Провадження № 4-с/161/123/18
У Х В А Л А

03 грудня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Олексюка А.В.,

при секретарі Шумиводі О.І.,

з участю: заявника ОСОБА_1,

представника Другого відділу ДВС м. Луцька ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою на дії державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про накладення штрафу.

Скаргу обґрунтовує тим, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва у справі № 2-4092/11 стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки Анастасії, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів його зароітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.02.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Другим відділом ДВС Луцького МУЮ 03.07.2015 року відкрито виконавче провадження № 48006549 з примусового виконання виконавчого документа, виданого на виконання даного рішення суду.

06.09.2018 року постановою про накладення штрафу державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 на нього накладено штраф на користь стягувача 50 % заборгованості у розмірі 38087,23 грн. В даній постанові вказано, що після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у боржника утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої 76174,47 грн. згідно розрахунку від 01.09.2018 року за період з 30.07.2015 року відповідних платежів за три роки. Копію даної постанови йому було вручено 18.09.2018 року державним виконавцем.

Вважає, що дана постанова про накладення штрафу, винесена з порушенням ЗУ «Про виконавче провадження» та підлягає скасуванню, оскільки про заборгованість зі сплати аліментів йому не було відомо, жодних повідомлень та розрахунків по заборгованості державним виконавцем йому не направлялось та не вручалось. Крім того, вказує, що протягом 2014-2016 років він працював у ТзОВ «АПГ «Пан Курчак» та протягом цих років відбулися відрахування з його заробітної плати по сплаті аліментів, тому йому не зрозуміло як у державного виконавця виникла заборгованість по сплаті аліментів з 2015 року. Разом з тим, зазначає, що не має можливості добровільно сплачувати аліменти, матеріально допомагати та брати участь у вихованні дитини, оскільки йому невідоме місце його перебування.

Просить суд поновити строк для подання скарги та визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 від 06.09.2018 року про накладення штрафу.

В судовому засіданні заявник скаргу підтримав з підстав викладених в ній. Просив суд скаргу задовольнити.

Державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, вважає скаргу безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення та просила суд відмовти в її задоволенні.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Право на звернення до суду є строковим. Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (частина перша статті 449 Цивільного процесуального кодексу України).

Таким чином, ураховуючи клопотання заявника про поновлення строку для подання скарги на постанову державного виконавця від 06.09.2018 року, суд визнає таке клопотання обґрунтованим, з огляду на те, що процесуальний строк звернення до суду із скаргою пропущено заявником у зв'язку із хворобою останнього, що є поважною причиною пропуску такого строку, який підлягає до поновлення та є підставою розгляду скарги заявника по суті його вимог.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»)

Згідно з ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, втрати годувальника тощо може бути пред'явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва у справі № 2-4092/11 стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки Анастасії, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів його зароітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.02.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Судом встановлено, що на виконанні в Другому відділі державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області знаходиться виконавче провадження № 48006549 відкрите на підставі виконавчого листа № 2-4092/11 виданого Деснянським районним судом міста Києва 06.09.2018 року, яким стягуються з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки Анастасії, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів його зароітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.02.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

06.09.2018 року державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2, у звязку з наявністю у боржника заборгованості, скупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, винесена постанова про накладення на ОСОБА_3 штрафу у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів 38087,23 грн.(а.с. 4, 5).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, а згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положенням ст.ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язано виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Із змісту наведених положень закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов'язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

28.08.2018 року набрав чинності Закон України від 03.07.2018 № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», яким внесено зміни до ряду законодавчих актів, в тому числі і в Закон України «Про виконавче провадження».

Так, пунктом 3 частини 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» (зі змінами від 03.07.2018 року, що набрали чинності 28.08.2018 року) передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Статтю 11 Закону України «Про виконавче провадження» було доповнено частиною четвертою, відповідно до якої строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев'ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Виходячи із змісту наведеної правової норми, у випадку виникнення заборгованості зі сплати аліментів закон зобов'язує державного виконавця виносити постанови про тимчасові обмеження прав боржника.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Зміни до Закону України «Про виконавче провадження», якими, зокрема, доповнено ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» ч. 14, внесені Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», набрали чинності 28.08.2018 року.

В Прикінцевих положеннях Закону України від 03.07.2018 № 2475-VIII відсутні вказівки щодо відкладеного набрання чинності ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а отже вона підлягає застосуванню одразу із набранням чинності даним Законом в цілому, із 28.08.2018 року.

Частиною 4 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що строк для застосування обмежень, передбачених ч. 14 ст. 71 цього Закону обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а не з дня набрання чинності Законом від 03.07.2018 № 2475-VIII.

Врахування заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла у боржника за період до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», яким внесено зміни в ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», не можна розцінювати як надання цій нормі зворотної сили.

Таким чином, проаналізувавши надані заявником докази, керуючись вищенаведеним законодавством щодо регулювання порядку виконання рішення суду, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_3, оскільки судом встановлено, що заходи застосовані державним виконавцем на підставі оскаржуваної постанови від 06.09.2018 року у зв'язку із невиконанням заявником, як боржником в межах виконавчого провадження зобов'язань по сплаті аліментів, що призвело до утворення заборгованості по сплаті аліментів, сума якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, а загалом становить 74174,47 грн., враховуючи. При цьому заявником не надано суду доказів належної оплати аліментів у визначеному судом розмірі, починаючи з липня 2015 року. Разом з тим, заявником не надано суду жодного доказу здійснення ним погашення вже існуючої заборгованості по аліментам, розмір якої є значним, що порушує права дитини на достатнє матеріальне забезпечення. Щодо доводів заявника про відсутність з його боку факту ухилення від сплати аліментів, то вони є безпідставними, не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, наявних в ній доказах в їх сукупності та вимогах закону, а відтак не впливають на правомірність дій державного виконавця.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про накладення штрафу, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, ст.ст. 258-261, 268, 352-354, 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про накладення штрафу відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 07.12.2018 року.

Суддя Луцького міськрайоного суду А.В.Олексюк