ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 681/637/17
Провадження № 22-ц/4820/214/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретар судового засідання Гриньова А.М.,

з участю відповідача ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №681/637/17 за апеляційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 31 липня 2018 року (суддя Горщар А.Г., повне судове рішення складено 10 серпня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Полонська міська рада Хмельницької області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

12 травня 2017 року ОСОБА_5, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що на підставі договору купівлі-продажу №137 від 10 квітня 1998 року та державного акта серії НОМЕР_1 від 22 травня 2000 року їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,82 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і площею 0,134 га для ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_1. 27 вересня 2016 року на її замовлення була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). 28 грудня 2016 року відділом Держгеокадастру у Полонському районі Хмельницької області здійснена державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2. Суміжний землекористувач ОСОБА_4 протягом 20-22 квітня 2017 року на межі їхніх земельних ділянок самовільно повитягувала огорожу із забетонованих стовпчиків разом із металевою сіткою і зайняла частину належної їй земельної ділянки довжиною 44,9 м та шириною 0,40 м.

Тому, позивачка просила зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_2 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 шляхом відновлення за власні кошти на частині суміжної межі сітчастого паркану та металевих стовпчиків по довжині 44,9 м і по ширині 0,40 м.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 31 липня 2018 року позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_2 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованій по АДРЕСА_1, яка є власністю ОСОБА_5, відновити огорожу, встановивши металеві стовпчики і металеву сітку на межі, визначеній згідно з кадастровим планом вказаної земельної ділянки, а саме, від поворотної точки 4 до поворотної точки 5, довжина між якими становить 44,9 м. Вирішено питання про судові витрати.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для її вирішення, невідповідність висновків суду обставинам справи. Суд не взяв до уваги, що межа між земельними ділянками була встановлена ще у 1957 році. ОСОБА_5 пошкодила огорожу трактором, внаслідок чого вона втратила частину земельної ділянки. Позивачка жодного разу не зверталася до неї з приводу встановлення межі між земельними ділянками. Суд не прийняв до уваги надані нею письмові докази і безпідставно відмовив у задоволенні клопотань про виклик свідків, які б підтвердили те, що межа не порушена. Висновок земельно-технічної експертизи не може бути доказом у справі, оскільки експерт не зміг надати відповіді на усі запитання. Взятий до уваги судом першої інстанції витяг з Державного земельного кадастру, який надала ОСОБА_5, не може вважатись доказом, оскільки в ньому відсутній номер будинку. Відповідно реєстрація земельної ділянки є незаконною.

У відзиві позивачка посилається на необґрунтованість доводів апеляційної скарги і просить у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_4, апеляційну скаргу підтримала.

Інші учасники справи не з'явилися, про розгляд справи належним чином повідомлені.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10 квітня 1998 року Новоселицькою сільською радою Полонського району Хмельницької області 22 травня 2000 року ОСОБА_5 був виданий державний акт на право приватної власності серії НОМЕР_1 на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,134 га, розташовану у АДРЕСА_1.

Суміжним землекористувачем згідно з планом зовнішніх меж вказаної земельної ділянки (точки Г-А) є ОСОБА_4

02.09.2016 року за участю начальника Полонського районного виробничого відділу Хмельницької філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Лазарчук Т.Г., замовника ОСОБА_5, а також відповідачки, та членів узгоджувальної комісії Полонської міської ради були встановлені на місцевості межі спірної земельної ділянки, визначена її площа 0,1310 га (менше ніж у Державному акті - 0,134 га), однак межові знаки встановлені не були, про що свідчать дані акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 02.09.2016 року.

ОСОБА_4 не погодилась із визначеною межею суміжного землекористування, про що було зазначено в акті узгоджувальної комісії від 02 вересня 2016 року, який затверджено рішенням сесії Полонської міської ради №11 від 22 листопада 2016 року.

08 вересня 2016 року ОСОБА_5 звернулася до Полонського районного виробничого відділу Хмельницької філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» із заявою про проведення робіт по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), без встановлення межових знаків та уведення земельно-кадастрової інформації на магнітні носії.

28 грудня 2016 року державним кадастровим реєстратором відділу Держгеокадастру у Полонському районі Яриновською З.С. здійснено державну реєстрацію земельної ділянки позивача з присвоєнням кадастрового номера НОМЕР_2.

По межі земельної ділянки, визначеній кадастровим планом, від поворотної точки «4» до поворотної точки «5», довжина між якими становить 44,9 м ОСОБА_5 встановила огорожу із забетонованих металевих стовпчиків до яких прикріплено металеву сітку.

ОСОБА_4, не погоджуючись із місцем встановлення позивачкою огорожі протягом 20-22 квітня 2017 року самовільно її демонтувала і на власний розсуд визначила спільну межу, змістивши її у бік земельної ділянки ОСОБА_5

Наведене підтверджується матеріалами справи.

При задоволенні позову суд виходив з того, що позивачка у встановленому законом порядку набула право власності на земельну ділянку, виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і здійснили реєстрацію земельної ділянки з присвоєнням кадастрового номера. Самовільно демонтована відповідачкою огорожа підлягає відновленню на межі, визначеній згідно з кадастровим планом вказаної земельної ділянки.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Згідно з ч. 3 і ч. 4 ст. 18, ч. 1 ст. 23 ЗК України 1990 року в редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки і видачі державного акта позивачці, придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку. Договір купівлі-продажу земельної ділянки і документ про оплату вартості землі є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і видачі державного акта на право власності. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи №02-111/18 від 14 червня 2018 року ОСОБА_5 при спорудженні огорожі не порушила межу земельної ділянки, встановлену технічною документацією із землеустрою та занесену до Державного земельного кадастру. Часткове знищення колись існуючої огорожі має місце. Відновлення первинного стану огорожі необхідно провести по межовим знакам відповідно до кадастрового плану з технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натура (на місцевості).

При розгляді справи ОСОБА_4 не заперечувала того, що демонтувала частину огорожі позивачки, не погоджуючись із встановленням межі.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів щодо площі, меж, конфігурації земельної ділянки, яка перебуває у користуванні відповідачки.

Надані нею план забудови садиби на ім'я ОСОБА_8 від 1980 року, рішення сесії Полонської міської ради від 22 листопада 2016 року №2 і №4 про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 0,13 і 0,25 га не містять інформації щодо встановлення межі із суміжним землевласником ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновок суду першої інстанції і впливали на законність судового рішення у справі.

Частинами 1 і 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають

встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1, ч. 5 і ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аргументи відповідача про незаконність реєстрації земельної ділянки позивачки не знайшли свого підтвердження.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежної оцінки доказів не можуть бути прийняті до уваги.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Результати оцінки доказів відображені у рішенні суду.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено.

З огляду на викладене, рішення суду ухвалене відповідно до норм

матеріального права із дотриманням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 31 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай