянула клопотання компанії «NIBULON SA» (далі також - стягувач) про розгляд касаційної скарги Публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз» (далі - боржник) у відкритому судовому засіданні з викликом учасників

у справі за клопотанням стягувача про надання дозволу на примусове виконання рішення апеляційної колегії Арбітражного суду Міжнародної асоціації торгівлі зерном та кормами (GAFTA) від 23 травня 2014 року

за касаційною скаргою боржника на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 6 грудня 2017 року та

в с т а н о в и л а:

14 грудня 2017 року боржник звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 6 грудня 2017 року та відмовити стягувачеві у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення апеляційної колегії Арбітражного суду Міжнародної асоціації торгівлі зерном та кормами (GAFTA) від 23 травня 2014 року (далі - рішення апеляційної колегії Арбітражного суду), посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржені судові рішення про задоволення клопотання стягувача про визнання та надання дозволу на виконання рішення апеляційної колегії Арбітражного суду не відповідають правовим висновкам Верховного Суду України, висловленим при перегляді цієї справи, зокрема стосовно того, що делегування права на нарахування розміру складних відсотків стягувачу чи державному виконавцю є порушенням публічного порядку.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс (далі - ЦПК) України викладений у новій редакції.

Підпункт 11 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року передбачає, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

23 січня 2018 року Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду ухвалою відкрив касаційне провадження у справі та зупинив виконання ухвали Апеляційного суду м. Києва від 6 грудня 2017 року.

5 лютого 2018 року стягувач подав відзив на касаційну скаргу, який мотивує тим, що забезпечення примусового виконання рішення апеляційної колегії Арбітражного суду не суперечитиме основним засадам правосуддя в Україні. Проведення державним виконавцем розрахунку відсотків не є втручанням у відносини, врегульовані в арбітражному застереженні, та не є виходом за межі клопотання і порушенням публічного порядку. На думку стягувача, рішення апеляційної колегії Арбітражного суду, про надання дозволу на примусове виконання якого подане клопотання, є чітким і не містить двозначності стосовного того, в якому розмірі боржник має сплатити відсотки на користь стягувача.

7 лютого 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою призначив справу до судового розгляду.

8 лютого 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою відмовив боржникові у задоволенні заяви про роз'яснення ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року.

Того ж дня Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

3 квітня 2018 року Велика Палата Верховного Суду ухвалою прийняла до розгляду клопотання стягувача про надання дозволу на примусове виконання рішення апеляційної колегії Арбітражного суду за касаційною скаргою боржника на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 6 грудня 2017 року, відмовила стягувачеві у задоволенні клопотань від 12 лютого 2018 року, від 2 березня 2018 року та від 22 березня 2018 року про розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін, а також призначила справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами на 18 квітня 2018 року.

11 квітня 2018 року представник стягувача подав письмові пояснення, в яких виклав позицію стягувача щодо поданої касаційної скарги боржника.

Того ж дня представник стягувача подав ще одне клопотання про розгляд касаційної скарги боржника у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи.

Клопотання мотивоване такими аргументами: 1) винятковою важливістю вирішення правових питань, вказаних в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 лютого 2018 року та в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 3 квітня 2018 року, для забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики у такій категорії цивільних справ; 2) наявністю вагомого суспільного інтересу з боку національних і міжнародних установ до питань, що мають бути розглянуті Великою Палатою Верховного Суду; 3) суперечливою судовою практикою, яку створило застосування судами в Україні постанови Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року; 4) стягувач не є резидентом України, а тому розгляд справи без виклику учасників може обмежити його в реалізації процесуального права на подання суду усних пояснень і заперечень проти доводів і міркувань боржника, а також поставити у нерівне становище з іншим учасником процесу-резидентом України; 5) розгляд касаційної скарги боржника у відкритому судовому засіданні з викликом учасників сприятиме забезпеченню права на справедливий суд; 6) результат розгляду справи становить значний матеріальний інтерес для стягувача та впливає на реалізацію його інтересу у відшкодуванні збитків, завданих боржником у 2010-2011 роках.

Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи касаційну скаргу боржника, діє як суд касаційної інстанції.

Відповідно до частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відтак, Велика Палата Верховного Суду тільки перевірятиме в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої й апеляційної інстанцій норм права, а не встановлюватиме обставини, які можуть додатково пояснити учасники справи. Тому можливим є розгляд касаційної скарги боржника у письмовому провадженні на основі наявних у справі матеріалів.

Більше того, розгляд цивільної справи у суді касаційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України. І лише у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі (частина перша статті 402 ЦПК України).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово висловлювався з приводу відсутності публічних слухань у судах касаційної інстанції. Вочевидь, «публічний характер провадження у судових органах, згаданих у пункті 1 статті 6 [Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод] (статті 6-1), захищає учасників справи від здійснення правосуддя таємно, поза контролем громадськості та є також одним із засобів збереження довіри до судів вищих і нижчих ланок. Публічність через прозорість, яку вона надає правосуддю, сприяє досягненню мети пункту 1 статті 6, а саме справедливому судовому розгляду, гарантія якого є одним із основних принципів будь-якого демократичного суспільства у сенсі Конвенції» (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78), § 25).

Проте публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку, зокрема і в суді касаційної інстанції. Так, у вказаній справі зазначена гарантія була забезпечена у судах першої й апеляційної інстанцій. Зокрема тому ЄСПЛ не визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції відсутність публічного розгляду у Федеральному суді Німеччини, який, як і Верховний Суд в Україні, вирішував винятково питання права (рішення у справі «Axen v. Germany», § 28).

Крім того, ЄСПЛ визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Varela Assalino contre le Portugal» (заява № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду (рішення від 25 квітня 2002 року). У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права, а саме тлумачення норм Цивільного кодексу.

ЄСПЛ вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник не представив переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання.

Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Велика Палата Верховного Суду створила учасникам процесу у справі № 759/16206/14-ц належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Важливість вирішення правових питань, піднятих у цій справі, для забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, наявність вагомого суспільного інтересу до цих питань, як і суперечлива, за твердженням стягувача, судова практика, не зумовлюють необхідність призначення розгляду справи з викликом її учасників.

Велика Палата Верховного Суду враховує те, що результат розгляду справи становить значний інтерес для обох її учасників. Справа розглядалася судами України різних інстанцій, починаючи з 2014 року. Кожен з учасників неодноразово на судових засіданнях уже наводив свої доводи та заперечення, а тепер письмово висловив позицію щодо ухвал Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року й Апеляційного суду м. Києва від 6 грудня 2017 року, які є предметом касаційного оскарження. Відтак, Велика Палата Верховного Суду не вважає за необхідне викликати учасників справи для надання пояснень у відкритому судовому засіданні.

Аргумент стягувача про те, що за умови розгляду справи без виклику її учасників він як нерезидент України буде поставлений у гірше становище, ніж боржник, який є резидентом України, оскільки буде обмеженим у реалізації процесуального права на подання суду усних пояснень і заперечень проти доводів і міркувань боржника, Велика Палата Верховного Суду відхиляє як явно необґрунтований. Розгляд справи без повідомлення учасників справи виключає участь будь-кого з них. І стягувач, і боржник мають однакові процесуальні права, передбачені ЦПК України, зокрема щодо надання пояснень та заперечень проти доводів і міркувань один одного.

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відмовляє у задоволенні клопотання стягувача від 11 квітня 2018 року про розгляд касаційної скарги боржника у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. А згідно з пунктом 1 частини другої цієї статті залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання клопотання для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин.

Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина одинадцята статті 272 ЦПК України).

Керуючись частиною першої статті 400, частиною першою статті 402, підпунктом 11 пункту першого розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

у х в а л и л а :

відмовити компанії «NIBULON SA» у клопотанні від 11 квітня 2018 року про розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи.

Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Д. А. Гудима
Судді:Н. О. АнтонюкЛ. М. Лобойко
С. В. БакулінаО. Б. Прокопенко
В. В. БританчукЛ. І. Рогач
В. І. ДанішевськаІ. В. Саприкіна
О. С. ЗолотніковО. С. Ткачук
О. Р. КібенкоВ. Ю. Уркевич
В. С. Князєв О. Г. Яновська