Провадження№2/235/85/18
Справа №235/5356/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 квітня 2018 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі : головуючого - судді Величко О.В.

при секретарі - Долгопольської А.В., Лебеденко В.В.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

за участю відповідача ОСОБА_3

за участю представника відповідача ОСОБА_4

за участю представника третьої особи

органу опіки та піклування виконкому

Покровської міської ради Сернецької О.М., Ушкварок Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Покровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування виконкому Покровської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування виконкому Покровської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з 07.06.2012 року перебувала у шлюбі з відповідачем по справі ОСОБА_3 Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 06.05.2014 року шлюб розірвано. Від сумісного проживання з відповідачем у них народився син ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1. Весною 2017 року її з сином запросила її рідна сестра ОСОБА_8 та її брат ОСОБА_9, які постійно мешкають у Південній Кореї, та яких знає її син . З метою отримання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон ОСОБА_7, вона неодноразово зверталась до відповідача, проте він поставив їй умову, що надасть таку згоду, якщо вона відмовиться від аліментів. Просить надати дозвіл на виїзд з України до Південної Кореї та Російської Федерації неповнолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 терміном перебування за кордоном з 01.12.2017 року по 01.08.2018 року.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що не згоден з позовними вимогами у повному обсязі, оскільки позивачкою не підтверджена наявність такого запрошенні від родичів до Південної Кореї; позивачка перешкоджає йому бачитись з дитиною. Окрім того, позивачкою не надано підтвердження того, що вона неодноразово зверталась до нього з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, а також не надано доказів щодо його ухилення від надання такого дозволу. Вважає, що внаслідок виїзду дитини за межі України він як батько буде позбавлений можливості брати участь у вихованні дитини. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні.

Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні, підтримали наданий відзив на позовну заяву.

Представник третьої особи в судовому засіданні пояснили, що самостійного доходу позивачка не має, для страхування свого та дитини життя та здоров'я не зверталась, тому вважають за доцільне відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.06.2012 року. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 06.05.2014 року шлюб розірвано ( а. с. 7,8).

Від сумісного проживання сторони мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає разом з позивачкою по справі за адресою: АДРЕСА_1, без реєстрації ( а. с.9, 11).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач по справі ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, позивачку по справі ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності по ст. 184 ч. 3 КУпАП ( а. с. 69, 79-81).

Як встановлено в судовому засіданні позивачку разом з її неповнолітнім сином ОСОБА_7 в телефонному режимі було запрошено в гості до своєї рідної сестри ОСОБА_8 та брата ОСОБА_9, які постійно мешкають і працюють у Південній Кореї, та де офіційно проживають .

Позивачка має намірвиїхати з неповнолітньою дитиною за кордон без згоди батька, до Південної Кореї до родичів, через Російську Федерацію.

Вказана обставина підтверджена поясненнями сторін по справі в судовому засіданні.

Як встановлено в судовому засіданні рішенням органу опіки та піклування виконкому Покровської міської ради від 15.02.2018 року за № 57 встановлено порядок участі батька у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1: два рази на тиждень за попередньою домовленістю з матір'ю дитини з 16-00 до 20-00 годин ( а. с. 65).

Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Покровської міської ради № 05/26-1381 від 02.11.2017 року орган опіки та піклування виконкому Покровської міської ради вважає за доцільне заперечити щодо задоволення п. 1 позовних вимог щодо не надання дозволу на виїзд з України до Південної Кореї та Російської Федерації малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 з терміном перебування за кордоном з 01.12.2017 року по 01.08.2018 року ( а. с. 45).

Стаття 19 СК України передбачає участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів, зокрема, при вирішенні питань при визначенні місця проживання неповнолітньої дитини. При цьому суду надається письмовий висновок щодо розв'язання спору між батьками щодо їх участі у вихованні дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків ( усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

При розгляді справ про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного із батьків необхідно виходити з положень Закону України від 21.01.1994 року № 3857-ХИ « Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України» ( далі Закону про порядок виїзду з України), Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 ( далі Правила оформлення і видачі паспорта), Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року та в редакції, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 року № 724 ( далі Правила перетинання державного кордону), якими передбачено можливість вирішення у судовому порядку питання про виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного із батьків.

Відповідно до п. 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України перетинання громадянами України , затверджено постановою КМУ № 724 від 25.10.2010 року (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну, в переліку яких визначено - проїзний документ дитини.

Згідно п. п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженою постановою КМУ від 27.01.1995 р. № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється :за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску ; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); довідки, виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Згідно із Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими Постановою КМ України від 31.03.1995 року № 231 за наявності заперечень одного з батьків паспорт/ проїзний документ дитини може бути оформлено на підставі рішення суду ( п.18).

Метою звернення позивача з даним позовом є отримання дозволу на вивіз дитини за кордон до Південної Кореї, через Російську Федерацію, до своїх родичів з терміном перебування з 01.12.2017 року по 01.08.2018 року.

Зазначення в позовних вимогах країни слідування, причини виїзду та термін в перебування відповідає правовим висновкам, викладеним в Постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 року, та в рішенні Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою у справі № 6-33303ск15 від 16.03.2016 року, в яких зазначено, що чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька, з визначенням його початку і закінчення та у конкретну країну або країни, у яких перебуватиме дитина протягом виїзду.

Враховуючи, що позивачка та неповнолітній син сторін ОСОБА_7 не можуть бути позбавлені права на підтримання родинних відносин зі своїми родичами, які проживають в Південній Кореї, відсутність офіційного заробітку, та укладеного договору страхування, в даному випадку, не є підставою для обмеження позивачки в наданні такого права. Враховуючи, при цьому позицію відповідача про його право приймати участь у вихованні сина, а також ту обставину, що позивачка має другого сина, який є учнем загальноосвітньої школи, і якого позивачка також бажає взяти в поїздку до своїх родичів за межі України, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги частково, обмежившись терміном перебування за кордоном з 01.06.2018 року по 01.08.2018 року.

Дана поїздка носить тимчасовий характер, виключно з метою підтримання родинних стосунків, розширення кругозору та оздоровлення дитини, тому доводи відповідача про порушення його права частині не приймання участі у вихованні дитини , не заслуговують на увагу.

Суд також не приймає доводи відповідача про те, що притягнення позивачки до адміністративної відповідальності є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, оскільки діючим законодавством вказана обставина не є підставою для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України . Окрім того, суд звертає увагу на той факт, що відповідач сам був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП за вчинення домашнього насильства.

Твердження відповідача про недоведеність позивачкою наявності спору між сторонами з цього приводу, спростовується як матеріалами справи, так і поясненнями відповідача в судовому засіданні.

Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, приймаючи до уваги той факт, що висновок органу опіки та піклування щодо розв'язування даного спору носить виключно рекомендаційний характер, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, обмеживши позивачку та її неповнолітнього сина терміном перебування за кордоном з 01.06.2018 року по 01.08.2018 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 141 СК України, ст.ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування виконкому Покровської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон задовольнити частково.

Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, на тимчасовий виїзд неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, за межі України до Південної Кореї, Російської Федерації, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_3, який проживає за адресою: АДРЕСА_3, в період з 01.06.2018 року по 01.08.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_3, який проживає за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, судові витрати у розмірі 640 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги,відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлено 10.04.2018 року.

Суддя: