У Х В А Л А

Іменем України

10 квітня 2018 року суддя Деснянського районного суду міста Києва Галась І.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання недійсним

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2017 року позивачі звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання недійсним.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання недійсним - повернуто позивачам разом зі всіма додатками для подання до належного суду.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2018 року ухвалу Деснянського районного суду скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким КАС України викладено в новій редакції.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.03.2018 р. позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання недійсним- залишено без руху.

Надано позивачам строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем даної ухвали.

На виконання вимог ухвали суду від 22.03.2018 р. позивачем-2 ОСОБА_2 та представником позивача-2 ОСОБА_4 06.04.2018 р. подано заяву щодо усунення недоліків позовної заяви, яка була отриманна суддею Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А. 10.04.2018 р.

В заяві зазначено, що з висновками ухвали в частині заявлення майнових вимог й необхідності зазначення ціни позову не погоджуються, виходячи з того, що резолютивна частина поданого ще 30.10.2017 р. позову містить прохання (позовні вимоги) щодо ухвалення рішення, яким:

1)визнати недійсним як такий, що вчинений під впливом обману, Договір довічного утримання (догляду) від 11.06.2009 р., укладений ОСОБА_1 (податковий НОМЕР_2) з ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_1), який посвідчений державним нотаріусом 14-ї Київської державної нотаріальної еонтори Іванено Р.С. і зареєстрований в Реєстрі за №3-1526;

2)скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 50,80 м. кв., житловою - 29,60 м. кв. за ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_1);

3)скасувати державну реєстрацію права власності на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 50,80 м. кв., житловою - 29,60 м. кв. за ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_1).

Зазначають, що поданим позовом заявлено три вимоги немайного характеру. Предметом позову є визнання договору недійсним, а не визнання права власності на квартиру, у зв'язку з чим і зазначити ціну позову необхідності немає.

Позивач-2, представник позивача-2 , в заяві вказують, що з ухвали про залишення позову без руху не зрозуміло яку з вимог суд І-ї інстанції вважає майновою та з яких міркувань і доводів суд дійшов такого висновку.

До позову була додана квитанція про сплату судового збору в розмірі 640 грн. як за одну вимогу немайного, у зв'язку з чим вважають обґрунтованими доводи ухвали про доплату судового збору ще за 2 вимоги немайнового характеру в розмірі 1280 грн. (640 х 2) виходячи з дати подачі позову 30.10.2017 р.

Суддя, дослідивши заяву від 06.04.2018 р. щодо усунення недоліків позовної заяви, приходить до висновку, що позовна заява підлягає повторно залишенню без руху, оскільки вимоги ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 22.03.2018 р. виконанні частково.

Так, скасовуючи ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 15.11.2017 р. колегія суддів Апеляційного суду м. Києва зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України в редакції 2004 року, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Такі ж самі положення містить і Цивільний процесуальний кодекс України в редакції 2017 року ( ч. 1 ст. 30)

Пунктом 42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Як визначено в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 01.03.2018 р. - позивачі просять визнати договір довічного утримання недійсним, а предметом даного правочину є нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1, що розташована у Деснянському районі м. Києва, тобто на даний спір розповсюджуються правила виключної підсудності.

Зокрема, це стало і підставою для скасування ухвали Деснянського районного суду м. Києва15.11.2017 р. і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки на даний спір розповсюджуються правила виключної підсудності.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою

Отже, вимога-1 позовної заяви від 30.10.2017 р.- «Визнати недійсним як такий, що вчинений під впливом обману, Договір довічного утримання (догляду) від 11.06.2009 р., укладений ОСОБА_1 (податковий НОМЕР_2) з ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_1), який посвідчений державним нотаріусом 14-ї Київської державної нотаріальної еонтори Іванено Р.С. і зареєстрований в Реєстрі за №3-1526» є вимогою майнового характеру.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Статтями 175,177 ЦПК України встановлено обов'язкові вимоги до змісту та форми позовної заяви, обов'язок дотримання яких покладається на позивача.

Так, відповідно до ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити: 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Так, в порушення п. 3 ч. 3 ст.175 ЦПК України позивачем в позовній заяві не зазначено ціну позову, хоча поданий позов підлягає грошовій оцінці.

За приписами п. 9 ч.1 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч.4 ст.175 ЦПК України, якщо позовна заява подається особою звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд зазначає, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави ( рішення у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, рішення у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року).

Отже, враховуючи вищевикладене, оглянувши матеріали позовної заяви, заяву від 06.04.2018 р. щодо усунення недоліків позовної заяви, суд приходить до висновку про повторне залишення позову без руху та надання позивачам строк для усунення недоліків, оскільки позивачами не зазначено ціни позову; не сплаченого судовий збір за вимогу майнового характеру (вимога-1 прохальної частини позовної заяви від 30.10.2017 р.); та/або не зазначено підстав звільнення від слати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частина 2 ст. 185 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз'яснити позивачам, що у разі не виконання вимог ухвали до встановленої дати, тобто вказані недоліки не будуть усунуті, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Керуючись 175,176,177, 185 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання недійсним- залишити без руху.

Повторно надати позивачам строк для усунення недоліків протягом 10-ти днів з дня отримання позивачем даної ухвали.

Роз'яснити позивачу, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: