АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6753/17 Номер провадження 22-ц/786/658/18Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Повного товариства «Іванов фірма «Свагі» на рішення Київського районного суду м.Полтави від 05 січня 2018 року (час ухвалення рішення з 13:34 по 14:08; дата виготовлення повного тексту судового рішення 11.01.2018 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до Повного товариства «Іванов фірма «Свагі» про поновлення на роботі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, суд

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ 25/05-17 про звільнення її із займаної посади директора.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що вона після реорганізації перукарні №20 була переведена на посаду директора фірми «Свагі» . Про своє звільнення дізналася випадково 20 вересня 2017 року, отримавши позов Повного товариства «Іванов фірма «Свагі» про усунення перешкод у користуванні приміщенням. Її не було у встановленому порядку попереджено про майбутнє звільнення, не ознайомлено з наказом про звільнення.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 05 січня 2018 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ № 25/05-17 про звільнення ОСОБА_2 із займаної посади.

В апеляційній скарзі Повне товариство «Іванов фірма «Свагі», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд розглянув справу без його участі, оскільки повістки направлялися за адресою місцезнаходження юридичної особи, а не його адресою як єдиного власника підприємства. Окрім того, підкреслено, що про майбутнє звільнення і саме звільнення відповідач була ознайомлена у встановленому порядку, проте вона відмовилася від підписів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 стверджує, що апеляційна скарга не містить жодного обґрунтованого доводу чи доказів, які б спростовували встановлені судом обставини. Позов як того вимагає процесуальний закон був предявлений до юридичної особи до суду за місцем її знаходження. Твердження про неотримання повісток є лише припущенням.

Апеляційний суд, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 наказом № 15/03 прийнято на посаду виконуючого обовязки керівника КТ «Іванов та інші фірма «Свагі» на період реорганізації з окладом згідно штатного розкладу з 15.03.2017 року (а.с.6).

Наказом №22/03-17 Повне товариство «Іванов фірма «Свагі» повідомило працюючих про скорочення штату в повному обсязі з 23.03.2017 року та проінформувало про необхідність проходження співбесіди для бажаючих продовжити працювати на підприємстві (а.с.7).

Наказом № 25/05-07 від 25.05.2017 року ОСОБА_2 звільнено із займаної посади та відсторонено від керівництва (а.с.8).

Суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, якими вони регулюються, та при вирішенні спору по суті виходив з доведеності факту порушення порядку звільнення позивача з роботи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

У ч. 1 ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

Згідно із ч.1 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (ч.3 ст.49-2 КЗпП України).

Згідно з абз.1 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року №9, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, передбачених у п.1 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Повним товариством «Іванов фірма «Свагі» суду не надано належних, допустимих і достатніх доказів у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б підтверджували виконання (дотримання) вимог трудового законодавства, зокрема ст.42, ст.49-2 КЗпП України, при звільненні ОСОБА_2

Посилання в апеляційній скарзі на те, що про майбутнє звільнення позивач була попереджена, з наказом ознайомлена не можуть бути прийняті до уваги, оскільки власноручні відмітки (записи) ОСОБА_3 на наказах з урахуванням тверджень позивача не є належним доказом у підтвердження вказаних фактів. За змістом ст. 107 ЦК України перетворення (реорганізація) юридичної особи здійснюється комісією, отже щонайменше члени комісії з перетворення (реорганізації) КТ «Іванов та інші фірма «Свагі» мали б посвідчити факти відмови ОСОБА_2Д, від ознайомлення з наказами. Долучена до апеляційної скарги світлокопія квитанції про поштове відправлення (а.с.53) є неякісною та не дає змоги встановити, що саме, кому, ким і коли відправлене.

Позов ОСОБА_2 предявлений у відповідності до вимог ч.2 ст.109, ст.110 ЦПК України (редакція 2004 року) і ст. 93 ЦК України. На повідомленнях про вручення поштового відправлення (а.с.19, 26) маються відмітки і підписи про отримання відповідачем повісток. Твердження апеляційної скарги про те, що ці повістки отримані самою ОСОБА_2 є припущенням, оскільки не наведено жодних інших обєктивних обставин або ж доказів на їх підтвердження.

Інші доводи апеляційної скарги (щодо вилучення правоохоронними органами певних документів у ОСОБА_3А.) не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, яке призвело чи могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому з урахуванням встановленого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 367, п.1ч.1ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Повного товариства «Іванов фірма «Свагі» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 05 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 12.04.2018 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов