ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2903/18 Справа № 189/89/18 Суддя у 1-й інстанції - Лукінова К.С. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2018 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги банку мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05.01.2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк зобов'язання виконав в повному обсязі, а відповідач не виконав зобов'язань належним чином та у повному обсязі, в зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.11.2017 року має заборгованість - 54061,87 грн, яка складається з наступного: 1816,20 грн. - заборгованість за кредитом; 45010,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4184,91 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2550,57 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, а тому позивач просив стягнути зазначену суму з відповідача.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2018 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що ПАТ КБ "ПриватБанк" звертаючись до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості пропустив позовну давність про застосування наслідків якої було заявлено відповідачем.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, просило скасувати вказане рішення суду та ухвали нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що пунктом 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. При цьому, апелянт вказує, що відповідно до п. 2.1.1.3.5 Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта. Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що п. 1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено строк позовної давності відповідно до вимог Банку щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів, витрат Банку - 50 років.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2018 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з доведеності факту невиконання відповідачем умов кредитного договору. Однак, в зв'язку із пропуском Банком строку позовної давності про застосування наслідків якої було заявлено відповідачем, його позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З вказаним висновком погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк", колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, в позовній заяві Банк посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05.01.2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Разом з позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» надав розрахунок заборгованості за кредитним договором б/н від 05 січня 2011 року, тоді як даний договір в матеріалах справи відсутній.

В матеріалах справи міститься анкета-заява відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, з якої не простежується, що відповідач отримав будь-яку картку, тим більш з кредитним лімітом 2000,00 грн.

На виконання вимог ухвали суду банк надав суду виписку про рух коштів за карткою ОСОБА_1 НОМЕР_1, проте надані банком відомості не містять посилань, що саме ця картка відноситься до спірного кредитного договору. Крім того, вона стосується періоду з вересня 2007 року по травень 2018 року, в той час як Банк в позові посилається на кредитний договір від січня 2011 року.

Так як, позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог надано не було, - колегія суддів приходить до висновку про відсутність законних підстав для їх задоволення.

Доводи апелянта в скарзі про те, що пунктом 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання, якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк, а також те, що строк позовної давності до вимог Банку щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів, витрат Банку становить 50 років, - є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ КБ "ПриватБанк" на обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на факт укладення 05 січня 2011 року між ним та відповідачем кредитного договору, за яким останній отримав 2000,00 грн.. При цьому, на підтвердження укладання вказаного кредиту та виниклої кредитної заборгованості банк до позову надав: розрахунок заборгованості за договором б/н від 05 січня 2011 року, Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які підписані лише Головою Правління Банку - А.В. Дубілетом та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна, який взагалі ніким не підписаний.

Між тим, із зазначеної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не вбачається, що відповідач за нею отримав будь-яку кредитну картку, так як вона не містить інформації щодо виду картки та розміру отриманого кредиту в сумі 2000,00 грн., а тому вказаний факт виключає реальну можливість стягнення за нею заборгованості.

Інших доказів того, що 05 січня 2011 року відповідачу видавалась кредитна картка, банком ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.

Дослідивши зібрані у справі докази окремо та у їх сукупності, колегія суддів вважає, що жоден із наданих позивачем доказів не містить ні підтвердження факту надання відповідачеві в січні 2011 року кредитних коштів в сумі 2000,00 грн., ні факту видачі йому відповідного платіжно-кредитного інструменту (платіжної картки), про що стверджував позивач.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позивачем факту видачі банком і отримання позичальником вказаної в позовній заяві кредитної картки, тобто отримання відповідачем від позивача кредитних коштів.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Зважаючи, що позивачем є юридична особа - банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ,- зазначене вказує лише на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На зазначене вище суд першої інстанції уваги не звернув, у повному обсязі обставини справи не встановив, що призвело до неправильного вирішення спору та ухвалення неправомірного рішення, яке підлягає зміні в частині правового обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія наголошує, що позивач не позбавлений права на звернення до суду з іншим позовом, за іншим обґрунтуванням.

Враховуючи зазначені норми закону, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, в зв'язку із чим оскаржуване рішення підлягає зміні в частині правового обгрунтування відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2018 року - змінити в частині правового обгрунтування відмови в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко