Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 211/105/18
Провадження № 2/211/776/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
12 квітня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді: Сарат Н.О.,
при секретарі: Зоріній С.М.,
у відсутність сторін
розглянувши в м. Кривому Розі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька , -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька. Мотивуючи свої позовні вимоги, тим, що в період з 2009 року по 2013 рік, вона з відповідачем проживала як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. 06 серпня 2010 року в них народився син - ОСОБА_3, батьком якого записаний ОСОБА_2. У 2013 році вони припинили шлюбні відносини. 31 березня 2017 року вона зареєструвала шлюб з громадянином Росії та для сумісного проживання з чоловіком їй необхідно виїхати разом з дитиною до м. Єкатеринбург, Росія. Місце знаходження відповідача їй відоме, вона зверталась до органів поліції про розшук ОСОБА_3 але встановити його місце знаходження не виявилось можливим. В зв'язку з тим, що отримати згоду на тимчасовий виїзд дитини від відповідача не має можливості. Тому, просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до міста Єкатеринбург Російської Федерації малолітнього ОСОБА_3 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2.
У судове засідання сторони не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомленні.
Представник позивача ОСОБА_5 надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивача, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, заперечень не надав.
Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, батьками неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ( а.с. 5 - копія свідоцтва про народження).
ОСОБА_1 31.03.2017 року уклала шлюб з громадянином Росії ОСОБА_6 ( а.с. 6 - копія свідоцтва про укладання шлюбу). ОСОБА_1 надано дозвіл на тимчасове проживання на території Російської Федерації до 02.09.2018 року ( а.с. 9 - копія довідки).
Підставою для звернення до суду з вказаним позовом позивачка зазначила, що для отримання дозволу, не можливо встановити місцезнаходження відповідача.
Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків.
У відповідності до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Статтею 141 СК України визначена рівність обсягу прав і обов'язків батьків відносно дитини, незалежно від розірвання шлюбу чи проживання їх окремо від дитини.
Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними.
Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи закріплене ст. 313 ЦК України. Згідно з ч. 3 даної статті фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та п.1 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 року №152 (далі - Порядок), документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в'їзд в Україну, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
Згідно п.п.2 п.7 Порядку оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою.
Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини, затвердженої Резолюцією 1386 (ХІV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності, при виданні з цією метою законів головним міркуванням повинно бути найкраще забезпечення інтересів дитини.
У ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, вказано, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Отже за змістом наведених норм, питання про виїзд за кордон дитини, яка не досягла шістнадцятирічного віку, у разі відсутності згоди одного з батьків, вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, мети виїзду.
Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей.
Оскільки у позивача були складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився, заперечень та доказів на їх обґрунтування суду не надав, тому суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без згоди батька.
На підставі викладеного, ст.313 ЦК України, ст.ст.141,157 Сімейного кодексу України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»,ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231, керуючись ст. ст. 10, 12,13, 141, 263, 265, 280-284, 288 ЦПК України, суд ,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька - задовольнити.
Надати дозвіл ОСОБА_1 на тимчасовий виїзд за межі України до міста Єкатеринбург Російської Федерації малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, з дня набрання законної сили рішення суду до 02 вересня 2018 року включно.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право н а поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня отримання його копії.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 4 ст. 265 ЦПК України:
-позивач ОСОБА_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1
-відповідач ОСОБА_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2
Суддя Сарат Н. О.