АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 643/599/17 Головуючий суддя І інстанції Сиротников Р. Є.
Провадження № 22-ц/790/2201/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року м. Харків.

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Кіся П.В.,

за участю секретаря : Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3на рішення Московського районного суду м.Харкова від 20 грудня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до Московського районного у м. Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області, третя особа ОСОБА_4 про анулювання актового запису, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

18 січня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до Московського районного у м. Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Харківській області про анулювання актового запису про розірвання шлюбу, та зобов'язання відповідача анулювати актовий запис про розірвання шлюбу про що повідомити її.

В обґрунтування позову зазначала, що між нею та ОСОБА_5 23.11.1979 року укладено шлюб, про що Комінтернівським відділом ЗАГС м. Харкова зроблено актовий запис №1064.

У шлюбі у них народилась дочка, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. У шлюбі у них виникали сімейні суперечки із чоловіком, в зв'язку із чим позивач погрожувала чоловікові, що звернеться до суду із позовом про розірвання шлюбу. Після чергової суперечки вона все ж-таки подала позов до Комінтернівського районного суду м. Харкова про розірвання шлюбу із ОСОБА_5, після чого стосунки між подружжям покращились та вони не з'являлись на судові засідання. Позивач вказує, що їхні сімейні стосунки після цього налагодились та вони більше ніколи з цього приводу не мали розмов та продовжували спільне життя, ведення господарства та виховання дочки.

ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловік позивача помер, та вона, переглядаючи документи побачила, що в паспорті її чоловіка стоїть штамп про припинення шлюбу за актовим записом №1307 від 10.11.1998 року, що її дуже здивувало та вразило, оскільки спільних заяв про розірвання шлюбу до органів РАСЦ вони не подавали, про існування судових рішень про розірвання шлюбу їй нічого не було відомо, а відтак позивач була впевнена, що вона з чоловіком з 1979 року і до його смерті перебували у зареєстрованому шлюбі.

За таких обставин позивач звернулась до відділів РАЦС з метою отримання витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, щоб якимось чином впевнитись у дійсності штампу в паспорті її померлого чоловіка.

З отриманого витягу їй стало відомо, що відповідачем 10.11.1998 року зроблено актовий запис про розірвання шлюбу між нею та її чоловіком, за номером 1307.

На особистому прийому у Московському ВРАЦС позивачу повідомили, що актовий запис про розірвання шлюбу зроблено на підставі рішення суду, але надати їй реквізити вказаного судового рішення відмовились.

В зв'язку із такими обставинами, позивач зверталась до архівів Московського та Комінтернівського районних судів м. Харкова, та отримала довідку Комінтернівського районного суду м. Харкова про те, що 02.01.1989 року суддею Забара І.І, розглянута цивільна справа №2-366/1989 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу, але справа знищена за закінченням строку зберігання, оригінал рішення суду не зберігся, але лишився витяг із нього, який їй було видано. З копії вказаного витягу вбачається, що рішення суду від 02.01.1989 року набрало законної сили та підлягає виконанню, але мотивувальна частина у вказаному витягу відсутня.

Позивач вважала, що вищевказане рішення суду не могло бути підставою для вчинення відповідачем актового запису про розірвання шлюбу між нею та її чоловіком у 1998 році, оскільки в 1998 році сплинув строк пред'явлення такого судового рішення до виконання, визначений відповідно до ст. 359 ЦПК України (в ред. 1963 року) у три роки з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Крім того, позивач, подавши до суду заяву про доповнення підстав позову, вказувала, що оскільки на момент розірвання шлюбу, в неї та її чоловіка була неповнолітня дитина, суд, всупереч вимогам діючого на той час законодавства, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, мав вирішити і питання про захист інтересів неповнолітньої дитини.

Позивач вказувала на невідповідність відомостей щодо її прізвища, оскільки після укладання шлюбу із ОСОБА_5 їй присвоювалось прізвище «ОСОБА_3», а з тексту витягу з рішення суду вбачається, що судом розглядалась справа за позовом ОСОБА_3, тобто особи, якої юридично не існувало на момент розгляду судом вказаної цивільної справи.

Окрім того, позивач вказувала і на відсутність посилання у вказаному рішенні суду на номер актового запису про реєстрацію шлюбу, та той факт, що судом не було вирішено питання про повернення позивачці після розірвання шлюбу її дошлюбного прізвища.

В зв'язку із викладеним, позивач вважала, що рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.01.1989 року не могло бути підставою для вчинення відповідачем актового запису №1307 від 10.11.1998 року про розірвання шлюбу між нею та її чоловіком, ОСОБА_5, в зв'язку із чим просила суд задовольнити позов в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та її представник, що діє на підставі договору про надання правової допомоги, - адвокат ОСОБА_7, позовні вимоги повністю підтримали та просили суд позов задовольнити.

Від відповідача - Московського районного у м. Харкові відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області до початку розгляду справи по суті та в подальшому надходили письмові заперечення проти позову.

В письмових запереченнях за підписом начальника Московського ВДРАЦС м. Харків ГТУЮ Нестеренко К.В. йшлося про таке: відповідач вважає позовні вимоги ОСОБА_3 надуманими, необґрунтованими, а доводи та підстави позову - такими, що не відповідають дійсності, містять хибні посилання на норми закону.

У письмових запереченнях вказував, що посилання позивача на здійснення державної реєстрації розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 із порушенням встановленого ЦПК України строку виконання судових рішень є хибним трактуванням положень закону, оскільки як на час складання оскаржуваного актового запису, так і на теперішній час, відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану, реєстрації розірвання шлюбу може проводитись незалежно від строку, що минув після постановлення судом рішення про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідач посилався на наявність актових записів про народження та одночасного встановлення батьківства: від 09.10.1991 року - ОСОБА_9, батьком якого є ОСОБА_5, а матір'ю - ОСОБА_10, які мешкають в АДРЕСА_1; від 08.12.1998 року - ОСОБА_11, (батько - ОСОБА_5, мати - ОСОБА_12, які мешкають в АДРЕСА_2).

Вказував на недостовірність повідомлених позивачем відомостей щодо спільного проживання із ОСОБА_5 протягом часу з 1989 року до його смерті, оскільки є документальне підтвердження того, що її колишній чоловік мешкав після 1991 року за різними адресами та фактично створював інші родини.

Посилання позивача на недійсність актового запису про розірвання шлюбу через невідповідність її прізвища, яке після реєстрації шлюбу із ОСОБА_5 мало бути «ОСОБА_3», а в рішенні суду та в актовому записі вказане як «ОСОБА_3», на думку відповідача, свідчить лише про той факт, що в супереч положенням закону, позивач після реєстрації шлюбу не змінила свій паспорт та фактично не отримала шлюбного прізвища, що, в свою чергу, може свідчити лише про недійсність її паспорту, аж ніяк не про порушення вимог закону під час державної реєстрації розірвання шлюбу. Посилання позивача на численні порушення вимог діючого законодавства судом під час ухвалення рішення суду, та незаконності цього рішення, відповідач вважає безпідставними, оскільки відомості про скасування чи зміну вказаного судового рішення на теперішній час відсутні, а відтак рішення суду, не зважаючи на знищення матеріалів цивільної справи та не збереження оригіналу судового рішення, є таким що набрало законної сили.

В зв'язку із викладеним, відповідач наполягав на залишенні позовних вимог ОСОБА_3 без задоволення.

Залучена до участі у справі в якості третьої особи - ОСОБА_4 проти задоволення позовним вимог ОСОБА_3 повністю заперечувала, про що її представник, що діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, надав письмові та усні пояснення та доводи.

Представник третьої особи заперечував проти позовної заяви про те, що реєстрація рішення суду про розірвання шлюбу із пропуском трирічного строку, є підставою для анулювання вказаного актового запису, оскільки судове рішення про розірвання шлюбу не підлягало примусовому виконанню, а відтак, і застосовувати до нього таке поняття, як строк пред'явлення його до виконання, є вкрай недоречним.

У судовому засіданні представник третьої особи пояснив, що в теперішній час існує судовий спір з приводу оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_5 та його сина, ОСОБА_11, та, у випадку задоволення даної позовної заяви, буде розширене коло спадкоємців, частки у спадщині будуть перерозподілені, що безумовно впливатиме на права його довірительки.

Представник третьої особи в судовому засіданні наполягав на безпідставності заявленого позову та викладених у ньому доводів, і зазначив, що він повністю підтримує заперечення відповідача у справі проти задоволення позовних вимог та вважає посилання позивача на «неякісно» ухвалене судове рішення про розірвання шлюбу, як на основну підставу позовних вимог, таким, що не може тягнути за собою анулювання актового запису про розірвання шлюбу, в зв'язку із чим просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 20 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов та вирішити питання щодо судових витрат. При цьому посилався на те, що рішення суду першої інстанції незаконне, так як неповністю з'ясовані обставини, що мають значення для справи; недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи; неправильно застосовані норми матеріального права.

Вказала, що наявність у ОСОБА_5 дітей від різних жінок, зокрема народжених до вчинення відповідачем оскаржуваного актового запису, не є ознакою законності цього актового запису, так як законодавством України не передбачена будь-яка залежність укладення чи розірвання шлюбу від наявності дітей. Проживання ОСОБА_5 за різними з позивачем адресами не є ознакою реєстрації чи розірвання шлюбу, тим більше, що матеріали справи не містять жодного разу щодо адрес фактичного проживання як ОСОБА_5, так і позивача, ні до, ні після вчинення відповідачем оскаржуваного актового запису. В матеріалах цієї справи є відомості лише щодо адреси реєстрації ОСОБА_5

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Відповідно до вказаних норм ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено жодного переконливого та належного доказу на підтвердження того факту, що оскаржуваний нею актовий запис про розірвання шлюбу складено із порушенням вимог закону що діяв на час складання оскаржуваного актового запису.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суд першої інстанції.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» N 11 від 21.12.2007 р., проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Так, за нормами ст. 44 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв на момент ухвалення рішення суду про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Згідно із Порядком анулювання актових записів цивільного стану, який врегульовано Законом України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" та Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за № 55/18793, питання про анулювання актових записів цивільного стану розглядається у тримісячний строк з дня подання відповідної заяви до відділу державної реєстрації актів цивільного стану. Цей строк може бути продовжений з письмового дозволу керівника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі (за місцем їх подання), але не більше ніж на три місяці.

Актовий запис цивільного стану анулюється на підставі рішення суду або висновку відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно п. 75 Інструкції «Про порядок реєстрації актів громадянського стану в Україні» затвердженою наказом Мінюсту УРСР N 22/5, 29 грудня 1984 р. реєстрація розірвання шлюбу на підставі рішення суду провадиться за заявою подружжя або одного з них по пред'явленні копії рішення суду про розірвання шлюбу, що набрало законної сили, а також квитанції про сплату встановленої судом суми державного мита. У відповідності до п. 76 Інструкції шлюб припиняється з часу реєстрації розлучення в книзі записів актів про розірвання шлюбу, тобто датою припинення шлюбу є не дата постановлення рішення суду про розірвання шлюбу, а дата реєстрації розлучення в органі реєстрації актів громадянського стану хоча б одним з подружжя.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебувала з 23.11.1979 року у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5. Вказаний факт підтверджено наявними в матеріалах справи копіями паспорту громадянина України на ім'я ОСОБА_5, в якому проставлено відповідний штамп про укладення шлюбу та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 30.08.2016 року (а.с.6 на зв., 9).

Також з копії паспорту на ім'я громадянина України ОСОБА_5 наявний також штамп про припинення шлюбу із ОСОБА_3 з 10.11.1998 року. З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу від 08.09.2016 року, вбачається, що актовий запис №1307 про розірвання шлюбу між позивачем та ОСОБА_5 складено 10.11.1998 року (а.с.6 на зв.,10).

Так, за нормами ст. 44 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв на момент ухвалення рішення суду про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану, у даному випадку з 10.11.1998 року.

Як вбачається з матеріалів справи, з копії витягу згідно рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.01.1989 року, справа № 2-366/1989 р., яким розглянуто цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу. Вказане рішення суду набрало законної сили, відомості щодо його оскарження чи скасування матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актовий запис цивільного стану анулюється на підставі: 1) рішення суду; 2) висновку відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану у випадках, передбачених законом.

Згідно п. 4.5. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Мінюсту України N 96/5 від 12 січня 2011 р. анулювання актових записів цивільного стану на підставі рішення суду проводиться без складання висновку. В інших випадках складання висновку про анулювання або відмову в анулюванні актового запису цивільного стану обов'язкове.

У відповідності до п. 4.2. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Мінюсту України N 96/5 від 12 січня 2011 р. разом із заявою про анулювання актового запису цивільного стану подаються: свідоцтво про державну реєстрацію акту цивільного стану, яке підлягає анулюванню.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Згідно із Розділом VІІ «Прикінцеві положення» Сімейного кодексу України, Розділ V «Акти громадянського стану» Кодексу про шлюб та сім'ю України зберігає свою чинність у частині, що не суперечить цьому Кодексу, до прийняття спеціального закону.

Відповідно до статті 161-1 розділу V Кодексу про шлюб та сім'ю України, що зберігає свою чинність у частині, яка не суперечить Сімейному кодексу України, до прийняття спеціального закону, анулювання первинних актових записів цивільного стану проводиться органами реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду.

Згідно із ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», актовий запис цивільного стану анулюється на підставі: рішення суду; висновку відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану у випадках, передбачених законом. Анулювання актового запису цивільного стану проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його зберігання. Заява про анулювання актового запису цивільного стану подається заінтересованою особою до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника або за місцем зберігання актового запису цивільного стану, який підлягає анулюванню.

Одночасно із прийняттям рішення щодо анулювання актового запису цивільного стану відповідний орган, на підставі рішення або висновку якого проводиться анулювання актового запису цивільного стану, приймає рішення щодо вилучення і повернення анульованого свідоцтва відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану. У разі неповернення анульованого свідоцтва інформація про його анулювання оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідач посилався на наявність актових записів про народження та одночасного встановлення батьківства: від 09.10.1991 року - ОСОБА_9, батьком якого є ОСОБА_5, а матір'ю - ОСОБА_10, які мешкають в АДРЕСА_1; від 08.12.1998 року - ОСОБА_11, (батько - ОСОБА_5, мати - ОСОБА_12, які мешкають в АДРЕСА_2).

Таким чином, відповідач вказував на недостовірність повідомлених позивачем відомостей щодо спільного проживання із ОСОБА_5, протягом часу з 1989 року до його смерті, оскільки є документальне підтвердження того, що її колишній чоловік мешкав після 1991 року за різними адресами та фактично створював інші родини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який є обґрунтований відповідає матеріалам справи, та не спростований в результаті апеляційного розгляду справи про те, що твердження позивачки про спільне проживання разом із ОСОБА_5 з 1979 року та до часу його смерті, під час судового розгляду не знайшло свого належного і достовірного підтвердження на підставі достатніх доказів та було спростоване наданими відповідачем та третьою особою беззаперечними доказами, що підтверджували як проживання ОСОБА_5 за різними (із позивачем) адресами, так і наявність у нього дітей, народжених від інших жінок, так і проживання його із ОСОБА_4 однією родиною без реєстрації шлюбу. Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_3 підтвердила, що вона зверталася до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом про розірвання шлюбу, що узгоджується з встановленими судом обставиною про наявність рішення цього суду про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Крім того позивач підтвердила, що після укладення шлюбу з ОСОБА_5 вона фактично не змінювала своє прізвище і не отримувала новий паспорт, що відповідає встановленим судом першої інстанції обставинам. Крім того, державна реєстрації розірвання шлюбу може здійснюватися у будь-який час від строку, що сплив з моменту ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу, яке набрало чинності.

Тому, оскільки доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 по суті зводяться до переоцінки наданих сторонами доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції по оцінці цих доказів та особового тлумачення апелянтом норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367,368, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 381-384, 388-392 ЦПК України, та пунктом 8 частини першої Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 20 грудня 2017 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 10 квітня 2018 року.

Головуючий: В.Б. Яцина.

Судді: І.В.Бурлака.

П.В.Кісь