АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6135/16-ц Номер провадження 22-ц/786/38/18Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Пікуля В.П.,

За участю секретаря: Зеленської О.І.,

Представника апелянта адвоката ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_5, приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання заповіту недійсним.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати заповіт від 15.02.2016 року складений ОСОБА_7. недійсним, посилаючись на те, що при підписанні даного заповіту остання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними у звязку з тяжким захворюванням голови.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2017 року у позові ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, з ухваленням нового про задоволення позову.

Апеляційний суд перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дійшов висновку, що остання задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Як передбачено ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що 26.01.2016 року ОСОБА_7 склала заповіт, в якому все своє майно заповіла ОСОБА_3 ( а.с.6).

15.02.2016 року ОСОБА_7 склала новий заповіт, в якому все своє майно заповіла ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках (а.с.5).

16.02.2016 року ОСОБА_7 померла.

За заявами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відкрита спадкова справа.

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що на момент складання заповіту ОСОБА_7 не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Апеляційний суд Полтавської області вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Право на заповіт здійснюється особисто (ч. 2 ст. 1234 ЦК України).

Заповіт є одностороннім правочином в розмінні ст. 202 ЦК України.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину сформульовані у ст. 203 ЦК України. Так згідно ч. 3 вказаної статті Кодексу волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

ОСОБА_4 особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 цього Кодексу, яка встановлює, що якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, визначеними у ст..1251-1252 ЦК України.

Згідно норм ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. ОСОБА_4 новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених ст. ст. 225 і 231 цього Кодексу.

Зі змісту вказаних норм цивільного законодавства можна зробити висновок, що до моменту своєї смерті фізична особа, яка має право на заповіт, вільно та на власний розсуд може скасувати свій заповіт, змінити його або скласти новий заповіт.

Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

ОСОБА_4 недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правові наслідки оспорюваних і нікчемних правочинів є спільними вони не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Згідно ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми - він викладений у вигляді письмового документу, підписаний за дорученням заповідача іншою особою у присутності нотаріуса та свідків, посвідчений нотаріусом, який перевірив дієздатність заповідача і з'ясував його дійсну волю щодо розпорядження його майном на випадок його смерті. Нотаріусом дотримано порядок посвідчення заповіту, зокрема послідовність всіх необхідних у даному процесі дій, і позивачем не доведено таких порушень даного процесу, які б вели до недійсності заповіту.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_7 при підписанні заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними у звязку з захворюванням голови спростовуються показами свідків та висновком судово-психіатричної експертизи.

Так в проведеній судово-психіатричні експертизі не зроблено висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_7 в момент складання нею заповіту, а лише зазначено, що існуючі в той час порушення істотно впливали на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання складеного заповіту недійсним з підстав передбачених ч.1 ст. 225 ЦК України.

Вказана правова позиція зазначена в постанові ВСУ № 6-9цс12.

При цьому ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 21 листопада 2017 року по даній справі призначено повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено Українському науково-дослідному інституту соціальної і судової психіатрії та наркології Міністерства охорони здоровя України.

На виконання вказаної ухвали Апеляційного суду Полтавської області експертами Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології Міністерства охорони здоровя України 20.03.2018 року зроблено висновок № 5 стосовно ОСОБА_7

Згідно вказаного висновку судово-психіатричного експерта ОСОБА_8 під час складання заповіту 15 лютого 2016 року ознак психічних розладів не виявляла і за своїм психічним станом могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Додаткові пояснення представника апелянта ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_2 вказаного висновку не спростовують.

Також доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 чинив тиск на заповідача не враховується колегією суддів, оскільки не встановлено таких фактів, і позивачем не доведено обставин, які б вплинули на волевиявлення заповідача і могли б бути визнані як підстави для визнання заповіту недійсним.

Щодо доводів апелянта про невідповідність заповіту внутрішній волі заповідача, то вказані обставини позивачем не доведені належними та допустимими доказами.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції, а тому не дає підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. п.1 ч. 1 ст. 374, ч.1 ст.375, ст. ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_9 /підпис/ ОСОБА_10

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області ______________ ОСОБА_1

Повний текст судового рішення виготовлено 02 серпня 2018 року.