Дата документу 07.12.2018 Справа № 323/288/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №323/288/18 Головуючий у 1 інстанції Плечищева О.В.
Провадження № 22-ц/807/604/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» про відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача ПАТ «ЗТЗ» моральну шкоду в розмірі 93075 гривень.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що він перебував у трудових відносинах з ПАТ «ЗТЗ», що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1. Остання посада, яку він займав на вказаному підприємстві, - «казаняр» 5 розряду в зварювальному цеху. Звільнений був за власним бажанням.

За завданням змінного майстра, він виконував роботу в зварювальному цеху.

26.12.2012 року прийшовши на робоче місце в зварювальний цех, на ділянку збірки установок трансформаторів струму, стінок, кришок габариту відповідно до вимог трудового розпорядку, отримав змінне завдання на складання заглушки заводського замовлення. Оглянувши робоче місце, підготував необхідні інструменти та матеріали, вивчив креслення і приступив до виконання змінного завдання. У процесі складання знадобилося уточнити порядок збірки за кресленням, який знаходився на стенді, поруч зі збираємою металоконструкцією. Подивившись креслення, він попрямував всередину збираємої металоконструкції, і коли переступав через її край, не побачивши його, зачепився, втратив рівновагу і впав спиною на металеві куточки, приготовлені для збірки заглушки. Основною причиною події було його погане самопочуття через роботу в умовах дії шкідливих та небезпечних факторів: зварювальні аерозолі, марганець, теплове випромінювання, шум, абразивний пил, локальна вібрація, фізичні навантаження, суміш вуглеводнів, робота на висоті. Він звернувся до КУ «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня № 9», де йому було встановлено діагноз: «Перелом 12 ребра зліва. Компресійний перелом тіла Th ХІІ».

26 грудня 2012 року Актом про нещасний випадок на виробництві ф. Н-1, ф. Н-5 було встановлено діагноз: «Перелом 12 ребра зліва. Компресійний перелом тіла Th ХІІ», який пов'язаний з виробництвом.

Починаючи з кінця 2012 року, скаржиться на своє здоров'я, неодноразово звертався за медичною допомогою, проходить постійне стаціонарне лікування та нагляд у лікарнях, змушений проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. Наслідком травми є встановлення йому 25% стійкої втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати працездатності від 03.08.2017 року № 0034184.

В подальшому вказана травма призвела до майже повної втрати здоров'я, постійних колючих болів у пальцях, постійного збільшення артеріального тиску, щоденних головних болів, запаморочення, шуму в голові та вухах, який збільшується при ходінні та будь-якому фізичному навантаженні.

Вже більше 4-х років він лікується від травми, яке отримав на виробництві. Всі витрати на ліки сплачує самостійно, кожного року необхідно лікуватися та проходити коштовне медичне обстеження (не менше двох разів на рік), купувати ліки, знаходитись на лікарняному.

У зв'язку із вказаною виробничою травмою було порушено його нормальні життєві зв'язки, він був позбавлений реалізувати нормальні життєві функції, звички та бажання, в нього постійно виникають труднощі у зв'язку із травмою.

Посилаючись на наведене, просив відшкодувати моральну шкоду у розмірі 93075 гривень, яка була завдана йому в результаті ушкодження здоров'я при виконанні трудових обов'язків. Оцінюючи моральну шкоду в зазначену суму, він виходить із тривалості й глибини його душевних страждань, чисельності негативних наслідків для нього, що викликані внаслідок травми, а також з фізичного та фактичного значного погіршення стану здоров'я, оскільки ушкодження здоров'я він зазнав починаючи з 2012 року, саме з цієї дати у нього й погіршилось здоров'є, яке турбує його і по сьогоднішній день. Після чисельних лікувань його стан здоров'я не покращився.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 серпня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_3 просив рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі в сумі 93075 грн.

Скориставшись своїм правом на відзив ПАТ «ЗТР» вказав, що вважаю рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим у зв'язку з чим просив залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_3, а рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 16.08.2018 року без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що у позивача відсутнє право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.. 1167, 1168 ЦК України та ст.. 237-1 КЗпП України за рахунок відповідача, оскільки ушкодження здоров'я потерпілий отримав при виконанні трудових обов'язків не з вини роботодавця.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ "Запорізький трансформаторний завод", працював котельником 5 розряду зварювального цеху, звідки звільнився 14 серпня 2014 року за ст.36 п.1 КЗпП України - за згодою сторін.

29 грудня 2012 року ОСОБА_3 перебуваючи на робочому місці, в зварювальному цеху, на дільниці складання установок трансформаторів току, стінок, кришок ІV-VІ габариту, згідно вимог трудового розпорядку, в процесі складання, приблизно о 17 год. 00 хв., після ознайомлення з кресленням на стенді та наближаючись до збираємої металоконструкції, переступаючи через край висотою 200 мм, зачепився правою ногою, втративши рівновагу, впав спиною на металеві кутники. Внаслідок падіння ОСОБА_3 отримав перелом 12 ребра зліва, компресійний перелом тіла Th ХІІ.

Відповідно до п.п. 5, 6 Положення про порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 21 серпня 2001 р. № 1094, розслідуванню підлягають … травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, інші ушкодження, …, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше. За висновками роботи комісії визнаються пов'язаними з виробництвом і складається акт за формою Н-1 про нещасні випадки, що сталися з працівниками під час виконання трудових (посадових) обов'язків, у тому числі у відрядженнях, а також ті, що сталися під час приведення в порядок знарядь виробництва, засобів захисту, одягу перед початком роботи і після її закінчення, виконання заходів особистої гігієни.

Комісією з розслідування нещасного випадку (акт форми Н-5) встановлено, що причинами нещасного випадку стало: порушення котельником зварювального цеху ПАТ "ЗТР" ОСОБА_3 технологічного процесу, а саме: п. 2.6. ВБ 25288.00007 "Технологічна інструкція на виготовлення коробок НН, перехідних фланців та установок трансформаторів току на баки трансформаторів ІV-VІ габариту", затвердженої технічним директором М.О. Рейченко 06.01.2005 року, де вказано, що при переступанні через зовнішні контури виробу висотою до 300 мм висота підіймайння ноги повинна перевищувати на 50-100 мм висоту перепони для уникнення травмонебезпечних ситуацій. Супутньою, організаційною причиною нещасного випадку є: невиконання котельником зварювального цеху ПАТ "ЗТР" ОСОБА_3 вимог п. 1.30 інструкції з охорони праці ВБИЕ 003-003 для котельників та слюсарів зі складання металоконструкцій зварювального цеху, затвердженої наказом директора з виробництва № 662 від 25.05.2011 р., а саме: "… не подбав про власне здоров'я та безпеку в процесі виконання робіт". У відповідності до ст.6 акту розслідування нещасного випадку від 03.01.2013 року, особою чиї дії або бездіяльність призвели до нещасного випадку є саме постраждалий - котельник зварювального цеху ПАТ "ЗТР" ОСОБА_3

Такі ж висновки щодо причин нещасного випадку зазначені в акті форми Н-1 від 03 січня 2013 року.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Також, статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці покладено на роботодавця.

Згідно ст. 13 Закону України "Про охорону праці" роботодавець зобов'язаний створити на робочому місті в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони здоров'я.

Стаття 237-1 КЗпП України надає право працівникові на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що доводи позивача що ушкодження здоров'я спричинило внаслідок дії шкідливих та небезпечних факторів: зварювальні аерозолі, марганець, теплове випромінювання, шум, абразивний пил, локальна вібрація, фізичні навантаження, суміш вуглеводнів, робота на висоті, спростовується висновками комісії ПАТ "ЗТР", що викладені в актах форми Н-1 і Н-5, а також його поясненнями даними комісії по розслідуванню несчасного випадку, так як позивач був забезпечений спецодягом, спецвзуттям і засобами індивідуального захисту згідно діючих галузевих норм (а.с. 7-9, 12-15, 41).

Відповідно до вимог ст. 173 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Як вбачається з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Також, згідно приписів ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 1167 ЦК України.

Таким чином, вказаними нормами права підставою для відшкодування моральної шкоди необхідна вина заподіювача такої шкоди.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суду при вирішенні вказаного питання необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність права у позивача на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.ст. 1167, 1168 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України за рахунок Приватного акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор", оскільки ушкодження здоров'я потерпілий отримав при виконанні трудових обов'язків не з вини роботодавця, що підтверджується висновками комісії за результатами причин розслідування нещасного випадку, викладеними у Акті форми Н-1, а також власноруч наданими письмовими пояснення при розслідуванні нещасного випадку.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 серпня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді: