Справа № 459/557/18
Провадження № 2/459/461/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2018 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Жураковського А.І.

з участю секретаря Ганас К.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

21.02.2018 р. представник позивача звернувся у суд з позовом до відповідача, у якому просить: 1) зобовязати останнього провести перерахунок суми основного боргу по тілу кредиту за кредитним договором без врахуванням процентів, штрафних санкцій, пені та комісії, починаючи з 21.07.2015 р. по день винесення рішення суду; 2) зобовязати відповідача зарахувати позивачеві кошти по кредитному договору в період з 21.07.2015 р. по день винесення рішення суду в рахунок погашення суми боргу за тілом кредиту.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивач має пільги по виконанню умов кредитного договору від 06.02.2008 р., оскільки протягом 21.07.2015-25.10.2016 рр. останній був мобілізований та проходив військову службу, а відтак з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду відповідачем не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня за невиконання зобовязань, а також проценти за користування кредитом. Вважає, що відповідач безпідставно з 21.07.2015 р. по даний час не виконує дані приписи Закону, стверджуючи, що особливий період не припинено і такий все ще триває.

04.06.2018 р. представник відповідача подав відзив, у якому просить відмовити у позові у звязку з його безпідставністю. Свою позицією аргументував тим, що на визначені вказаним законом пільги мають право лише мобілізовані призовники, а оскільки мобілізація позивача припинилася з 25.10.2016 р., то відповідні пільги на нього надалі не поширюються. Вказав, що з 21.07.2015 р. по 25.10.2016 р. банк не нараховував позивачеві відсотків, пені чи штрафів за договором кредиту.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, пославшись на доводи й аргументи, що в цілому аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідач позов заперечив з підстав, що викладені у відзиві.

Вислухавши учасників справи, оцінивши докази, суд прийшов до такого висновку.

06.02.2018 р. сторони уклали кредитний договір № CGZ0GK00000057 і на час розгляду справи дія останнього не припинена.

З 21.07.2015 р. по 25.10.2016 р. позивач проходив дійсну військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період згідно указу Президента України від 14.01.2015 р. № 15/2015 р.

Як видно з розрахунку заборгованості за вище вказаним кредитним договором від 19.02.2018 р., відповідач не нараховував процентів, пені чи штрафів позивачеві у період з 21.07.2015 р. по 26.10.2016 р.

Встановлено, що цивільно-правовий спір виник на підставі різного тлумачення сторонами п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та строку дії пільг, що передбачає дана норма закону. Ключове питання у даній справі, яке потрібно вирішити суду чи поширюються встановлені п. 15 пільги лише на період мобілізації особи чи на весь особливий період в державі.

Як відомо, у звязку з прийняттям парламентом та вступом 08.06.2014 р. у законну силу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 № 1275-VII статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» було доповнено пунктом 15 такого змісту: «Військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобовязаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобовязань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».

Вказана новела у Законі України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» структурно розміщена у підпункт 3 пункту 4 розділу І Закону.

Згідно з пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», дія підпункту 3 пункту 4 розділу І цього Закону поширена «на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобовязаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби».

Отже, із самого Закону України від 20.05.2014 № 1275-VII, котрий запровадив новелу п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» однозначно видно, що відповідні пільги у кредитних відносинах поширюється на військовослужбовців, резервістів, військовозобовязаних виключно на час проходження ними військової служби у період мобілізації чи у межах особливого періоду.

Окрім цього, як вбачається із пояснювальної записки до проекту Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» № 4785 від 28.04.2014 р., котра є загальнодоступною на сайті Верховної ОСОБА_2 України, «прийняття цього законопроекту сприятиме вирішенню таких завдань: створення умов для здійснення комплектування Збройних Сил України, інших військових формувань особовим складом та технікою під час мобілізації; забезпечення переважного права військовослужбовців, які були призвані під час мобілізації, на залишення на військовій службі; захисту громадян України, які призвані під час мобілізації, від штрафних санкцій за фінансовими зобовязаннями; забезпечення прав військовозобовязаних студентів, які були призвані під час мобілізації, на продовження навчання після демобілізації; підвищення мотивації щодо проходження служби у військовому резерві громадянами України в мирний час та на особливий період; забезпечення вилучення транспортних засобів у юридичних та фізичних осіб для потреб держави під час мобілізації; підвищення відповідальності громадян України за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

У первинному варіанті законопроект не передбачав запровадження пільг щодо нарахування процентів за користування кредитом. У ході парламентських дискусій було внесено пропозиції та поправки до проекту з приводу цього питання і таким чином сформувалася остаточна версія проекту п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за котру і проголосував парламент.

З викладеного видно, що законодавча мета доповнення статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пунктом 15 полягала у забезпечені захисту громадян України, які призвані під час мобілізації, від штрафних санкцій за фінансовими зобовязаннями, пені за невиконання зобовязань та процентів за користування кредитом.

У своїй сукупності вище викладене свідчить, що прийнятий закон від 20.05.2014 № 1275-VII чітко й категорично передбачає кредитні пільги для військовослужбовців, резервістів, військовозобовязаних виключно на час проходження ними військової служби. Ні намір законодавця, ні дух чи буква цього закону не дає суду жодних натяків для думки, що пільги за пунктом 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» поширюються на період, що охоплює час після демобілізації цих осіб і до закінчення особливого періоду в державі. У даному випадку воля парламенту і приписи закону настільки ясні й зрозумілі, що важко знайти інший приклад такої категоричності у регулюванні суспільних відносин.

За таких міркувань та фактичних обставин справи суд констатує належне виконання відповідачем спірного пункту закону у час мобілізації позивача, а доводи останнього вважає безпідставними, оскільки з 26.10.2016 р. по даний час він не мав права на такі пільги, відтак і порушити таке право банк не міг.

Відтак у позові слід відмовити за його безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 2, 141, 259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга через Червоноградський міський суд Львівської області до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.07.2018 р.

Суддя: А. І. Жураковський