ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року

м.Суми

Справа №592/13898/17

Номер провадження 22-ц/788/512/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

учасники справи:

позивач - заступник керівника Сумської місцевої прокуратури Мороз Володимир Олегович в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області,

представники позивача - Черкасова Ірина Володимирівна, Бойко Євген Миколайович, Мороз Аліна Володимирівна,

відповідачі: Сумська міська рада, ОСОБА_5,

представники відповідача: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу заступника керівника Сумської місцевої прокуратури Мороза Володимира Олеговича на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 лютого 2018 року в складі судді Костенка В.Г., ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом 01.12.2017 року в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, заступник керівника Сумської місцевої прокуратури Мороз В.О. просив: 1) визнати незаконним та скасувати рішення Сумської міської ради №4449-МР від 03.06.2015 року «Про передачу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 у користування земельної ділянки на праві особистого строкового сервітуту під розміщення пересувної тимчасової споруди (літнього майданчика) для провадження підприємницької діяльності»; 2) зобов'язати ОСОБА_5 повернути територіальній громаді м. Суми в особі Сумської міської ради земельну ділянку площею 0,0094 га, вартістю 114505,16 грн., що знаходиться у АДРЕСА_1, переданої відповідно до договору особистого строкового сервітуту від 24.09.2015 року №015/15; 3) вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги мотивує тим, що оскаржуване рішення Сумської міської ради прийняте з порушенням вимог законодавства, так само як і укладений най його підставі оскаржений договір є таким, що не відповідає вимогам законодавства, тому рішення повинно бути скасоване, а земельна ділянка повернута територіальній громаді м. Суми.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.02.2018 року закрито провадження у справі за позовом заступника керівника Сумської місцевої прокуратури Мороза Віктора Олеговича у інтересах Головного управління Держгеокадастру у Сумській області до Сумської міської ради про скасування рішення.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, заступник керівника Сумської місцевої прокуратури Мороз В.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про підсудність вимог про скасування рішення міської ради до адміністративного судочинства, оскільки позов стосується земельних правовідносин, які, відповідно до ст. 19 ЦПК України, розглядаються у порядку цивільного судочинства. Вказує, що спір у справі не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а пов'язаний із захистом права комунальної власності територіальної громади м. Суми і оскарженням законності набуття речового права суб'єктом господарювання.

Відзиві на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.

Прокурор Сумської місцевої прокуратури та представник Головного управління Держгеокадастру у Сумській області в судовому засіданні доводи скарги підтримали та просили її задовольнити.

Представник Сумської міської ради в листі до суду просив розглядати справу без їх участі.

ОСОБА_9 в судове засідання не зявився, але про час та місце його проведення був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3 розділу ХIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних суддів у відповідних апеляційних округах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Закриваючи провадження у справі в частині вимог до Сумської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення №4449-МР від 03.06.2015 року, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений позов в цій частині повинен розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи, що рішенням Сумської міської ради №4449-МР від 03.06.2015 року передано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 у користування земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,0094 га, строком на 5 років (період з 01 травня по 30 вересня) на праві особистого строкового сервітуту під розміщення пересувної тимчасової споруди (літнього майданчика) для провадження підприємницької діяльності та встановлено плату у розмірі 8 % від нормативної грошової оцінки землі.

Також встановлено, що 31.01.2017 року ОСОБА_5 припинив свою підприємницьку діяльність.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно з ч. 1 ст. 19, ст. 20 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Отже, у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно положень ст. 4 КАС України публічно-правовий спір це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; суб'єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, до адміністративної відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників - суб'єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

ЗК України є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який передбачає підставою виникнення цивільних прав та обов'язків акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Так, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За статтею 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 ЗК України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю. Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Статтею 80 ЗК України установлено, що самостійними суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Конституційний Суд України в п. 4 мотивувальної частини Рішення від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

З урахуванням такого висновку Конституційного Суду України та з огляду на положення статті 11 ЦК України, статей 78, 116, 122 ЗК України, в зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

За таких обставин рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині вимог позову до Сумської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення №4449-МР від 03.06.2015 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки вказані вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі та постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції на підставі вимог п. 4 ч.1 ст. 379 нової редакції ЦПК України.

Враховуючи, що апеляційна скарга заступника керівника Сумської місцевої прокуратури Мороза В.О. підлягає задоволенню, то питання відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає вирішенню по завершенню розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Сумської місцевої прокуратури Мороза Володимира Олеговича задовольнити.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 лютого 2018 року скасувати і направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Повне судове рішення складено 10 квітня 2018 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: Т.А. Левченко

С.Г. Хвостик