Справа № 219/3049/18
Провадження № 2/219/1399/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 жовтня 2018 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі головуючого судді Фролової Н.М., за участю секретаря судового засідання Шкурат К.В., представника позивача ОСОБА_1, представника третьої особи ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування Бахмутської райдержадміністрації, про встановлення батьківства та стягнення аліментів,
В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що в період часу з лютого 2009 року по вересень 2009 року вона та відповідач вели сімейне життя без укладення шлюбу, вели загальне господарство, мали спільний бюджет та проживали за однією адресою: АДРЕСА_1. Під час перебування у фактичних сімейних відносинах з ОСОБА_4 ОСОБА_3 завагітніла, однак у вересні 2009 року, коли позивач була на сьомому місяці вагітності, відповідача призвали на строкову військову службу до Збройних Сил України. Під час перебування ОСОБА_4 у складі Збройних Сил України позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дочку ОСОБА_5, батьківство над якою відповідач визнав шляхом направлення ОСОБА_3 власноруч написаної заяви, у якій зазначив, що визнає себе батьком дитини та просить вказати його батьком у актовому записі про її народження, оскільки бути присутнім на реєстрації народження дитини не міг через те, що його не відпустило командування. 21 січня 2010 року позивач прийшла до спеціаліста ДРАЦС Часовоярської міської ради, щоб зареєструвати народження дитини, під час чого надала зазначену заяву відповідача, яку спеціаліст оглянула, однак не прийняла через те, що заява не відповідає встановленому інструкцією зразку. З огляду на викладене, позивачем було прийнято рішення про зазначення під час реєстрації народження дочки відомостей про її батька у відповідності до статті 135 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України). При цьому, під час перебування ОСОБА_4 у складі Збройних Сил України останній під час спілкування з ОСОБА_3 обіцяв одружитись з нею, дитину визнавав, обіцяючи юридично оформити своє батьківство над дочкою. У вересні 2010 року після проходження військової служби за призивом ОСОБА_4 повернувся до позивача та дочки, з якими проживав однією сім'єю за місцем проживання та реєстрації ОСОБА_3 на протязі двох тижнів, після чого зібрав свої речі та пішов жити до батьків, при цьому, спроби позивача налагодити стосунки з відповідачем та примиритись виявились марними. На час звернення з позовом до суду відповідач влаштував своє особисте життя з іншою жінкою та перестав визнавати батьківство над малолітньою дитиною і надавати матеріальну допомогу на її утримання, у зв'язку з чим ОСОБА_3 знаходиться у скрутному матеріальному становищі та потребує матеріальної допомоги, через що звернулась до суду з зазначеною позовною заявою.
Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.
У судовому засіданні представник третьої особи - головний спеціаліст-юрисконсульт служби у справах дітей Бахмутської райдержадміністрації ОСОБА_2 з урахуванням інтересів малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, позовні вимоги підтримала.
Відповідач ОСОБА_4 до судового засідання повторно не з'явився за невідомою суду причиною, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий.
Оскільки позивач та відповідач були належним чином повідомлені про судове засідання, але причин неявки суду не повідомили, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без їх участі.
Під час розгляду справи сторонам були створені умови для повного, усебічного розгляду справи. Судом неодноразово роз'яснено представнику позивача право заявити клопотання про проведення судово-генетичної експертизи для встановлення батьківства ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, проте, він таким правом не скористався, оскільки вважав, що необхідність у призначенні такої експертизи відсутня через те, що відповідач з'являтись для проведення експертизи до експертної установи не буде, у зв'язку з чим за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що її дочка - позивач по справі - проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем з лютого по жовтень 2009 року за адресою: АДРЕСА_1. У жовтні 2009 року ОСОБА_4 призвали до лав Збройних Сил України, а у грудні цього року дочка свідка народила дитину, проте відповідача на письмові прохання позивача не відпустили з армії для реєстрації народження дитини, про що надійшов відповідний лист, внаслідок чого відомості про батька в актовий запис про народження були внесені у відповідності до статті 135 СК України. При цьому, зазначені листування не збереглись. Після того, як ОСОБА_4 повернувся з армії, вони з позивачем прожили разом приблизно тиждень, однак внаслідок сварки розірвали відносини. За період сумісного проживання (до того, як ОСОБА_4 призвали до лав ЗСУ) під час вагітності ОСОБА_3 відповідач разом із нею відвідував лікарню. На хрестинах онуки відповідача не було. Від дитини він не відмовлявся після її народження, при цьому, баба відповідача, яка і на теперішній час підтримує з онукою відносини, займалась вихованням дитини, оскільки позивач навчалась, коли народила дитину, а свідок працювала. На теперішній час відповідач ніякої участі: ані моральної, ані матеріальної у вихованні дитини не приймає. Навіть коли свідок, ідучи з онукою вулицею, зустрічають ОСОБА_4, він вітається зі свідком, однак на дитину уваги не звертає. Також зазначила, що у період зачаття дитини її дочка ні з ким, окрім відповідача, інтимних стосунків не мала, а дитина зовнішньо схожа як на відповідача, так і на позивача, які між собою також зовнішньо схожі.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що позивач є її кумою, яка проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем з лютого по вересень 2009 року у матері ОСОБА_3 за адресою: за адресою: АДРЕСА_1, під час чого завагітніла. У жовтні 2009 року ОСОБА_4 призвали до лав ЗСУ, а у грудні цього ж року ОСОБА_3 народила дочку ОСОБА_5. До того, як позивач з відповідачем почали спільно проживати однією сім'єю, вони зустрічались приблизно півроку, що відомо свідку, оскільки на той час вона з ними підтримувала дружні відносини. У жовтні 2010 року відповідач повернувся з армії, після чого почав знову проживати однією сім'єю з позивачем та дочкою, однак приблизно через тиждень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвали відносини, внаслідок чого останній з родини пішов. За час несення ОСОБА_4 обов'язків військової служби він телефонував ОСОБА_3 та підтримував з нею відносини, до її вагітності, як і до народження дочки, відносився добре, однак після того, як вони розірвали відносини, перестав приймати участь у вихованні та утриманні дитини.
Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку.
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно копії довідки для дільничого педіатра або сімейного лікаря, виданої завідувачем відділення новонароджених пологового будинку м. Костянтинівка Власовою Л.В. 29 грудня 2009 року, позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 о 15 годині 10 хвилин у пологовому будинку м. Костянтинівка народила доношену дитину жіночої статі вагою 4000 грамів зростом 51 см (а.с. 6).
З копії акту, виданого головою правління Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ОКТРИД» Ішковим В.М. 27 березня 2018 року за № 4, вбачається, що комісією у складі голови правління Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ОКТРИД» Ішкова В.М. та сусідів: ОСОБА_11 яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_12, яка проживає за адресою: АДРЕСА_3, та ОСОБА_13, який проживає за адресою: АДРЕСА_4, складено вказаний акт про те, що за адресою: АДРЕСА_1 з лютого 2009 року по вересень 2009 року проживав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також з жовтня 2010 року по 16 жовтня 2010 року (а.с. 7).
Згідно копії довідки, виданої начальником відділу з реєстрації місця проживання фізичних осіб Часовоярської міської ради Коцюбинською А.А. у березні 2018 року за № 918, позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та до складу її родини входять: дочка - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, і мати - ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 8).
Відповідно до статті 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.
Відповідно до статті 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 9 постанови № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із частиною 4 статті 10 ЦПК України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).
Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
При цьому, як зазначалось вище судом у судовому засіданні неодноразово роз'яснялось представнику позивача право заявити клопотання про проведення судово-генетичної експертизи для встановлення батьківства ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, проте, він таким правом не скористався, оскільки вважав, що необхідність у призначенні такої експертизи відсутня через те, що відповідач з'являтись для проведення експертизи до експертної установи не буде.
Однак вказаний аргумент представника позивача спростовується положеннями частини 1 статті 109 ЦПК України, згідно якої у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Отже, вирішуючи спір, суд констатує, що позивачем не доведені доказами обставини, що саме відповідач має кровне споріднення із ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, та, відповідно, є її батьком, при цьому, показами свідків підтверджується лише факт проживання позивача з відповідачем однією сім'єю.
За таких обставин, за відсутності доказів щодо біологічного батьківства відносно дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, суд не має законних підстав і для задоволення позовних вимог в частині виключення з актового запису про народження ОСОБА_5 відомостей про батька ОСОБА_6 і зазначення батьком зазначеної дитини ОСОБА_4, а також стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, оскільки в противному разі судове рішення було б таким, що ухвалене на підставі припущень та могло б мати наслідком помилку в істотному для інтересів дитини питанні батьківства. На думку суду, пояснень свідків без гарантій достовірності повідомлених ними обставин та відсутності інших доказів, що підтверджували б такі обставини (щодо встановлення батьківства), недостатньо.
Отже, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами позовних вимог і тому в позові слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Так, при подачі позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 704,80 гривень, при цьому у відповідності до статті 141 ЦПК України суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, покладає вказаний судовий збір на позивача.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 12, 13, 78, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280, 282, 284, 356 Цивільного процесуального кодексу України, суд
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування Бахмутської райдержадміністрації, про встановлення батьківства та стягнення аліментів, - відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10, РНОКПП НОМЕР_1, (адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1);

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_12, (адреса реєстрації: АДРЕСА_2).

Рішення складено в повному обсязі 6 листопада 2018 року.

Суддя Н.М.Фролова