АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 673/1477/17
Провадження № 22-ц/792/1016/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Задвірний В.І.,

з участю апелянта, представників позивача та третьої особи,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області як органу опіки і піклування в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Коричинецька сільська рада, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області в складі судді Дворніна О.С. від 27 березня 2018 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В жовтні 2017 року Деражнянська РДА Хмельницької області, звертаючись до суду як орган опіки і піклування з цим позовом в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6, посилалась на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, внаслідок чого діти з 02.10.2017 року перебувають у Великоновосілківському центрі соціально - психологічної реабілітації дітей Донецької області. Мати дітей під час проведення АТО виїхала на територію Російської Федерації і там померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року. З батьком дітей відповідачем ОСОБА_6 проводилися неодноразові бесіди та зустрічі, які ініціювали представники позивача, щодо завершення ремонту в будинку, приведення його до стану, придатного для проживання родини, але вони не давали позитивних результатів, відповідач не бажає спілкуватися з працівниками соціальних служб. В свою чергу відповідач не вчиняє жодних дій для повернення дітей, а тому представник позивача просив суд позбавити відповідача батьківських прав та стягнути з нього аліменти на користь органу опіки та піклування на утримання дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 27.03.2018 року позов задоволено частково. Відібрано у ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 без позбавлення його батьківських прав. Стягнуто із ОСОБА_6 на утримання його неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 на кожну дитину аліменти в розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття на користь органу опіки і піклування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Також посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи. На думку апелянта, ту обставину, що в його будинку в с. Коричинці тривав поточний ремонт, не можна вважати ухиленням від виконання обов'язку по вихованню дітей. Відповідно до довідки виконавчого комітету Вовковинецької селищної ради від 27.03.2018 року, діти зареєстровані разом з відповідачем за вказаною адресою і вказаний будинок є їх постійним житлом. Належний стан приміщень засвідчений фотознімками, окрім цього відсутнє рішення органу місцевого самоврядування про непридатність жилого будинку для проживання у зв'язку з його технічним чи санітарним станом. Всупереч вимог закону суд першої інстанції не дослідив можливість передачі дітей іншим родичам, зокрема, їх рідній бабусі ОСОБА_7 Діти в судовому засіданні виявили бажання лишитися і проживати з батьком, проте їх думка не врахована судом. На думку апелянта, позивачем не доведено факт ухилення від повернення відповідачу дітей. Суд помилково вважав встановленим факт зловживання спиртними напоями, оскільки ця обставина спростовується сертифікатом про проходження наркологічного огляду.

Негативна характеристика сільської ради також спростовується позитивною характеристикою відповідача з місця роботи ТОВ ""Євро Брук" від 15.05.2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу Деражнянська РДА як орган опіки і піклування вказує на її безпідставність. Документи, які додані ОСОБА_6 до апеляційної скарги, не спростовують факту ухилення його від виконання батьківських обов'язків.

В засіданні апеляційного суду апелянт підтримав апеляційну скаргу з викладених у них мотивів.

Представники позивача, третьої особи просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 376 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення у справі.

Так, встановлено, що ОСОБА_6 є батьком неповнолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Мати дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, під час проведення антитерористичної операції виїхала на територію Російської Федерації і там померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Батько дітей ОСОБА_6 проживає у власному житловому будинку по АДРЕСА_1

Ухвалами Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.07.2016 року неповнолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 року та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 року поміщено до приймальника - розподільника для дітей ГУНП в Харківській області на строк необхідний для передачі їх батькам, особам які їх заміняють, або працівниками соціальних установ на території України.

З 16.08.2016 року діти знаходилися у Великоновосілківському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей Донецької області.

З 02.10.2017 року неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають на обліку у службі у справах дітей як такі, що залишені без батьківського піклування. З 27.10.2017 року діти перебувають у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Подолянчик» за направленням служби у справах дітей Хмельницької ОДА.

За даними висновку органу опіки і піклування від 07.02.2017 року батько дітей ОСОБА_6 проживає АДРЕСА_1 разом із дружиною ОСОБА_9 в цегляному будинку, який складається із трьох житлових кімнат, в будинку розпочато капітальний ремонт, який досі не завершений. В цілому умов для проживання дітей не створено, тому вирішено за недоцільне повернення дітей батькові.

З вересня 2016 року відповідач був неодноразово інформований працівниками служби у справах дітей про необхідність завершення ремонту та обладнання кімнат всіма необхідними предметами побуту для проживання двох неповнолітніх дітей.

Висновком органу опіки та піклування від 18.09.2017 року визнано за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 щодо його неповнолітніх дітей, зважаючи на його небажання співпрацювати з службою у справах дітей, неможливість перевірити умови для проживання дітей та письмове попередження йому про необхідність вирішення усіх питань до 01.09.2017 року.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання обов'язків по вихованню та утриманню дітей, оскільки не завершив ремонт житла, не створив умови для проживання дітей, тому їх слід відібрати без позбавлення батьківських прав ОСОБА_6

Проте з таким висновком не можна погодитися, зважаючи на таке.

Так, статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

За змістом ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України, а також інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер.

Застосувавши до спірних правовідносин норму статті 170 СК та відібравши дітей від батька без позбавлення їх батьківських прав, суд, при цьому, дітей нікому не передав.

Крім того, стягнувши аліменти з батьків на утримання неповнолітніх дітей, суд не вказав, на користь якого органу опіки і піклування має проводитися таке стягнення.

При цьому суд першої інстанції вважав встановленим факт ухилення відповідача як батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей.

Представники позивача не заперечили, що відповідач виявляє інтерес до життя дітей та спілкується з ними у можливі способи. Зокрема, відвідував їх у Великоновосілківському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей Донецької області, регулярно відвідує їх у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Подолянчик», під час відпочинку у санаторії «Світанок» в с. Маліївці.

ОСОБА_6 та діти постійно спілкуються по телефону, між ними склалися нормальні стосунки як батька з дітьми.

На час вирішення цього спору ОСОБА_4 виповнилося 16 років, ОСОБА_5 - 14 років.

В засіданні суду першої інстанції вони підтвердили постійне спілкування та добрі стосунки між ними та батьком, а також висловили бажання проживати спільно з ним в с. Коричинці Деражнянського району, де й зареєстровані.

Апелянт ОСОБА_6 в засіданні апеляційного суду пояснив, що вони спільно обговорили плани щодо подальшого навчання дітей - ОСОБА_4 планує вступити у технічне училище в м. Хмельницькому і при цьому проживатиме в квартирі бабусі, матері ОСОБА_6, в м. Хмельницькому. ОСОБА_5 продовжуватиме навчання у місцевій школі в с. Коричинці.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки акту обстеження житлово-побутових умов від 26.03.2018 року, за змістом якого стан житла дещо поліпшився порівняно з даними попереднього огляду від 04.12.2017 року, батько частково провів ремонт, намагався покращити умови проживання, але в силу своїх можливостей цього зробити не зміг.

При цьому апеляційний суд констатує, що об'єктивна неспроможність батька покращити умови проживання не є ухиленням його від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

Наведені обставини цілком спростують факт ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей як свідому винну (умисну) поведінку батька щодо невиконання своїх батьківських обов'язків.

Суд також помилково вважав встановленим факт зловживання спиртними напоями, оскільки у справі відсутні дані щодо перебування особи на диспансерному обліку. Ця обставина спростовується сертифікатом про проходження наркологічного огляду від 26.01.2016 року серія 2РРР №625250, медичною довідкою про проходження обов'язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 26.01.2016 року № 2ААЛ № 335156).

За таких обставин відсутні підстави для позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав, чи відібрання дітей від нього.

У зв'язку з цим оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові. При цьому, враховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частини 7 статті 7 СК України, таке рішення відповідатиме якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 27 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області як органу опіки і піклування в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Коричинецька сільська рада, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 25 липня 2018 року.

Судді /підписи/

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

Головуючий у першій інстанції: Дворнін О.С. Провадження № 22-ц/792/1016/18

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 43