провадження №2/243/2269/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 липня 2018 року Слов?янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.
секретаря судового засідання Міхєй В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №7 м. Слов'янська, цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1
до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради
вимоги позивача: про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
1. У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що йому на підставі договору купівлі - продажу належить житловий будинок АДРЕСА_1 Вказав, що на момент укладення угоди в будинку були відсутні зареєстровані особи. До 2018 року довідку про склад родини йому видавали на підставі відомостей домової книги, але в липні 2018 року він звернувся до Слов'янської міської ради, за отриманням довідки про склад сім'ї і з'ясувалось, що згідно електронної бази даних на підставі яких видають довідки, в належному йому на праві власності будинку зареєстровані ще дві людини, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, які не є членами його родини.
Просить суд, визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування житлом - будинком АДРЕСА_1
2. Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві,просив задовольнити позовну заяву.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
3. Відповідач ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с.119,28). Оскільки відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.
4. Представник третьої особи: Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради, у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, при винесенні рішення просили врахувати висновок Орган опіки та піклування (а.с.22).
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
5. Ухвалою суду від 18.07.2018 року по справі проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.26).
6. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
6. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1
7. З довідки про склад сім'ї зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 02.07.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. За вказаною вище адресою зареєстровані: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).
8. Відповідно до акту від 03.07.2018 року, виданого керівником комітету ЖЕК № 2, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою:АДРЕСА_1
V. Оцінка Суду.
9. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
10. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини" використовує також практику Європейського суду як джерело права.
11. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
12. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").
13. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено право на вільне володіння майном. Відповідно до вказаної статті Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.
При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року).
14. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
15. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
16. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
17. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України).
18. Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором.
19. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України).
20. Згідно зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
21. Крім того, у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомила що, він є сусідом позивача, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 мешкала до того, як позивач у 2007 році придбав житловий будинок, після цього відповідачів у будинку не бачив, додав, що речі відповідачів у квартирі відсутні, вони не сплачують комунальні послуги, та позивач не чинить перешкод у користуванні власністю. Крім того, від був присутнім при складанні акту 03.07.2018року, та він відповідає дійсності.
22. Звертаючись до суду з позовом, позивач надав акт від 03.07.2018 року, виданий керівником комітету ЖЕК № 2, та з якого слідує, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою:АДРЕСА_1 не мешкають, їх особистих речей у будинку не має (а.с.9).
23. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 у спірному будинку не мешкає, вона не членом сім'ї позивача, тому наявні підстави для визнання ОСОБА_2 такою що втратила право користування житловим приміщенням.
24. Вирішуючи питання стосовно визнання малолітнього ОСОБА_3 таким,, що втратива право користування жилим приміщенням, суд виходить з наступного.
Так, відповідно до вимог ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.
За ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини..
Суд критично відноситься до висновку органу опіки та піклування Слов'янської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення від 17.07.2018 року, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає, що недоцільно визнавати особою такою, що втратила право користування жилим приміщенням малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
За ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Оскільки суд дійшов до висновку, що матір малолітнього ОСОБА_2, втратила право користування жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_1, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, слід також визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.
25. Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
25. Позивач, відповідно до позову не вимагає компенсації за понесені нею судові витрати по справі.
Керуючись ст.ст. 319, 386, 391,396, 405 ЦК України, ст.ст. 12,13,259,263-265,268,280 ЦПК України, Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 року №5, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України - до Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Суддя Слов'янського
міськрайонного суду Л.Є. Мірошниченко