ЄУН № 337/1683/18
Провадження № 2/337/1093/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя

у складі головуючого судді Кучерука І.Г.

за участю секретаря Бессарабової Т.П.

розглянув в порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визначення порядку користування квартирою, вселення,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 у якому вказав, що він з відповідачем, на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2018 року, є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Йому належить 2/3 частин квартири, а відповідачці 1/3. На теперішній час квартирою користується лише відповідач, і створює перешкоди для користування позивачу, в тому числі, змінивши замок на вхідних дверях. Оскільки квартира двокімнатна, просить виділити йому в користування ізольовану кімнату №7 площею 17,3 кв.м., та балкон площею 1,83 кв.м., а відповідачу ізольовану кімнату №6 площею 10,8 кв.м. Інші приміщення залишити в загальному користуванні. Також просить вселити його в квартиру.

25 травня 2018 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

30 жовтня 2018 року відповідач ОСОБА_2 надала суду заяву, в якій зазначила, що позов визнає в повному обсязі. Просить розглянути справу за її відсутності, та задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача адвокат ОСОБА_3 надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 200 ч.3 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 10 січня 2018 року у справі ЄУН №337/4500/17, Провадження №2/337/188/2018 (а.с.5-6), за ОСОБА_1 визнано право власності на 2/3 частини квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул. Світла, буд.4, кв.№267, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер 23 травня 2016 року. За ОСОБА_2 визнано право власності на 1/3 частину квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул. Світла, буд.4, кв.№267, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер 23 травня 2016 року. Рішення набрало законної сили 10 лютого 2018 року.

Право власності за вказаним рішенням зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.9), та відображено в технічному паспорті на квартиру (а.с.7-8).

Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995р., квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Суд вважає, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Оскільки в даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею, то застосування критерію необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення з забезпеченням відповідності ідеальних часток реальним, суд вважає не обовязковим.

Суд вважає необхідним виділити в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно і вважає допустимим відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі № 6-1500цс15.

Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону з своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

При визначенні конкретного порядку користування суд виходить з того, що частки співвласників у спірній квартирі є ідеальними, на ідеальну частку у праві спільної власності на спірну квартиру ОСОБА_1 (2/3 частини) припадає 18,73 кв.м. житлової площі, а ОСОБА_2 (1/3 частини) 9,37 кв.м. житлової площі.

Кімнат, які б відповідали розміру ідеальних часток кожної зі сторін, в квартирі немає. Разом з тим, згідно з технічним планом спірної квартири в ній є дві ізольовані житлові кімнати №7 площею 17,3 кв.м., і №6 площею 10,8 кв.м.

Таким чином, відхилення від ідеального розміру часток не перевищуватиме 1,5 кв.м.

Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, що запропонований позивачем порядок користування квартирою не призведе до суттєвого порушення прав та законних інтересів відповідача, як співвласника квартири.

Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Проте, як вбачається з викладених у позові обставин, проти яких не заперечила відповідач, ОСОБА_1 не має можливості користуватися належною йому часткою приміщення у спірній квартирі.

Таким чином, права позивача у користуванні належним майном порушені, а їх поновлення можливе шляхом вселення позивача в спірну квартиру.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст. 89, 141, 200, 206, 229, 247, 263, 264, 354 ЦПК України, ст. 150, 155 ЖК України, ст. 319, 321, 356, 358, 391 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визначити порядок користування квартирою №267 у будинку №4 по вулиці Світлій у місті Запоріжжя, що є спільною частковою власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2.

Встановити порядок користування квартирою №267 у будинку №4 по вулиці Світлій у місті Запоріжжя наступним чином:

виділити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн. НОМЕР_1) у користування кімнату №7 площею 17,3 кв.м., та балкон площею 1,83 кв.м.;

виділити ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, іпн. НОМЕР_2) у користування кімнату №6 площею 10,8 кв.м.;

в загальному користуванні ОСОБА_1 і ОСОБА_2 залишити наступні приміщення: кухню №4 площею 7,2 кв.м., ванну кімнату №2 площею 2,1 кв.м., туалет №3 площею 1,0 кв.м., коридор №1 площею 10,0 кв.м.

Вселити ОСОБА_1(ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн. НОМЕР_1), в квартиру АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржене в Запорізький апеляційний суд протягом 30 днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя

Повний текст рішення складений 05.11.2018 року.

Суддя: