Провадження № 2/201/655/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі Карнаух І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми банківського вкладу, процентів та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

29.11.2016р. ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення суми банківського вкладу, процентів та відшкодування моральної шкоди (а.с. № 3-6).

Ухвалою суду від 25.04.2017р. цивільну справу передано для розгляду за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва (а.с. № 95).

31.05.2017р. ПАТ КБ ПриватБанк подано апеляційну скаргу на ухвалу суду від 25.04.2017р. про передачу справи для розгляду за підсудністю (а.с. № 104-106).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.07.2017р. апеляційну скаргу ПАТ КБ ПриватБанк визнано неподаною та повернуто заявнику (а.с. № 116).

04.08.2017р. ПАТ КБ ПриватБанк повторно подано апеляційну скаргу на ухвалу суду від 25.04.2017р. (а.с. № 119-121)

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.09.2017р. апеляційну скаргу ПАТ КБ ПриватБанк задоволено, ухвалу Жовтневого районного суду від 25.04.2017р. скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. № 142-143).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 02.10.2017р. цивільну справу №201/16770/16-ц прийнято до провадження та призначено до судового розгляду (а.с. № 147).

Ухвалою суду від 16.05.2018р. було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 від 27.02.2018р. про витребування доказів (а.с. № 178-180), а саме витребувано у позивачки ОСОБА_1 оригінали договору банківського №SAMDNWFD00 від 12.03.2013р. та чекової квитанції (а.с. № 212).

Ухвалою суду від 10.07.2018р. (винесена без виходу до нарадчої кімнати) замінено назву відповідача ПАТ КБ ПриватБанк на АТ КБ ПриватБанк, оскільки згідно нової редакції Статуту банку згідно з рішенням Єдиного акціонера банку, затвердженого наказом МФУ від 21.05.2018р. наданої представником відповідача 10.07.2018р. (а.с. № 224-225) повне офіційне найменування банку змінено на Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", скорочене АТ КБ "ПриватБанк".

В обґрунтування позовних вимог позивачка в позовній заяві посилалася на те, що 12.03.2013р. нею було подано до банку заяву №SAMDNWFD00 про оформлення депозитного вкладу «Стандарт» на суму вкладу 8500 грн. та в подальшому сума вкладу була поповнена ще на 2500 грн. Вклад оформлювався на строк до 12.03.2014р. включно, на умовах нарахування процентів в розмірі 17% річних. 17.09.2013р. позивачка здійснила поповнення вкладу ще на суму 5000 грн. та станом на 17.03.2013р. сума залишку на її рахунку становила 16000 грн., що підтверджується довідкою банка від 17.09.2013р. Оскільки позивачка виявила бажання отримати суму депозитного вкладу, 17.09.2014р. вона звернулася до банку з письмовою заявою, яка була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення, проте кошти за договором банківського вкладу відповідачем видані не були. 29.02.2016р. позивачка надіслала до банку заяву з проханням повідомити інформацію про стан її рахунку №4373 та про рух коштів на відповідному рахунку за період з 12.09.2013р. по 29.02.2016р. відкритому на підставі заяви №SAMDNWFD00, а також повторну вимогу про повернення суми вкладу, нарахованих процентів, які були залишені ПАТ КБ ПриватБанк без реагування. Відповідні дії банка позивачка вважає незаконним та безпідставним, оскільки вони обмежують її права щодо розпорядження належними їй грошовими коштами, чим завдано було і моральної шкоди, оскільки кошти були необхідні позивачці на лікування хворої дитини інваліда, а неповернення відповідачем суми вкладу та взагалі ігнорування її вимог, як вкладника, завдало позивачці психологічного стресу та змусили позивачку звернутися за захистом своїх права до суду.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд зобовязати відповідача виплатити на її користь суму вкладу по договору №SAMDNWFD00 Стандарт від 12.09.2013р. в розмірі 16000 грн., та моральну шкоду в розмірі 15000 грн. Стягнути з ПАТ КБ ПриватБанк нараховані за період з 12.09.2013р. по 12.09.2016р. проценти за вкладом в розмірі 8167,45 грн., 3 % річних за прострочення виконання зобовязань, нарахованих на суму вкладу за період з 01.05.2014р. по 01.11.2016р. в розмірі 1203 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 283,20 грн., а також понесені позивачкою судові витрати.

16.03.2017р. до суду надійшли письмові заперечення відповідача, в яких представник відповідача ОСОБА_3, (діє на підставі довіреності від 29.12.2016р. - а.с. № 48-49) посилалася на те, що позивачкою на надано належних доказів укладення в письмовій формі договору банківського вкладу, а саме, не надано оригіналів договору банківського вкладу, ощадної книжки або сертифіката, квитанції про внесення грошових коштів до каси банку, яка б відповідала вимогам п.10.1 Інструкції № 492, п. 2.9 глави IV "Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами " розділу 2 "Приймання готівки" Інструкції № 174. Додатково представник відповідача зазначила, що загальновідомим фактом є те, що на окупованій території АРК орган країни-окупанта АНО ФЗВ, за рахунок майна відповідача?, здійснює виплати вкладникам ПАТ КБ ПриватБанк, договори якими були укладені з філією Кримське ГРУ ПАТ КБ ПриватБанк. При цьому, виплати здійснюються на підставі оригіналів документів, у тому числі договору депозитного вкладу та платіжного документу про внесення за договором коштів. Враховуючи, що позивачкою не надаються оригінали вказаних документів, відповідне може свідчить про той факт, що позивачка мала можливість, зловживаючи своїми правами, отримати грошові кошти як від АНО «ФЗВ» за рішенням судів на тимчасово окупованій території та і звернутися з відповідним позовом до суду.

27.02.2018р. відповідачем був наданий відзив на позов (а.с № 162-177), в якому представник відповідача ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності від 15.01.2018р. (а.с. № 188) повторно наголошував на тому, що ОСОБА_1 не надано оригіналів належних доказів укладення між сторонами в письмовій формі договору банківського вкладу, надана позивачкою ксерокопія квитанції не може вважатися належним та допустимим доказом внесення ОСОБА_1 грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок, оскільки не містить обовязкових реквізитів для платіжного документа, а заява №SAMDNWFD00 на оформлення банківського вкладу не може вважатися відповідним договором банківського вкладу, оскільки лише декларує бажання позивачки оформити депозитний вклад на умовах, зазначених у заяві, виходячи з чого, у відповідача є значні сумніви, що позивачка могла звернутися та отримати грошові кошти від автономної некомерційної організації Фонд захисту вкладників, що здійснює свою діяльність на окупованій території України. Зі своєї сторони банк не має можливості підтвердити чи спростувати відповідними доказами наявність правовідносин з ОСОБА_1, оскільки з травня 2014р. окупаційна влада фактично та практично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ ПриватБанк, що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу Філії Кримське РУ ПАТ КБ ПриватБанк, внаслідок чого, відповідачем було втрачено всі його активи, носії інформації, документацію й інші банківські документи, які містили інформацію про клієнтів банку, договори, інформацію про їх поточні рахунки та інше.

Позивачка в судове засідання 10.07.2018р. не з,явилась, про дату судового засідання була повідомлена належним чином (а.с. № 214, 215).

04.06.2018р. до суду надійшла заява ОСОБА_1, в якій позивача просила суд 10.07.2018р. справу розглядати без її участі, оскільки не має можливості з,явитися до суду та додатково на виконання ухвали від 16.05.2018р. про витребування доказів, просила долучити до матеріалів справи оригінал заяви про оформлення вкладу №SAMDNWFD00 Стандарт від 12.03.2014р. та оригінал чекової квитанції №1337 (а.с. № 216-218).

Раніше заяви про розгляд справи без участі позивачки надходили й на судові засідання 31.01.2017р. та 16.05.2018р. (а.с. № 27, 197).

Представник відповідача АТ КБ ПриватБанк також в судове засідання 10.07.2018р. не з,явилась, про дату судового засідання була повідомлена належним чином (а.с. № 213).

10.07.2018р. до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_3 (а.с. № 220-221), в якому остання просила розглядати справу за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами. Зазначила, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, оскільки позивачкою так і не надано суду оригіналів належних доказів укладення між сторонами договору банківського вкладу та внесення грошових коштів на депозитний рахунок. Наданий позивачкою оригінал заяви №SAMDNWFD00 не є договором банківського вкладу, а лише декларує бажання позивачки оформити депозитний вклад на умовах, зазначених у заяві. Цей представник надала суду й відповідну судову практику Верховного Суду за 2018р. (а.с. № 226-232).

Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін про день та час розгляду справи, надані сторонами письмові пояснення та заперечення щодо предмету позову, суд вважає за можливе розглянути дану справу по суті за відсутності сторін.

З гідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справ та їх письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, розгляд справи 10.07.2018р. здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р.,передбачено,що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В межах підготовчого провадження за вимогами глави 3 розділу III ЦПК України представник відповідача надав свої письмові заперечення,заявив клопотання про витребування у позивачки доказів, судом винесена ухвала про витребування доказів, яка частково виконана позивачкою (а.с. № 162-177, 178-180, 212, 216-218).

Суд, вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченнях сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Стаття 1059 ЦК України визначає, договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст.2 Закону України від 07.12.2000р. №2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність»).

Відповідно до пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003р. №516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003р. №492, пункту 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ від 14.08.2003р. №337, письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зазначені правові позиції висловлені Верховним Судом України у постановах №6-118цс14 від 29 жовтня 2014р., №6-4813св14 від 26 березня 2014р., №6-7667св14 від 26 березня 2014р.

Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час, час виконання операції), також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Отже, договір банківського вкладу є реальним, оплатним і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справах № 6-1286цс16 та 6-1655цс16 від 16.11.2016р.

Вирішуючи питання щодо стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, суди зазвичай встановлюють факт укладення відповідного договору, зясовують повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти. Зазначена правова позиція висловлено Верховним Судом України у постанові № 6-997цс16 від 21 вересня 2016р.

Відповідно до статей 81, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що 12.09.2013р. ОСОБА_4, після реєстрації шлюбу 05.08.2014р. остання змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с. № 18), в м. Коктебель АРК була оформлена заява №SAMDNWFD00 про оформлення депозитного вкладу «Стандарт», відповідно до якої ОСОБА_4 виявила бажання та просила оформити у ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитний вклад на наступних умовах: сума вкладу 8500 грн., строк оформлення вкладу до 12.03.2014р. (включно), з нарахування процентів за ставкою 17% річних та відкриття особового рахунку № 4373 для зарахування суми вкладу.

Оригінал відповідної заяви досліджений судом при розгляді справи 10.07.2018р. (а.с. № 217)

Згідно ч.1,2 ст.1064 ЦК України, укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред'явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником.

Також, як зазначено судом вище, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено іншим документом, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами).

Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачкою на підтвердження укладення між нею та банком договору банківського вкладу та внесення грошових коштів на депозитний рахунок суду надано оригінал заяви №SAMDNWFD00 про оформлення депозитного вкладу «Стандарт» від 12.03.2014р. та ксерокопію чекової квитанції ТСО (а.с. № 218), ощадна книжка як доказ укладення договору банківського вкладу, суду надана не була.

Дослідивши надані документи, суд приходить до висновку, про відсутність в матеріалах справи належних доказів , які б підтверджували факт внесення ОСОБА_1, грошових коштів до каси баку, оскільки чекова квитанція №1337 про поповнення рахунку на 5000 грн., яка була надана позивачкою, як оригінал платіжного документа, є ксерокопією, не містить відбиток мокрої печатки банка, не завірена підписом повноважного працівника банку, або електронним підписом працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

В матеріалах справи також міститься ксерокопія чекової квитанції 5652 від 17.09.2013р. (а.с. № 11) про здійснення операції по поповненню рахунку на 5000 грн., проте, враховуючи, що відповідний документ також не був наданий для огляду в оригіналі, суд позбавлений можливості надати йому оцінку на підтвердження обставин зарахуванням банком грошових коштів за договором банківського вкладу.

Дослідивши копію довідки №881963 від 17.09.2013р. (а.с. № 10), судом встановлено, що вона містить лише інформацію, що станом на 17.09.2013р. ОСОБА_4 мала в банку депозитний рахунок 2630**********73, на якому сума залишку коштів становила 16000 грн.

Проте ця копія довідки не може вважатися належним доказом, що на час звернення позивачкою з позовом до суду, на рахунку відкритому в ПАТ КБ «ПриватБанк» саме на підставі заяви про оформлення банківського вкладу №SAMDNWFD залишок коштів належних ОСОБА_1 становив 16000 грн.

Таким чином, враховуючи, що позивачкою не надано оригіналу касового документа, оформленого згідно з касовими операціями, визначеними п.2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління Національного банку України від 01.06.2011р. № 174, про прийняття від ОСОБА_1 грошових коштів за договором банківського вкладу у сумі 16000 грн., які позивачка просила суд зобовязати банк виплати на її користь, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати доведеним належним доказами обставини, дотримання між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» письмової форми договору банківського вкладу згідно оформленої ОСОБА_4 12.03.2014р. заяви №SAMDNWFD00 та внесення останньою в касу банку вищезазначених грошових сум, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобовязання АТ КБ «ПриватБанк» виплати на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу за договором №№SAMDNWFD00 від 12.09.2013р., стягнення процентів за договором банківського вкладу у розмірі 8167,45 грн., 3% річних в розмірі 1203 грн. та інфляційні втрати 283,20 грн. слід відмовити в повному обсязі.

До відповідних висновків дійшов Верховний Суд під час перегляду справи №299/540/15-ц, про що відкладено в постанові суду від 06.06.2018р. №61-21611св18 (а.с. № 226-232).

Також слід відмовити в задоволенні позовних вимог про зобовязання АТ КБ «ПриватБанк» виплатити на користь ОСОБА_1 15000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідно до діючого законодавства, її відшкодування у даних правовідносинах не передбачено.

Посилання відповідача в наданих запереченнях на законодавство Російської Федерації, відповідно до якого рішенням Центрального Банку вказаної держави від 21.04.2014р. і рішень судів Російської Федерації відповідальність за повернення грошових коштів за вкладами покладено на автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників», не приймаються судом до уваги, оскільки згідно зі ст. 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно до ч.3 ст.82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

З урахуванням ухвали суду від 10.07.2017р. про заміну назви відповідача по тексту рішення суду у певних його частинах (щодо назви позовних вимог та назви відповідача у мотивувальній частині та резолютивній частині рішення) суд вважає необхідним зазначити нове найменування відповідача.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України приймаючи до уваги, що в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю, сплачені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1124грн.40коп. (а.с.№2) відносяться на рахунок позивачки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 526, 1058, 1059, 1064 ЦК України, Правовими позиціями ВСУ у постановах №6-118цс від 29.10.2014, №6-4813св від 26.03.2014, №6-7667св від 26.03.2014, №6-997цс від 21.09.2016р., ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 82, 89, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст.259, 263-265, п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017р.), суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми банківського вкладу, процентів та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо в апеляційний суд Дніпропетровської шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: Н.В.Ткаченко