Справа № 595/749/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2018

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Содоморою Р.О.,

при секретарі Пастушаку І.Д.,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в м.Бучач справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право на користування житлом по вул.Дубина,90, с.Ліщанці, Бучацького району Тернопільської області, мотивуючи тим, що відповідач в будинку не проживає і в звязку із вибуттям не знявся із реєстраційного обліку.

Позивачка згідно поданої заяви позовні вимоги підтримує, просить суд розглядати справу у її відсутності.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоч належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Бучацького районного суду Тернопільської області, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини:

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого прававласності перед іншою особою та вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядженнясвоїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, який знаходиться по вул.Дубина,90, с.Ліщанці, Бучацького району, Тернопільської області, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами.

Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Підставою звернення ОСОБА_1 з позовом про визнання втрати ОСОБА_2 права на користування житлом є його відсутність протягом року за місцем реєстрації.

Факт відсутності ОСОБА_2 за місцем реєстрації підтверджується довідкою № 352 від 21.05.2018 року, виданої Ліщанецькою сільською радою, вбачається, що ОСОБА_2 з березня 2015 року не проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як встановлено в судовому засіданні відповідач добровільно залишив будинок ОСОБА_1

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сімї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.

А тому аналізуючи вищевказане суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, оскільки відповідач не проживає у будинку більш ніж як шість місяців без поважної причини, а тому втратив право на житло у вказаному будинку.

Керуючись ст.ст.12,13,81,89,141,268,280-282 ЦПК України, ст.391,405 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житлом, яке належить ОСОБА_1, та розташоване по вул.Дубина,90, с.Ліщанці, Бучацького району, Тернопільської област.і

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області безпосередньо, або через Бучацький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути переглянуте Бучацьким районним судом. Заяву про перегляд рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_3