Справа № 366/2822/17 Головуючий у І інстанції Корчков А. А.
Провадження № 22-ц/780/2143/18 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 46 24.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 липня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: - Олійника В.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Мережко М.В.,

при секретарі Немудрій Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області на рішення Іванківського районного суду Київської області від 16 лютого 2018 року у справі за позовом керівника Броварської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Іванківське лісове господарство» до Іванківської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування розпоряджень Іванківської районної державної адміністрації Київської області, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и л а :

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого(території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати незаконними та скасувати розпорядження Іванківської районної державної адміністрації Київської області №167 від 17 травня 2004 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу земельних ділянок у власність» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 та розпорядження Іванківської районної державної адміністрації Київської області №588 від 31 травня 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою» щодо зміни цільового призначення частини земельної ділянки, площею 0,25 га, що є власністю ОСОБА_2 із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для ведення садівництва та визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки: серії НОМЕР_1, виданого 29.10.2008 на ім'я ОСОБА_2, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №27 від 29.10.2008 року; серії НОМЕР_2, виданого 29.10.2008 року на ім'я ОСОБА_2, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №26 від 29.10.2008 року, а також витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі ДП «Іванківське лісове господарство» земельні ділянки загальною площею 1,8279 га, з кадастровими номерами НОМЕР_3, НОМЕР_4 та стягнути з відповідачів фактично понесені судові витрати на користь прокуратури Київської області.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що розпорядженням Іванківської районної державної адміністрації Київської області №167 від 17 травня 2004 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу земельних ділянок у власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 загальною площею 1,8279 га.

На підставі вказаного розпорядження Іванківської районної державної адміністрації ОСОБА_2 отримав державний акт серії НОМЕР_5 на право власності на земельну ділянку площею 1,8279 га.

В подальшому розпорядженням Іванківської районної державної адміністрації Київської області №588 від 31.05.2008 року «Про затвердження проекту землеустрою» затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення частини земельної ділянки площею 0,25 га, що є власністю ОСОБА_2 із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для ведення садівництва.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 щодо земельної ділянки НОМЕР_3 площею 1,5779 га та державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4 площею 0,25 га.

Разом з тим, на думку позивача, вказані земельні ділянки вибули з державної власності всупереч встановленого законом порядку, у зв'язку з чим розпорядження Іванківської районної державної адміністрації Київської області №167 від 17 травня 2004 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу земельних ділянок у власність» та розпорядження Іванківської районної державної адміністрації Київської області №588 від 31.05.2008 року «Про затвердження проекту землеустрою» підлягають визнанню недійсним, а земельні ділянки - витребуванню на користь держави. Зокрема, позивач вважав, що спірні земельні ділянки передано у власність ОСОБА_2 з порушенням законодавства, а саме з порушенням вимог статей 80, 84, 149, 155 Земельного кодексу України та статей 7, 8, 17, 28, 23, пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України, так як вказані земельні ділянки на час їх відчуження, перебували в державній власності та належать до земель лісогосподарського призначення і використовувалися для ведення лісового господарства ДП «Іванківське лісове господарство».

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 16 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі заступника прокурора Київської області з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами право постійного користування спірними земельними ділянками ДП «Іванківське лісове господарство», а також не надано достатніх доказів для визнання незаконним та скасуванням розпорядження Іванківської районної державної адміністрації Київської області №167 від 17.05.2004 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу земельних ділянок у власність» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 та розпорядження Іванківської районної державної адміністрації Київської області №588 від 31.05.2008 року «Про затвердження проекту землеустрою» та інших позовних вимог, у зв'язку з чим суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову керівника Броварської місцевої прокуратури. Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що розпорядженням Іванківської районної державної адміністрації Київської області №167 від 17.05.2004 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу земельних ділянок у власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів за рахунок земель запасу Розважівської сільської ради та передано у власність для ведення особистого селянського господарства вказані земельні ділянки громадянам, серед яких ОСОБА_2 (земельна ділянка площею 1,8279 га).

На підставі цього розпорядження Іванківської районної державної адміністрації ОСОБА_2 отримав державний акт серії НОМЕР_5 на право власності на земельну ділянку площею 1,8279 га.

В наступному розпорядженням Іванківської районної державної адміністрації Київської області №588 від 31.05.2008 року «Про затвердження проекту землеустрою» затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення частини земельної ділянки, площею 0,25 га, що є власністю ОСОБА_2 із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для ведення садівництва.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 щодо земельної ділянки з НОМЕР_3 площею 1,5779 га та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4, площею 0,25 га.

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України (в редакції на час спірних правовідносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Пункт 12 Перехідних положень ЗК України встановлено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

За змістом статей 116, 118, 125 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності громадянина на земельну ділянку виникає на підставі державного акту про право власності, який видається за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, прийнятим за результатами розгляду відповідного клопотання (заяви) фізичної особи та землевпорядної документації щодо конкретної земельної ділянки, узгодженої контролюючими службами.

Порядок розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначається постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року за №667, відповідно до якого проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт. Проект відведення земельної ділянки виконавець погоджує із землевласником або землекористувачем, органом земельних ресурсів, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічною службою, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини.

У судовому засіданні позивачем надано суду проект землеустрою спірної земельної ділянки, затвердженої розпорядженням Іванківської районної державної адміністрації Київської області №167 від 17.05.2004 року, і суд дослідив всі матеріали проекту землеустрою та встановив повноту всіх необхідних погоджених документів та висновків про погодження проекту землеустрою, а також всіх дозволів державних органів щодо відведення вказаної земельної ділянки ОСОБА_2

Як вбачається з пояснень представника Іванківської районної державної адміністрації, проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки було погоджено із Управлінням Держкомзему у Іванківському районі Київської області, відділом містобудування, архітектури житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Іванківської РДА.

Також вказаний проект землеустрою містить Акт про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки від 20.05.2004 року, відповідно до якого межі земельної ділянки погоджені і не викликають спірних питань. Межові знаки, якими закріплена земельна ділянка в кількості 4 штук показані та передані на зберігання землевласнику.

Так, у вказаному акті стоїть підпис керівника Іванківського Держлісгоспу та печатка вказаного господарства, що свідчить про погодження меж вказаних земельних ділянок з ДП "Іванківський лісгосп". На підставі зазначеного суд вірно вважав, що земельна ділянка, що відводилася, не відноситься до земель, які перебувають у користуванні лісового господарства.

Відповідно до ч.8 ст.118 ЗК України розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Згідно з ч.9 ст.118 ЗК України районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

За ч. 2 ст.373 Цивільного кодексу України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Отже, як вірно зазначив суд, так як проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства досліджено судом та встановлено, що вказаний проект землеустрою був погоджений всіма установами, передбаченими законом, навіть керівником Іванківського Лісгоспу, а порушень законодавства при виготовленні такого проекту землеустрою не встановлено вказаними органами, то суд дійшов правильного висновку, що оспорюване розпорядження Іванківської районної державної адміністрації Київської області за №167 від 17 травня 2004 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу земельних ділянок у власність» на підставі наданих позивачем доказів не може бути визнане незаконним та бути скасоване, оскільки позивачем не вказано, які порушення містить вказаний проект землеустрою.

Крім того, в судовому засіданні була досліджена технічна документація із землеустрою щодо перенесення в натурі проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення частини земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для ведення садівництва в межах Розважівської сільської ради Іванківського району Київської області. Вказана технічна документація була затверджена розпорядженням Іванківської районної державної адміністрації Київської області за №588 від 31 травня 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою» щодо зміни цільового призначення частини земельної ділянки, площею 0,25 га, що є власністю ОСОБА_2 із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для ведення садівництва.

Вказана технічна документація містить висновок державної експертизи землевпорядної документації від 15.05.2008 року за №11-44е, відповідно до висновків якого вказаний проект землеустрою відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам та правилам і оцінюється позитивно.

Згідно зі ст.55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті зеленими насадженнями в межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Крім того, відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового Кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків і містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. Згідно з вимогами пункту 2.1.4 даної Інструкції складені оригінали планшетів, які мають межі з іншими землекористувачами, завіряються в органах землевпорядкування того району, де проводяться лісовпорядкувальні роботи.

Проте, як вірно зазначив суд, позивачем не надано суду оригінал планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а надані тільки копії планшетів, що зроблені з оригіналів, які суду представник позивача надати не міг у зв'язку з їх відсутністю. Таким чином, у зв'язку з тим, що сторонами в справі не надано суду належним чином оформлені оригінали планшетів (згідно з вимогами пункту 2.1.4 вказаної вище Інструкції складені оригінали планшетів, які мають межі з іншими землекористувачами, завіряються в органах землевпорядкування того району, де проводяться лісовпорядкувальні роботи), а державні акти на спірні земельні ділянки державним лісогосподарським підприємством ще не отримані, то враховуючи Прикінцеві положення ЛК України, документи, що підтверджують право постійного користування земельними лісовими ділянками ДП «Іванківське лісове господарство» суду не надано.

Крім того, відповідно до ст.48 ЛК України в матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об'єкта лісовпорядкування.

Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування.

У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об'єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону.

Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов'язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Як вірно зазначив суд, надані в судовому засіданні копії планшетів не відповідають вимогам галузевим нормативним документам, а також положенням Лісового кодексу України. Саме в порушення зазначених норм ні проект організації та розвитку лісового господарства, ні планшет лісовпорядкування, надані прокурором та представником ДП «Іванківське лісове господарство» не містять погоджень з органами землевпорядкування Іванківського району Київської області та територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища, а тому вірно не взяті судом до уваги, як доказ права постійного користування ДП «Іванківське лісове господарство» спірними земельними ділянками, а інші документи лісовпорядкування суду не надавалися.

Проекти організації та розвитку лісового господарства ДП "Іванківське лісове господарство" в тому числі і окремо по Жеревському лісництву за 2015 містять загальну площу земель, що перебувають в користуванні Жеревського лісництва та ДП "Іванківське лісове господарство", яка відповідно до Акту від 08.10.2014 року та протоколу другої лісовпорядної наради від 14.04.2005 року, а також протоколу другої лісовпорядної наради від 22.05.2015 року відображують площу земель ДП "Іванківський лісгосп" в Іванківському районі що складає 43 622 га, яка фактично не змінилася після винесення оспорюваних розпоряджень.

Отже, як вірно вважав суд, спірні земельні ділянки, про які зазначав прокурор в позовній заяві, щодо вибуття їх з земель лісового фонду, не могли відноситися до земель, які знаходяться в користуванні ДП «Іванківське лісове господарство», так як площа земель залишилася в тому ж обсязі.

Суд також вірно не прийняв до уваги додаток до листа №227 від 03.05.2017 року, а саме, схему накладки фрагмента картографічної бази даних та план-схему, яка надана позивачем, оскільки з встановлених в судовому засіданні обставин з'ясовано, що її виготовив представник ДП «Іванківського лісового господарства» ОСОБА_4, який не є спеціалістом у вказаних питаннях.

Щодо долучення позивачем в якості доказів висновку експерта в рамках кримінального провадження, то суд вірно критично віднісся до доказів, які надавав позивач, отриманих в рамках кримінального провадження, так як підстави проведення вказаної експертизи, документи на підставі яких вона була проведена, судом в рамках зазначеної цивільної справи не досліджувалися і питання сторонами цивільної справи та судом не формувалися.

Проте, при дослідженні висновку експерта судом було встановлено, що на сторінці 19 вказаного висновку експерта №15/17 від 14.08.2017 року експерт зазначив, що «земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_3, НОМЕР_4 в складі земель, що перебувають у постійному користуванні ДП "Іванківський лісгосп" не потрапляють». Тому суд вважав, що позивачем надано висновок експерта, який фактично спростовує доводи прокурора та ДП "Іванківське лісове господарство" щодо перебування земельних ділянок, щодо яких розглядається спір, в складі земель лісового фонду.

Також судом було досліджено договір купівлі-продажу від 29.12.2010 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відповідно до якого ОСОБА_3 купив будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_6, який на час розгляду справи є дійсним, і питання щодо визнання його недійсним позивачем та прокурором не ставилося в позовних вимогах.

Також, досліджено договір куплі-продажу земельної ділянки від 29.12.2010 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відповідно до якого ОСОБА_3 купив земельну ділянку площею 1,5779 га (кадастровий номер № НОМЕР_3).

Відповідно до ст.153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно зі ст.140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Отже, підстави, зазначені позивачем в своїй позовній заяві для позбавлення осіб права власності на земельні ділянки, як вірно вказав суд, не передбачені в ст.140 ЗК України, яка містить вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку.

Також суд вважав, що при ухваленні рішення за позовними вимогами прокурора суд не мав права застосовувати до спірних правовідносин одночасно норми статей 215, 216, 388 ЦК України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основних свобод людини та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

Згідно з висновком Європейського суду в зазначеній справі «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулося порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

Відповідно до положень ч.1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Суд врахував, що отримання спірних земельних ділянок громадянином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відбулося за процедурою та в спосіб, встановлених законом, а тому підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння не вбачав.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами право постійного користування спірними земельними ділянками ДП «Іванківське лісове господарство», а також не надано достатніх доказів для визнання незаконним та скасуванням розпорядження Іванківської районної державної адміністрації Київської області №167 від 17.05.2004 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу земельних ділянок у власність» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 та розпорядження Іванківської районної державної адміністрації Київської області №588 від 31.05.2008 року «Про затвердження проекту землеустрою» та інших позовних вимог, у зв'язку з чим суд прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області залишити без задоволення.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 16 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: