Справа № 377/146/18 Головуючий у І інстанції Малишенко Т. О.
Провадження № 22-ц/780/2728/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 05.07.2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Журби С.О.,

суддів Сержанюка А.С., Фінагеєва В. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Славутицького міського суду Київської області від 27 квітня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його наступним:

26 листопада 2015 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначав, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідач зобовязання щодо повернення кредитних коштів за вказаним договором належним чином не виконував, у звязку з чим за кредитом утворилася заборгованість. Станом на 04 березня 2018 року загальна сума заборгованості становила 38991 грн. 35 коп., з яких: 10412,98 гривень - тіло кредиту; 10285,51 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 15959,94 грн. - заборгованість за пенею; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 1832,92 гривень - штраф (процентна складова). Зважаючи на наведене, просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати по справі.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 27 квітня 2018 року у задоволенні позову публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, неправильне застосування судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції незаконно відмовлено у стягненні з відповідача заборгованості. Вказує, що позивачем були надані належні докази на підтвердження своїх вимог. Вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було подано до банку анкету-заяву без номеру від 26.11.2015 року про видачу кредитної карти. Жодних інших документів між сторонами підписано не було. Вказана ж заява заповнена друкованим способом на імя відповідача. При цьому візуально підпис від його імені відрізняється від підпису, що міститься в представленій копії паспорта ОСОБА_2 ОСОБА_1 же текст такої заяви фактично нічого крім анкетних даних відповідача не містить. Зокрема з вказаної заяви взагалі неможливо зробити висновок щодо того, якого виду банківських послуг вона стосується та про що саме в ній просить відповідач.

Окрім відсутності належних доказів на підтвердження того, що між сторонами шляхом підписання відповідачем вказаної анкети-заяви було укладено саме кредитний договір, позивачем не було доведено і його посилань щодо фактичної видачі кредиту шляхом емісії та передачі відповідачу відповідного інструменту кредитної карти, оскільки до суду не було представлено з цього приводу жодного доказу. Не містять матеріали справи й визнання даного факту відповідачем. За таких умов позивач не виконав обовязку доведення своїх позовних вимог, відтак вони не підлягали до задоволення.

В якості додаткової підстави для вже вказаних підстав відмови у задоволенні позову, суд першої інстанції окремо зазначив про неможливість прийняття посилань банку на Умови та правила надання банківських послуг, правила користування платіжною карткою та тарифи банку, оскільки вказані документи не були підписані відповідачем, відтак не можуть вважатися складовою частиною договору, щодо якого закон вимагає дотримання письмової форми.

З наведеними висновками суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи їх виваженими та обґрунтованими.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обовязок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

В ході розгляду справи до суду позивачем не було представлено належних та допустимих доказів з приводу того, що між сторонами було укладено саме кредитний договір, а не договір щодо іншого виду банківських послуг, а єдиний підписаний відповідачем документ, а саме анкета-заява, не містить жодного посилання на те, яких з багатьох видів банківських послуг вона стосується. Також не було представлено до суду першої інстанції й доказів фактичної видачі кредиту (як у грошовій формі, так і шляхом видачі відповідачу кредитної карти). Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов до цілком законного та обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог, відтак відсутність підстав для їх задоволення.

Окремо звертає увагу колегія суддів апеляційного суду й на ту обставину, що до апеляційної скарги позивачем було додано ряд документів в якості додаткових доказів по справі, однак вказані докази не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції. У відповідності до положень ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Жодного обґрунтування неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції, як і жодного доказу з цього приводу, апелянтом представлено не було. Та й за своїм змістом вказані документи не можуть підтверджувати позовних вимог, оскільки були видані позивачем фактично «сам собі» без засвідчення їх будь-якими незалежними від нього особами, а особа людини, зображеної на фото, жодним чином не підтверджена.

Окрім вже вказаних підстав для відмови у задоволенні позову, суд першої інстанції окремо дав оцінку й тій обставині, що оскільки відповідачем не було підписано Умови та правила надання банківських послуг, правила користування платіжною карткою та тарифи банку, на які посилався позивач, неможливо встановити, чи саме їх сторони погоджували при виникненні між ними правовідносин, відтак їх не можна вважати частиною укладеного між сторонами договору. Наведені висновки колегія суддів апеляційного суду також вважає належними та такими, що додатково до вже викладених вище підстав обґрунтовують відповідність ухваленого по справі рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 27 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, крім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: А.С. Сержанюк

ОСОБА_3