ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4897/17 Номер провадження 22-ц/814/31/18Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Триголов В.М., Одринська Т.В.

за участю секретаря Ачкасової О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою КП «Полтавське підрядне шляхово ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради на заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 06 листопада 2017 року (час ухвалення судового рішення і дата виготовлення повного тексту судвого рішення невідомі) у справі за позовом ОСОБА_2 до КП «Полтавське підрядне шляхово ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради про стягнення компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні та моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути з КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради на його користь компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 453 715,44 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що після звільнення з підприємства за власним бажанням 30.07.2013 року з ним не проведено розрахунок. Заборгованість із заробітної плати стягнута судовим наказом, який виконаний відповідачем лише 18 травня 2017 року.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 06 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради на користь ОСОБА_2 компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 453 715,44 грн. та 10 000 грн. моральної шкоди. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 23 квітня 2018 року поновлений строк на подання КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради заяви про перегляд заочного рішення цього ж суду від 06 листопада 2017 року.

Заява КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради про перегляд заочного рішення цього ж суду від 06 листопада 2017 року залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не звернуто увагу на відсутність вини підприємства у здійсненні несвоєчасного розрахунку з позивачем, не зазначено норму законодавства, згідно з якої було б передбачено взяття за основу саме календарних днів для розрахунку компенсації, не зазначено про обов'язкові платежі (податки і збори) - чи включені вони до стягнутої суми, не враховано принцип справедливості, співмірності та розумності та не з'ясовано, яку саме моральну шкоду було завдано відповідачу, в чому конкретно полягали страждання позивача та чим вони підтверджуються.

У письмових поясненнях ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін та, заперечуючи доводи апеляційної скарги, навів свої обґрунтування на користь правомірності і законності заявлених ним позовних вимог.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення, у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом №2 від 18.01.2011року ОСОБА_2 прийнятий на посаду головного інженера КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради.(а.с.7)

Наказом начальника КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради №73 від 30.07.2013 року ОСОБА_2 звільнено з посади головного інженера управління за власним бажанням згідно п.1 ст.38 КЗпП України, здійснено відповідний запис до трудової книжки (а.с.7-8).

При звільнені з ОСОБА_3 не проведений розрахунок.

Судовим наказом Октябрського районного суду м.Полтави від 08 серпня 2016 року стягнуто з КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради на користь ОСОБА_2 заробітну плату за березень 2013 року в сумі 6 855,00 грн., за квітень 2013 року в сумі 6 855,00 грн., за травень 2013 року в сумі 6 855,00 грн., за червень 2013 року в сумі 6 855,00 грн., за липень 2013 року в сумі 6 556,96 грн., а також компенсацію за невикористану відпустку у сумі 13 670,10 грн., а всього 47 647,06 грн. Вирішено питання судового збору (а.с.14)

Вказаний судовий наказ виконано відповідачем в повному обсязі 18 травня 2017 року.

Згідно відомостей, наданих підприємством, при звільненні ОСОБА_3 КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради нарахована заробітна плата за березень 2013 року в сумі 6 855, 00 грн., за квітень 2013 року в сумі 6 855, 00 грн., за травень 2013 року в сумі 6 855, 00 грн., за червень 2013 року в сумі 6 855,00 грн., за липень 2013 року в сумі 6 556,96 грн., а також компенсація за не використану відпустку 13 670,10 грн., всього 47 647,06 грн.(а.с.9-13).

Наведені фактичні обставини учасниками справи не заперечуються.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог позивача. При цьому при розрахунку розміру компенсації відповідно до ст.117 КЗпП України суд першої інстанції врахував кількість календарних днів затримки.

Апеляційний суд не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині вирахування середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день остаточного розрахунку заборгованості по заробітній платі та, перевіряючи доводи апеляційної скарги, виходить з такого.

Відповідно до статей 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Положеннями частини першої статті 83 КЗпП України передбачено обов'язок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Згідно пункту 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України № 5 від 13 січня 2004 року, фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входять, зокрема, оплата, а також суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством.

Статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).

Отже, норми ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» застосовуються до грошових доходів громадян, які не мають разового характеру, а плата за невикористану відпустку є одноразовою виплатою і тому не підлягає компенсації.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (надалі - «Порядок»).

У справі з аналогічними фактичними обставинами Верховний Суд України (справа №6-2807цс16, постанова від 01 березня 2017 року) сформулював таку правову позицію:

«Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.»

Таким чином, у справі, що розглянута судом першої інстанції, компенсація за затримку розрахунку при звільненні мала бути вирахована виходячи з кількості робочих днів затримки.

Згідно листів Мінсоцполітики України щодо розрахунку норми тривалості робочого часу на 2013-2017 роки, розрахованої за календарем п'ятиденного робочого тижня з двома вихідними днями в суботу та неділю при однаковій тривалості часу роботи за день упродовж робочого тижня та зменшенням тривалості роботи напередодні святкових та неробочих днів, кількість робочих днів у 2013 році складала 251 робочій день (в період з 01.08.2013 по 31.12.2013 року складає 108 робочих днів), у 2014 році складала 251 робочий день, у 2015 році складала 251 робочий день, у 2016 році складала 251 робочий день, у 2017 році складала 249 робочий день ( у період з 01.01.2017 року по 18.05.2017 року складало 92 робочі дні).

Відтак, кількість робочих днів у період затримки розрахунку при звільненні з 30.07.2013 року по 18.05.2017 рік складає 108 + 251 + 251 + 251 + 92 = 953 дні.

Компенсація за затримку розрахунку при звільненні позивача має становити 311 745 грн. 36 коп. із розрахунку: 327 грн. 12 коп. (середньоденний заробіток) х 953 робочих дні.

Даючи оцінку твердженням апеляційної скарги про відсутність вини підприємства у затримці проведення розрахунку внаслідок накладення арештів на рахунки відповідача органами Державної виконавчої служби, апеляційний суд враховує приписи ст.94, ст.116, ст.117 КЗпП України та сталу судову практику у спорах з аналогічними фактичними обставинами і робить висновок про те, що відсутність коштів у роботодавця у зв'язку з накладенням органами Державної виконавчої служби арештів не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів, не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України (Постанова Верховного Суду від 03 січня 2018 року, справа № 331/2814/16-ц, провадження № 61-1114св17).

Перевіряючи питання про дотримання позивачем строків звернення до суду, передбачених ст.233 КЗпП України, апеляційний суд керується сталою судовою практикою (Постанова ВСу №6-116цс15 від 24 червня 2015 року), згідно якої невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Отже, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин.

Згідно із частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

У справі, що розглядається, встановлено, що судовий наказ про стягнення невиплачених сум при звільненні виконаний 18 травня 2017 року, отже перебіг тримісячного строку почався саме з цієї дати. Позивач звернувся до суду з позовом 20 червня 2017 року, тобто у межах строку, встановленого ст.233 КЗпП України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що винними діями відповідача, а саме несвоєчасною виплатою заробітної плати, позивачу завдано моральної шкоди.

Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції при визначені розміру відшкодування моральної шкоди дотримався принципу розумності та справедливості і врахував характер спірних правовідносин, розмір заборгованості із заробітної плати, тривалість порушення.

В апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції у цій частині позовних вимог.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, подаючи позовну заяву до суду, заявив одну вимогу майнового характеру, що відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір"(чинного на час подачі позову до суду (червень 2017 року) повинно бути оплачено судовим збором у розмірі 4 537,15 грн. та одну вимогу немайнового характеру, що згідно пп.5 п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір"(чинного на час подачі позову до суду (червень 2017 року) повинно бути оплачено судовим збором у розмірі 1 600 грн., однак згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" (чинного на час подачі позову до суду) позивач був звільнений від сплати судового збору.

Судом першої інстанції позов задоволено повністю, судом апеляційної інстанції позов задоволено частково.

Враховуючи встановлені обставини та процент задоволення позовних вимог (69,38%), апеляційний суд приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутого судового збору на користь держави, розмір якого необхідно зменшити з 6 137,15 грн. до 4 674,23 грн.

Окрім того, за подання апеляційної скарги КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради не сплачено судовий збір в розмірі 9 205,73 грн..

Судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу задоволено на 30,62%, таким чином з КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції у сумі 6 383,94 грн., а суму у розмірі 2 821,79 грн. віднести за рахунок держави оскільки ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд приходить до висновку про зміну рішення суду в частині розміру компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні, а також у частині судових витрат.

Керуючись ст.367, ст374 ч.1 п.2, ст376 ч.1 п.п.3,4, ст.382, ст.384 ЦПК України апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу КП «Полтавське підрядне шляхове ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради задовольнити частково.

Заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 06 листопада 2017 року змінити в частині стягнення компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні, зменшивши суму, яка підлягає стягненню з КП «Полтавське підрядне шляхово ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради на користь ОСОБА_2, з 453 715 грн. 44 коп. до 311 745 грн. 36 коп. без врахування сум обов'язкових платежів.

Заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 06 листопада 2017 року змінити в частині стягнення з КП «Полтавське підрядне шляхово ремонтно-будівельне управління» Полтавської міської ради на користь держави судового збору, зменшивши суму з 6 137,15 грн. до 4 674,23 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 05 листопада 2018 року.

Головуючий суддя: О.А.Лобов

Судді: В.М.Триголов

Т.В.Одринська

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов