Дата документу 08.11.2018
Справа 320/3624/18
08 листопада 2018 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого - судді Редько О.В.,
за участі секретаря судового засідання - Колеснікової Л.В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1, відповідач - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом в якому просить, визнати відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1, посилаючись те, що її померлому чоловіку ОСОБА_4 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1. Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті свого чоловіка. В силу свого здоров'я до теперішнього часу позивач не оформила право власності на спадкове майно, оскільки прикована до ліжка. В будинку зареєстрована онука позивача ОСОБА_2, яка фактично в ньому не проживає, у зв'язку з тим, що в 2006 році виїхала з будинку та її місце знаходження позивачу не відоме. Реєстрація відповідача у будинку суттєво порушує право позивача на володіння та користування майном, унеможливлює її отримати субсидії на комунальні послуги, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.
Позивач в судове засідання не з'явилася, від її представника - адвоката ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти вирішення справи у заочному порядку.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, викликалася до суду належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не надала.
Відповідно до ст.128 ч. 7. ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст.128 ч. 8 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06.08.2018 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть /а.с.7/.
Відповідно до ст.. 1261 ЦК України позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_4
Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Частиною п'ятою ст.. 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, який прийняв спадщину.
Отже судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем майна після смерті свого чоловіка ОСОБА_4, а саме житлового будинку АДРЕСА_1, тому зазначене майно належить позивачу з моменту відкриття спадщини.
Згідно з довідки Мелітопольського МБТІ від 06.04.2018 року № 678 станом на 01.01.2013 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Мелітопольською державною нотаріальною конторою Запорізької області від 06.07.1995 року за р№1-3010 /а.с.8/.
Відповідно до копії довідки голови квартального комітету № 90 від 27.03.2018 року, ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1, за вказаною адресою проживала з чоловіком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 до дня його смерті /а.с.10/.
Відповідно до копії довідки голови квартального комітету № 90 від 10.04.2018 року, ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1, не проживає з 2006 року, зі слів сусідів /а.с.10/.
В силу того, що відповідач зареєстрована в будинку, але в ньому не проживає, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їхні діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 05 листопада 2014 року під час розгляду справи № 6-158цс14, право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції і органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві, серед іншого, для захисту прав і свобод інших осіб.
Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Частиною другою статті 406 ЦК України передбачено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
За змістом наведених вище правових приписів право особи на користування чужим майном, зокрема житловим будинком чи квартирою, підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України.
Саме такий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року, винесеній за результатами розгляду справи № 6-2931цс16.
Враховуючи той факт, що відповідач добровільно залишила будинок і на даний час в ньому не проживає, не приймає участі в сплаті комунальних платежів, її реєстрація порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для припинення права відповідача користуватися чужим майном (будинком) на підставі частини другої статті 406 ЦК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12,81,89,133,141,263,26,280-282 ЦПК України, ст. 317,406, 1261,1268 ЦК України, ст.ст. 64, 156 ЖК УРСР, суд
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте Мелітопольським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
На рішення може бути подана апеляційна скарга позивачем до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня складання повного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 08.11.2018 року.
Суддя: О.В. Редько