АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2018 року м. Чернівці

справа № 723/2704/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.

секретар: Костюк Л.С.,

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 08 лютого 2018 року, ухваленого під головуванням судді Пташник А.М., повний текст якого виготовлено 09 лютого 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її брат - ОСОБА_3, який постійно проживав за адресою АДРЕСА_1, і за яким вона постійно здійснювала догляд та спільно з ним проживала, у зв'язку з чим прийняла спадщину. Після смерті брата відкрилася спадщина на все його майно. Зазначає, що 02 березня 2011 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповів ОСОБА_1 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті.

Про заповіт довідалася нещодавно, посилаючись на те, що встановлений законом строк для прийняття спадщини вона пропустила з поважних причин, оскільки не знала про існування заповіту, а після смерті брата і понесених витрат на його лікування й поховання опинилася в скрутному матеріальному становищі, погіршився стан здоров'я, оскільки хворіла та хворіє на цукровий діабет. При зверненні до Сторожинецької нотаріальної контори щодо оформлення спадщини вона отримала відмову, оскільки пропустила шестимісячний строк для подачі заяви, тому просила суд визначити їй додатковий двомісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3

Провадження №22-ц/794/430/18 Категорія 39

В свою чергу ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно за законом.

Вказувала, що є донькою померлого ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 0,1442 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по АДРЕСА_2.

06 червня 2017 року у встановлений ст.1270 ЦК України строк звернулася до приватного нотаріуса Сторожинецького нотаріального округу Хоміцької Н.Г. із заявою про прийняття спадщини за законом, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, оскільки у ОСОБА_2 відсутній необхідний для видачі свідоцтва правовстановлюючий документ, а саме Державний акт на право власності на землю, який втрачений.

На підставі викладеного просила визнати за нею право власності на спадкове майно, що складається із земельної ділянки площею 0,1442 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по АДРЕСА_2.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 08 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк два місяці з моменту набрання рішення суду законної сили для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася після смерті ОСОБА_3

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовити, зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Вважає оскаржуване рішення незаконним через те, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 щодо пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, а саме хвороба, незнання про заповіт та те, що заява подається протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, - не є поважними, крім того, позивач за первісним позовом не була позбавлена можливості надіслати заяву про прийняття спадщини поштою.

Що стосується відмови в задоволенні зустрічного позову, вказує, що після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 року відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,1442 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по АДРЕСА_2. Оскільки вона вчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову через відсутність правовстановлюючого документу, а саме Державного акту на право власності на землю, тому вважає, що право власності на спірну земельну ділянку перейшло до неї в порядку спадкування за законом.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб які брали участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення суду першої інстанції щодо задоволення первісного позову мотивовано тим, що ОСОБА_1 здійснювала догляд за ОСОБА_3, проживала з спадкоємцем без реєстрації, що підтверджується довідкою Михальчанської сільської ради і в судовому засіданні не спростовувалось, на неї був складений заповіт, який не скасований та не змінений, тому позовні вимоги про надання додаткового строку є обґрунтованими.

Що стосується відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог суд виходив з того, що оскільки на ОСОБА_1 складений заповіт, який не скасований та не змінений, в передбаченому законом порядку не оспорюється, тобто наявна воля спадкодавця, тому вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Разом із тим, такі висновки суду є невірними, а оскаржуване рішення вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,1442 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по АДРЕСА_2 Сторожинецького району Чернівецької області (а.с.8, 12, 15).

02.03.2011 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом буде матиме право заповів ОСОБА_5 (а.с.9).

Згідно виписки з медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого від 27.07.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 хворіє цукровим діабетом 2 типу (а.с.10-11).

У відповідності до довідки Михальчанської АЗПСМ №119 від 15.12.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 знаходилась на лікуванні з 01.07.2017 року по 10.07.2017 року - стаціонар на дому (а.с.67).

25.09.2017 року ОСОБА_1 отримала відмову в оформленні спадщини від приватного нотаріуса Сторожинецького районного нотаріального округу Хоміцької Н.Г. з підстав пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини (а.с.19).

06.10.2017 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №993/02-31/152/2017 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку, у зв'язку з тим, що нею не подано нотаріусу правовстановлюючий документ (державний акт на право власності на земельну ділянку) про належність земельної ділянки ОСОБА_3 (а.с.48).

Згідно довідки Кам'янської сільської ради №2153 від 18.09.2017 року ОСОБА_3 на момент смерті був зареєстрований та проживав АДРЕСА_2 (а.с.50).

Відповідно до положень ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами 1, 2 ст.1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст.1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з правилами ст.ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Отже суд, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Положення ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані у випадку доведеності наявності перешкод для подання відповідної заяви та наявності підстав для визнання судом цих обставин поважними.

Так, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Як на поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини позивач зазначала хворобу та незнання про існування заповіту.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Приписами ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Однак у справі відсутні докази неможливості звернення позивачки до нотаріуса з зазначеною заявою. Знаходження у спірний період на лікуванні у період з 01.07.2017 року по 10.07.2017 року (стаціонар на дому), чи незнання про наявність заповіту не є такими обставинами, що об'єктивно перешкоджали прийняти спадщину протягом встановленого законом строку.

Позивачкою не доведено, що її стан здоров'я не допускав подачу заяви про прийняття спадщини до 01.07.2017 року, або направлення такої заяви поштовим зв'язком, відсутні докази наявності у неї як спадкоємця інших об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини, через що первинний позов задоволенню не підлягав.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, то суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні даних вимог виходив з того, що оскільки на ОСОБА_1 складений заповіт, який не скасований та не змінений, в передбаченому законом порядку не оспорюється, тобто наявна воля спадкодавця, однак колегія суддів не погоджується з даним висновком суду.

06.10.2017 року приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Хоміцькою Н.Г. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с.48), з якої не встановлюється час звернення із такою заявою ОСОБА_2 чи початок провадження нотаріусом саме за її зверненням.

Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази, на підставі яких апеляційний суд міг встановити наявність чи відсутність інших спадкоємців за законом, а також відсутня заява ОСОБА_2 чи будь-яка інша письмова інформація, з якої встановлюється час подачі нею заяви до нотаріуса про прийняття спадщини за законом, вказані обставини підлягають доказуванню.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховний Суд України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 при розгляді справ про захист та поновлення порушених прав спадкоємців, при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Статтею 48 ЦПК України передбачено, що сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Юридична заінтересованість позивача у цивільному процесі зобов'язує довести як наявність між ним та відповідачем спірних матеріальних правовідносин, так і ту обставину, що його права порушені саме особою, яку позивач зазначив відповідачем, і права можуть бути захищені у визначений ним спосіб.

Таким чином, твердження ОСОБА_2 щодо безспірності прийняття спадщини за законом не є переконливими, а доказування таких обставини можливе лише в цивільному процесі із залученням поряд з іншими спадкоємцями у якості співвідповідача по справі територіальної громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, на права яких можу вплинути рішення суду.

На вказану обставину суд першої інстанції уваги не звернув, а вирішив спір по суті без вирішення питання щодо залучення співвідповідача.

Відповідно до пп. 1, 3-4 ч.1 та абз.2 ч.2 ст.376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 08 лютого 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі викладених вище обґрунтувань.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 13 ст.141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 960 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 08 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно за законом відмовити.

Стягнути ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 960 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте касаційна скарга на неї може бути подана протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /Н.К. Височанська, А.І. Владичан/