Справа № 442/5337/17 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/783/6968/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю: учасників процесу

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Дрогобицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування Меденицької селищної ради на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 право власності на житлове приміщення літ. «А-2», загальною площею 642, 3 кв.м., житлова площа 142,6 кв.м., по вул.Січових Стрільців,1а в смт.Меденичі, Дрогобицького району, Львівської області.

Рішення суду оскаржив керівник Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_5

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення ухвалене з порушеням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ухвалюючи рішення, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи. Судом не дано належної оцінки твердженням позивачів про те, що житлове приміщення відповідає вимогам пожежної безпеки та під час його переобладання дотримано архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, оскільки такі є не доведеними та не підтверджені жодними доказами. Звертає увагу, що відповідно до чинного законодавства визнання права власності на нерухоме майно та їх реєстрація можлива лише після прийняття в експлуатацію таких про що відомості в матеріалах справи відсутні. Крім цього, судом проігноровано вимоги договорів оренди, які містяться в матеріалах справи, згідно з якими орендар має обов'язок отримувати дозволи від землевпорядних, архітектурно-містобудівних, пожених, санітарних та природоохоронних органів при зведенні будівель та споруд, а право зводити будівлі та споруди орендар має лише за згодою орендодавця Меденицької сільської ради, однак такі документи в матеріалах справи відсутні. Зазначає, що згідно листа Меденицької селищної ради №466//02-24 від 17.10.2016 року, селищній раді не було відомо про самовільне зведення житлового будинку, а рішенням від 20.05.2005 року №44 ОСОБА_4 надано згоду лише на перепрофілювання та реконструкцію з частковою добудовою нежитлового приміщення гаражу під автомайстерню. Непроведення позивачем оформлення права власності в установленому законом порядку не є підставою для визнання за ним права власності на нерухоме майно на підставі ст.392 ЦК України, оскільки ст.331 ЦК встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. Процесуальні порушення полягали у тому, що суд не залучив до участі у справі власника земельної ділянки на якій здійснено самовільне будівництво, а також вийшов за межі позовних вимог, оскільки відповідач ОСОБА_4 не ставив вимогу про визнання за ним частки у спільній сумісній власності на житлове приміщення. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог та вирішити питання судових витрат.

Заслухавши пояснення прокурора Панькевича Р.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги позивачів по справі, та їх представника ОСОБА_6, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Із матеріалів справи встановлено, що позивачі по справі ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися у Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності на новостворений житловий будинок.

В обгрунтування позову посилаються на те, що відповідач по справі ОСОБА_4 є власником нежитлового приміщення, а саме гаражу, що знаходиться по вул. Січових Стрільців, 1-а смт.Меденичі Дрогобицького району Львівської області загальною площею 273,1 кв.м, що належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 06.05.2005 року.

Зазначена будівля знаходиться на земельній ділянці площею 0,0864 га кад.номер 00:01:001:0098, що належить Меденицькій селищній раді Дрогобицького району . Орендарем земельної ділянки є ОСОБА_4 на підставі договорів оренди землі від 21.12.2010 року та від 15.01.2015 року.

Позивачами по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є синами відповідача ОСОБА_4 за згодою останнього за спільні кошти, однак без належно оформлених документів та затвердженого проекту здійснено капітальну реконструкцію гаражу з нежитлового приміщення площею 273,1 кв.м. побудовано житловий будинок загальною площею 642,3 кв.м ( житлова площа 142,6 кв.м ) у смт. Меденичі вул.Січових Стрільців 1-а.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із вимог ст. 15,16, 328, 376 ЦК України та постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України».

Судом зазначено, що користувачем земельної ділянки по вул.Січових Стріьців,1-а в смт.Меденичі Дрогобицького району Львівської області є батько позивачів, який надав згоду на здійснення реконструкції та перебудову нежитлового приміщення у житлове.

Судом також зазначено, щ вказане будівництво не суперечить суспільним інтересам, не порушує прав інших осіб.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.ст. 8, 24, 26 Закону України «Про регулюваня містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами у встановленому законом порядку. Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства, проектування та будівництво об»єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у визначеному законом порядку. Визнання права власності на нерухоме майно, їх реєстрація можлива лише після прийняття в експлуатацію таких, однак доказів з приводу цього позивачами не надано, оскільки до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області ні позивачі, ні відповідач не зверталися.

Згідно Положення про державну архітектурно-будівельну інспекцію, затвердженого постановою КМУ №294, Держархбудінспекція України та її територіальні органи здійснюють у межах своїх повноважень державний контроль та нагляд за дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил, однак суд не залучив на стороні третьої особи зазначений орган.

Вирішуючи спір, суд не дав оцінки договорам оренди землі від 21.10.2010 та 15.01.2015 року, які знаходяться у матеріалах справи, щодо обов»язку орендаря отримувати дозволи від землевпорядних, архітектурно-містобудівних, пожежних, санітарних та природоохоронних органів при зведенні будівель та споруд.

Із матеріалів справи встановлено, що власником земельної ділянки є територіальна громада в особі Меденицької селищної ради. Позивачами по справі та відповідачем не надано суду доказів про те, що такі зверталися у селищну раду про надання дозволу на будівництво чи реконструкцію гаража під житловий будинок. Рішення з приводу зазначеного питання відсутнє.

Водночас у матеріалах справи є копії договорів оренди земельної ділянки, укладених між Меденицькою селищною радою та відповідачем від 21.10.2010 та 15.01.2015 років. Відповідно до п.п.27 вказаних договорів орендар має право зводити на ділянці відповідні будівлі та споруди за згодою орендодавця-Меденицької селищної Ради.

Відповідно до листа Меденицької селишної Ради № 466/02-24 від 17.10.2016, селищній раді не було відомо про самовільне будівництво житлового будинку за зазначеною адресою, оскільки рішенням Меденицької селищної ради №44 від 20.05.2005 року ОСОБА_4 надано згоду на перепрофілювання та реконструкцію з частковою добудовою нежитлового приміщення гаражу під автомайстерню.

Самовільними діями відповідача та позивачів без погодження власника земельної ділянки в особі Меденицької селищної ради, цегляне нежитлове приміщення гаражу загальною площею 273, 1 кв.м реконструйовано у житлове приміщення-житловий будинок загальною площею 642, 3 кв.м.

У постанові Верховного Суду України від 18.02.2017 року у справі №6-244цс/14 зазначено, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред»явлено: якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; якщо особа втратила документ, який посвідчує її право власності. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК суд може підтвердити уже наявне право власності, а набуття права власності, що не заборонено законом відбувається з інших правових норм.

Із предмету спору не встановлено підстав, які б давали позивачам встановлювати їх право власності відповідно до вимог ст. 392 ЦК, а право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до ст. 331 ЦК виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію в установленному законом порядку.

Як вбачається із матеріалів справи та доданих доказів, земельна ділянка не виділялася для будівництва та обслуговування житлового будинку відповідачу, а згідно договорів оренди від 21.10.2010 року та від 15.01.2015 року передавалася для комерційного призначення.

Згідно п.14 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України ( про правовий режим самочинного будівництва) на підставі ч.3 ст. 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи у користування особі, яка збудувала його, якщо у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідо до її цільового призначення та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу.

В порушення вимог цивільного процесуального права, суд не залучив до участі у справі в якості третьої особи власника земельної ділянки Меденицьку сільську раду, яка представляє територіальну громаду.

Відповідно до п.3,4 ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

невідповідність висновків , викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ч.2 ст. 376 ЦПК неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи те, що висновки суду не відповідають матеріалам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, ; 383, 384, 391 ЦПК України,-колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Дрогобицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування Меденицької селищної ради задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 серпня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2, ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в користь Дрогобицької місцевої прокуратури по 672 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 березня 2018 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

ОСОБА_7