ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача КрижанівськоїГ.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої водиза апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2018 року, ухваленого в складі судді Катющенко В.П.,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року представник ПАТ «Київенерго» звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води.

Свої вимоги обґрунтував тим, що ПАТ «Київенерго» ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_1, є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячої води, які постачає ПАТ «Київенерго». За результатами аналізу оплат з'ясовано, що відповідач користується послугами, але не в повному обсязі виконує зобов'язання по сплаті заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Свої зобов'язання відповідач виконує неналежно внаслідок чого утворилась заборгованість за: централізоване опалення - 18 725,72 грн.; постачання гарячої води - 9 750,88 грн. Загальна сума заборгованості станом на 01 грудня 2017 року становить 28 476,60грн. Сума боргу за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води з урахуванням індексу інфляції та 3% річних складає 35 106,04 грн.

Враховуючи наведене, представник позивача просив стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ПАТ «Київенерго» подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Справа № 755/2695/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/603/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П. .
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Вказувала, що до позовної заяви були надані належні докази на підтвердження наявності заборгованості у відповідача перед позивачем, проте судом вони були проігноровані.

Наголошувала про те, що відповідач проживає за даною адресою, оскільки було відкрито особистий рахунок та на дану адресу направляються квитанції для сплати за отримання послуги.

Зазначала, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі.

Зауважила, що в позовній заяві було вказано за якими тарифами здійснюється розрахунок послуг, що надаються з посиланням на постанови Національної комісії , що здійснює регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг.

Таким чином, представник ПАТ «Київенерго» просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Київенерго» звернулося до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, надавши суду розрахунок такої заборгованості.

Даний розрахунок містить відомості щодо боргу за послуги з централізованого опалення та постачання за період з 01 грудня 2014 року по 01 грудня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1, у розмірі 28 476,60 грн., з якого: централізоване опалення - 18 725,72 грн.; постачання гарячої води - 9 750,88 грн. (а.с. 10).

08.12.2017 на вказану вище адресу направлена вимога щодо сплати наявного боргу, адресована ОСОБА_2 (а.с. 11).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту споживання саме відповідачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно статті 162 ЖК Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, обов'язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом покладається на власника та наймача (орендаря) квартири, житлового приміщення.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачем не доведено факту споживання послуг саме ОСОБА_2 за вказаною адресою, оскільки наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що відповідач не зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з листа Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 02.04.2018 № 1-34/2016, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстрований (а.с. 23).

Відтак, виходячи з норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та відсутність достовірних відомостей щодо реєстрації ОСОБА_2 за вказаною вище адресою, відповідач не може вважатися споживачем комунальних послуг за адресою, за якою відкрито особовий рахунок та нарахована заборгованість за надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води.

Крім того, судом встановлені розбіжності у відомостях щодо тарифів нарахування за послуги з централізованого опалення. Так, за наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність можливості встановити дійсний тариф таких нарахувань.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач проживає за даною адресою, оскільки було відкрито особистий рахунок та на вказану адресу направляються квитанції для сплати за отримання послуг, колегією суддів відхиляються, оскільки вказані доводи не свідчать про проживання, а тим більше про те, що ОСОБА_2 є власником вказаної квартири.

Також надається оцінка тому, що як при зверненні із позовною заявою так і разом з апеляційною скаргою, представником позивача не надано до суду будь-яких документів, які підтверджують факт відкриття особистого рахунку саме на ОСОБА_2 як на власника даної квартири або як споживача послуг, в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Доводи представника позивача про обов'язок споживачів оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, навіть за відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг, є безпідставним у даному випадку, оскільки вказане твердження відноситься виключно до споживачів, які дійсно проживають або володіють відповідним житловим приміщенням та у разі наявності належних доказів на підтвердження цього.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, висновоксуду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, відповідаєобставинам справи.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 381-383 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 23 жовтня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді