Провадження № 22-ц/780/2630/18 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 26 02.08.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 серпня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Таргоній Д.О.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2018 року про забезпечення зустрічного позову у справі:

- за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки;

- за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи сектор у справах дітей Броварської міської ради Київської області, ОСОБА_3 про визнання недійсним іпотечного договору та скасування запису про реєстрацію у реєстрі іпотек, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2018 року у вказаній справі задоволена заява ОСОБА_2 та забезпечено зустрічний позов заявника шляхом накладення арешту на нерухоме майно у вигляді двохкімнатної квартири АДРЕСА_1, а також заборонено ПАТ «Альфа-Банк» вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Не погоджуючись із ухвалою, ПАТ «Альфа-Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі,посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права. Скаргу мотивує відсутністю підстав для вжиття заходів забезпечення позову та доказів щодо загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення зустрічного позову. Крім того, суд не врахував, що намір банку врегулювати спір в позасудовому порядку, про що банк направляв повідомлення заявнику, можливий лише на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а отже обрання такого виду забезпечення позову заявником не обгрунтовано. Крім того, вжиті судом заходи забезпечення позову у вигляді арешту порушують права банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачені Законом України «Про іпотеку».

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законну і обгрунтовану ухвало, якою вжив заходів забезпечення позову з огляду на предмет зустрічного позову, а доводи апеляційної скарги банку є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Учасники справи ОСОБА_2 і ПАТ «Дельта-Банк» належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, до суду не з'явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позов банку мотивоваваний наявністю у відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 1057377,41 грн., яку останній не повертає, а тому банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки у вигляді квартири АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів у порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_2 подав зустрічний позов про визнання недійсним іпотечного договору та скасування запису про реєстрацію у реєстрі іпотек. Свої вимоги ОСОБА_2 обгрунтовує тим, що його дружина не надавала дозволу на укладення кредитного і іпотечного договорів, а особа, яка уклала договір від імені ПАТ «Сведбанк», не мала на це повноважень. Крім того, не було перевірено наявність прав дітей на іпотечне майно у вигляді квартири, а також не повідомлено його як споживача фінансових послуг про умови кредитування.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2, суддя першої інстанції обгрунтовував свої висновки наявністю підстав для застосування заходів забезпечення зустрічного позову. При цьому суддя виходив із наміру банку звернути стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку», шляхом реєстрації права власності, про що банк направив відповідачу ОСОБА_2 повідомлення і що на думку суду утруднить виконання рішення суду у випадку задоволення зустрічного позову.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та приписам цивільного процесуального закону, які регулюють застосування судом заходів забезпечення позову.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов'язковістю. Поняття забезпечення позову визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання судового рішення.

Постановлюючи ухвалу про забезпечення зустрічного позову, суддя залишив поза увагою той факт, що накладення арешту на спірну квартиру та заборона вчиняти будь-які дії щодо квартирине пов'язані із предметом спору за зустрічним позовом ОСОБА_2 та невиконанням чи утрудненням виконання можливого рішення суду про задоволення зустрічного позову.

Так ОСОБА_2 подав зустрічний позов, де просить визнати недійсним іпотечний договір, укладений 17 січня 2008 року між ним і ПАТ «Сведбанк», та скасувати запис про реєстрацію змін у реєстрі іпотек у зв'язку із відступленням права вимоги ПАТ «Альфа-Банк». У випадку задоволення його вимог, таке рішення не підлягає примусовому виконанню в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», оскільки відсутні вимоги про стягнення, зобов'язання вчинити дії, тощо, які визначені Законом України «Про виконавче провадження» як такі, що підлягають примусовому виконанню.

Наведене у свою чергу свідчить про відсутність підстав для застосування вказаних заявником заходів забезпечення позову.

Крім того, вживаючи заходи забезепечення позову, суд не звернув уваги, що спірна квартира, яка перебуває в іпотеці, належить на праві власності ОСОБА_2 і перебуває у його володінні, де він мешкає із сім'ю.

За умовами іпотечного договору від 17 січня 2008 року сторони погодили можливість виникнення в іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя та у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку» (п.12.3.1).Тобто, виникнення у іпотекодержателя права власності на предмет іпотекиможливе лише шляхом укладання окремого договору між банком і позичальником ОСОБА_2, який проти цього заперечує, що унеможливлює звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку (правий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 554/14813/15-ц)і свідчить про необгрунтованість доводів заявника з цього приводу.

Окрім того, вживаючи заходи забезпечення позову, суд не звернув уваги на предмет спору за первісним позовом ПАТ «Дельта-Банк», де позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки у вигляді квартири АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів у порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження», що у свою чергу свідчить про безпідставність доводів ОСОБА_2 про наявність підстав для забезпечення позову.

Суддя вказаних обставин не врахував і постановив необгрунтовану ухвалу.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З викладених вище підстав ухвала суді підлягає до скасування.

Вирішуючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову апеляційний суд вважає, що заява не підлягає до задоволення з викладених вище підстав, а саме у зв'язку із відсутністю підстав для вжиття заходів забезпечення зустрічного позову, передбачених ст.149 ЦПК України.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи ОСОБА_2, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що банк не заперечує проти вжитого судом виду забезпечення позову у вигляді заборони банку вчиняти будь-які дії щодо предмета іпотеки, а тому це не може бути предметом розгляду. ПАТ «Дельта-Банк» в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржувану ухвалу судді про забезпечення зустрічного позову в повному обсязі, а не в якійсь частині, як помилково вважає ОСОБА_2

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задоволити.

Ухвалу судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявиОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення зустрічного позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: