Дата документу 11.04.2018
ЄУ № 420/438/18
Провадження №2-о/420/102/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Проньки В.В.

за участю секретаря Колесник Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Новопсков в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа - Сєвєродонецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області,

ВСТАНОВИВ:

До Новопсковського районного суду Луганської області надійшла заява ОСОБА_1, в якій заявник просить встановити, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с Красний Кут Антрацитівського району Луганської області, яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м. Хрустальний Луганської області, Україна. Причина смерті - гостра серцева недостатність, кардіосклероз атеросклеротичний.

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Хрустальний Луганської області померла її сестра ОСОБА_2 внаслідок гострої серцевої недостатності, кардіосклерозу атеросклеротичного. Звернувшись до Сєвєродонецького міського відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Луганській області з метою отримання свідоцтва про смерть сестри, їй було відмовлено, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України та форма документу, наданого на підтвердження факту смерті, не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Встановлення даного факту має для неї юридичне значення, так як вона зможе провести державну реєстрацію смерті сестри.

Заявник в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, у своїй заяві просила розглянути справу без її участі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі документів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заяву необхідно задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з абз. 2 ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до листа Сєвєродонецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 29.03.2018 за вих. №2285/17.10-138 ОСОБА_1 відмовлено в реєстрації смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, у зв'язку з тим, що надане заявником лікарське свідоцтво про смерть №44 від 02.03.2018 видане «Государственным учреждением «Краснолучская городская многопрофильная больница «Княгининская» Поликлиника №1»» (російською мовою) - закладом, розташованим на території непідконтрольній українській владі, що ставить під сумнів його легітимність (а.с.9).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, була сестрою заявника, що підтверджується наступними доказами:

- свідоцтвом про народження заявника, ОСОБА_3 серії НОМЕР_4, виданим повторно 05.06.1954 Гришковською сільською радою Красноармійського району Краснодарського краю, актовий запис №33, де батьками ОСОБА_3 зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.14);

- довідкою 394/12А23 від 14.06.2004, виданою Відділом РАЦС Луганського обласного управління юстиції, з якої вбачається, що 26.02.1967 Луганським міським відділом РАЦС обласного управління юстиції України зареєстровано шлюб ОСОБА_6 та ОСОБА_3, актовий запис №386, прізвище дружини було змінене на «ОСОБА_6» (а.с.15);

- свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_5, виданим 22.10.1974 Відділом ЗАГС Ленінського району м. Ворошиловграда, відповідно до якого ОСОБА_7 після розірвання шлюбу з ОСОБА_8 19.03.1973 набула прізвище ОСОБА_8» (а.с.16);

- свдоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_6, виданим 16.12.1978 Софіївською селищною радою Краснолуцької міської ради, актовий запис №97, відповідно до якого 15.12.1978 ОСОБА_7 одружилася з ОСОБА_9 та набула прізвище «ОСОБА_1» (а.с.17);

- свідоцтвом про народження ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, серії НОМЕР_9, виданим 17.06.1953 Краснокутською селищною радою Івановського району Ворошиловградської області, актовий запис №76, де батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.18);

- свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_7, виданим повторно Палацом урочистих подій м. Ворошиловграда 20.02.1988, з якого вбачається, що ОСОБА_10 23.11.1974 одружилася з ОСОБА_11 та набула прізвище «ОСОБА_2», актовий запис №1737 (а.с.19).

Відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_8, виданого 15.05.2002 Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка селища Красний Кут Антрацитівського району Луганської області, була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10-11).

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявник надав до суду лікарське свідоцтво про смерть №44, видане 02.03.2018 «Государственным учреждением «Краснолучская городская многопрофильная больница «Княгининская» Поликлиника №1»» (російською мовою), згідно якої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Красний Луч внаслідок гострої серцевої недостатності, кардіосклерозу атеросклеротичного (а.с.7).

Оцінюючи надані заявником докази, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Таким чином, суд вважає, що доводи заявника є законними, обґрунтованими і підтверджені наявними у справі доказами, а тому вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, підлягають задоволенню.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 21 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» заявник звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду із даною заявою.

За таких підстав, сума сплаченого заявником судового збору у розмірі 352,40 грн. відповідно до квитанції №24 від 29.03.2018 підлягає поверненню заявнику.

У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір у даній справі має бути компенсований за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 4. ст. 317, ст. 430 ЦПК України ухвалене судом рішення у справі про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 4, 12-13, 81, 141, 258, 263-265, 268, 293-294, 315-319, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа - Сєвєродонецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, задовольнити повністю.

Встановити, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, уродженка с. Красний Кут Антрацитівського району Луганської області, яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року у м. Хрустальний Луганської області. Причина смерті - гостра серцева недостатність, кардіосклероз атеросклеротичний.

Зобов'язати Управління Державної казначейської служби України у Новопсковському районі Луганської області повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, судовий збір, сплачений на рахунок НОМЕР_3 відповідно до квитанції № 24 від 29.03.2018 у ТВБВ Луганського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у сумі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Заявник - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, паспорт серії НОМЕР_2, виданий 13.06.2000 Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Заінтересована особа - Сєвєродонецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, який розташований за адресою: бул. Дружби Народів, 32а, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, код ЄДРПОУ - 21758008.

Допустити рішення до негайного виконання.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Луганської області через Новопсковський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: В.В. Пронька