1Справа № 335/3267/18 2/335/1239/2018
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 липня 2018 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Крамаренко І.А., за участю секретаря Тимченко А.В., представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3, розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про визнання дій незаконними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -
Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про визнання дій незаконними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в якому зазначила наступне.
04.12.2017 року померла ОСОБА_7, яка є рідною сестрою позивача ОСОБА_4. Після її смерті, серед її особистих речей, вона знайшла копію Спадкового договору, відповідно до якого 06 квітня 2016 року між ОСОБА_7, як відчужувачем та ОСОБА_6, як набувачем, було укладено спадковий договір, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 357.
Відповідно до п.1 Договору, набувач зобовязується виконувати розпорядження ОСОБА_8 з дня укладання цього договору і до її смерті. І в разі смерті відчужувача набуває право власності на квартиру № 59, що знаходиться в будинку № 54, розташованому по вулиці Патріотична в м. Запоріжжі. Також набувач була зобовязана у разі смерті відчужувача здійснити комплекс заходів та обрядових дій з поховання її на цвинтарі в місті Запоріжжя.
Відповідно до п.9 Договору, право власності на відчужувану квартиру переходить до Набувача в разі смерті ОСОБА_8. Приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 подаються свідоцтво органу цивільного стану про смерть та підтвердження на виконання Набувачем його обовязків за цим договором.
Зазначила, що ОСОБА_7 було поховано на Кушугумському кладовищі, а не в місті Запоріжжі, як того вимагала сестра відповідно до спадкового договору.
ОСОБА_6 не були виконані умови Спадкового договору, які є істотними, обовязковими та які повинні були виконані останньою після смерті сестри, а саме вона не поховала померлу ОСОБА_7 на цвинтарі в місті Запоріжжя.
10.01.2018 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини після померлої сестри ОСОБА_7. Приватний нотаріус відкрив спадкову справу за № 61840068, про що 10 січня 2018 року видав ОСОБА_3 про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 50507244.
Приватний нотаріус незважаючи на невиконання умов Спадкового договору, прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким за ОСОБА_6 було зареєстровано право власності на квартиру.
Вважає, що державна реєстрація права власності на квартиру за ОСОБА_6 могла відбутися за умови підтвердження останньою факту поховання ОСОБА_7 на кладовищі в місті Запоріжжі, але в звязку із тим, що її було поховано за межами міста Запоріжжя на Кушугумському кладовищі, приватний нотаріус не мав права проводити державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6 відповідно до Спадкового договору.
Беручи до уваги все наведене, здійснюючи державну реєстрацію права приватної власності на вказану квартиру за ОСОБА_6, державний реєстратор -
приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, діяла не у спосіб, який відповідає вимогам Закону України Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме: не перевірила факту виконання умов Спадкового договору.
02.05.2018 року на адресу суду від третьої особи ОСОБА_6 надійшли заперечення на позовну заяву, в яких зазначено, що відповідно до довідки СКП «Запорізька ритуальна служба» від 09.01.2018 р., поховання ОСОБА_7 відбулося на Кушугумському кладовищі міста Запоріжжя. Тобто особу було поховано на Запорізькому міському кладовищі.
Більше того, із діючих кладовищ міста Запоріжжя поховання мешканців міста дозволено (відкрите) лише на Кушугумському кладовище, оскільки на інших кладовищах не має місць.
Натомість у смт. Кушугум існує власне кладовище, що обслуговує СКП «Вічність» Кушугумської селищної ради, тому, якщо б поховання здійснювалось не в м. Запоріжжя, а в смт. Кушугум, довідку про місце поховання було б видано саме СКП «Вічність», а не СКП «Запорізька ритуальна служба».
Усі суттєві умови спадкового договору ОСОБА_6 було виконано, ОСОБА_7 було поховано належним чином на запорізькому міському цвинтарі.
Крім того, зазначила, що позивач намагається скасувати реєстрацію прав власності з надуманих підстав, маніпулюючи назвою та місцем розташування Запорізького міського кладовища (знаходиться на виїзді із міста Запоріжжя), не зробивши нічого для померлої як при житті, так і при поховання, не бувши навіть на самому похованні та обмежившись лише запитом до КП «Запорізька ритуальна служба» задля подання позову.
Просить, відмовити у задоволені позову ОСОБА_4 про визнання дій незаконними та скасування рішення про державну реєстрацію прав власності на квартиру АДРЕСА_2 у повному обсязі.
18.05.2018 р. на адресу суду від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 надійшов відзив на позов, відповідно до якого нотаріус просить відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову, зазначивши наступне.
Згідно ст.10 Закона України «Про державну реєстрацію речових прав» нотаріус є державним реєстратором. Порядок державної реєстрації речових прав затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. №1127.
Позивач в обґрунтування своїх вимог, а саме - визнання дій державного реєстратора незаконними, посилається на частину 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав», а саме на наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин повязує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, ш;о підлягає державній реєстрації.
Згідно ст.1302 Цивільного кодексу України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобовязується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувана) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувана.
В пункті 1 Спадкового договору визначено, що в разі смерті ОСОБА_7, набувач набуває право власності на квартиру №59, що знаходиться в будинку №54, розташованому по вулиці Патріотична в м. Запоріжжі. Тобто Цивільний кодекс України та укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 спадковий договір не передбачає інших умов переходу права власності, крім смерті відчужувача.
Обовязок з поховання відчужувача є похідним з основних умов спадкового договору, яке було виконане набувачем. ОСОБА_7 була похована на Кушугумському кладовищі міста Запоріжжя, що підтверджує і сам позивач, надавши довідку СКП «Запорізька ритуальна служба». Дане кладовище знаходиться на праві господарського відання за СКП «Запорізька ритуальна служба» Запорізької міської ради.
04.06.2018 року на адресу суду від позивача ОСОБА_4 надійшла відповідь на пояснення третьої особи (від 02.05.2018 р.), з якими вона повністю не погоджується та вважає, що при таких обставинах ОСОБА_6 мала можливість розірвати спадковий договір.
04.06.2018 року на адресу суду від позивача ОСОБА_4 надійшла відповідь на відзив, з яким позивач повністю не згодна.
У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просять позов задовольнити у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явилася, будучи повідомленою належними чином, причини неявки суду не повідомила.
Представник третьої особи у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просить відмовити у його задоволенні.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2018 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про визнання дій незаконними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в порядку загального позовного провадження. Розпочато у справі підготовче судове засідання.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2018 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову - задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3, яка належить на праві власності ОСОБА_6.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2018 року витребувано у Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради копію реєстраційної справи, заведеної під час проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_6 на квартиру №59 у будинку №54, розташованому по вул. Патріотична у м. Запоріжжя, реєстрацію якого здійснювала приватний нотаріус ОСОБА_5, як державний реєстратор, по посвідченню спадкового договору між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 06.04.2016 року, зареєстровано в реєстрі за № 357.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, оцінивши їх у сукупності, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 06 квітня 2016 року між ОСОБА_7 (відчужувач) та ОСОБА_6 (набувач) укладено спадковий договір, посвідчений ОСОБА_5, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі №357. (а.с.6-7).
Відповідно до свідоцтва про смерть І-ЖС № 404147 виданого 22.12.2017 року Запорізьким відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 7818 (повторно), ОСОБА_7 померла 04.12.2017 року . (а.с.8)
06.12.2017 року ОСОБА_7 була похована на Кушугумському кладовищі м. Запоріжжя (без фактичної адреси) на території Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області, що підтверджується інформацією за № 14 від 09.01.2018 року наданою СКП „Запорізька ритуальна служба. (а.с.9)
10.01.2018 року позивач ОСОБА_4 (рідна сестра) звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_7, про що заведена спадкова справа за №1/2018 та зареєстровано у спадковому реєстрі за № 61840068. (а.с.12)
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 30.01.2018 р., право власності на квартиру АДРЕСА_4 належить ОСОБА_6 на підставі спадкового договору від 06.04.2016 року та внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38831426 від 19.12.2017 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, що також підтверджується копією справи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради.
Відповідно до ст.1302 ЦК України, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.
Спадковий договір не є договором про спадкування, а норми, що регулюють цей договір, утворюють інститут зобовязального, а не спадкового права.
Спадковий договір це договір на випадок смерті, а не договір спадкування.
Виникнення права власності у набувача в спадковому договорі, повязано зі смертю відчужувача. Разом з тим, у спадковому договорі на набувача покладається обовязок виконувати розпорядження відчужувача.
У ст.1302 ЦК України закріплена модель одностороннього договору, оскільки обовязки за цим договором має лише одна сторона набувач. ОСОБА_8 не зобовязаний вчиняти будь-які дії, оскільки перехід права власності на його майно здійснюється „автоматично в разі смерті.
Згідно ст.10 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державним реєстратором є нотаріус.
Частиною 3 ст.10 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено ряд дій, які вчиняє державний реєстратор.
Згідно ч.1 ст.11 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.
Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на ч.3 ст.10 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в якій зокрема зазначено, що державний реєстратор встановлює наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин повязує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Проте, на думку суду, таке посилання є помилковим, оскільки в даному випадку перехід права власності на майно відбувалося по факту смерті відчужувача, відповідно до ст.1302 ЦК України.
Разом з тим, виходячи з аналізу вимог законодавства, механізм перевірки нотаріусом виконання зобовязання відповідно до умов спадкового договору, при здійсненні реєстрації права власності, в даному випадку, не врегульовано.
У звязку з чим, доводи позивача що приватний нотаріус, як державний реєстратор, не мав права проводити вказану реєстрацію права власності за ОСОБА_6, є неспроможними і не можуть бути підставами для визнання незаконними дій приватного нотаріуса, як державного реєстратора та скасування зазначеного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки приватний нотаріус, як державний реєстратор, діяв у відповідності до вимог цивільного законодавства, Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядку державної реєстрації речових прав, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127.
При цьому, судом встановлено, що померла ОСОБА_7 06.12.2017 року була похована на Кушугумському кладовищі м. Запоріжжя (без фактичної адреси) на території Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області, а замовником поховання є ОСОБА_6, що не оспорюється позивачем. Також встановлено, що поховання відбулося саме на Кушугумському кладовищі, оскільки воно є єдиним відкритим кладовищем м. Запоріжжя, що підтверджено належними доказами, дослідженими у судовому засіданні, зокрема інформацією СКП „Запорізька ритуальна служба від 14.06.2018 р. за № 371. (а.с.90).
Таким чином, суд зауважує, що такий формальний підхід позивача до вказаного питання є безпідставним та не ґрунтується на вимогах, передбачених чинним законодавством України.
Відтак, виходячи з вищевикладеного, суд вважає заявлені позовні вимоги позивача необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13,76-81, 258, 259, 263-265 ЦПК України суд,-
Скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_3, яка належить на праві власності ОСОБА_6, накладений ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2018 року.
Повне судове рішення складено 02.08.2018 року.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення, апеляційної скарги.

Суддя І.А.Крамаренко