Провадження 2/712/1958/18
Справа № 712/8384/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2018 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді - ПИРОЖЕНКО С.А.
п2ри секретарі - ТІТОВА О.І.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1), ОСОБА_3 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) про усунення перешкод користування власністю,
Позивач звернувся з позовом до відповідачів про усунення перешкод користування власністю, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва НОМЕР_1 на право особистої власності на житловий будинок від 14 червня 1985 року він є власником будинковолодіння АДРЕСА_1. Окрім нього в даному будинку зареєстровані також відповідачі. Однак відповідачі, які є подружжям, за місцем своєї реєстрації не проживають, будинком не користуються, участі в оплаті за комунальні послуги не беруть, особистих речей в будинку не мають, мають вільний доступ до спірного житлового приміщення. В зв'язку з тривалою відсутністю відповідачів за місцем своєї реєстрації, позивач змушений сплачувати комунальні послуги, а тому просить усунути перешкоди в користуванні власністю з боку відповідачів шляхом визнання їх такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 та зняття їх з реєстрації місця проживання.
Позивач та адвокат ОСОБА_4 до судового засідання не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечували.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча про час, місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
У зв'язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалася.
З письмової згоди позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами житлового законодавства.
Як встановлено в судовому засіданні, на підставі свідоцтва НОМЕР_1 на право особистої власності на житловий будинок від 14 червня 1985 року ОСОБА_1 є власником будинковолодіння АДРЕСА_1.
Окрім позивача в даному будинку зареєстровані відповідачі - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією домової книги на вказане домоволодіння.
Відповідно до Акту опитування сусідів від 14 липня 2018 року, відповідач ОСОБА_2 за адресою: м. Черкаси, вул. Братів Савченків 5/1, починаючи з квітня 2011 року не проживає, особисті речі в будинку відсутні. Відповідач ОСОБА_3 у вказаному будинку не проживає з лютого 2016 року, її особисті речі в будинку відсутні.
Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з квітня 2011 року та відповідач ОСОБА_3 з лютого 2016 року в спірному житловому приміщенні не проживають без поважних причин, особистих речей в домоволодінні не має, перешкод в користуванні житловим приміщенням їм ніхто не чинить, та останні мають вільний доступ до житлового приміщення. Підстав для застосування вимог ст. 71 ЖК України судом не встановлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік.
Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Таким чином, суд вважає за необхідне усунути позивачу перешкоди у користуванні належним йому домоволодінням шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в зв'язку з тривалою відсутністю без поважних причин. Тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.
Стосовно позовної вимоги про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вказані поняття: зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.
Отже зняття з реєстрації (реєстраційного обліку) не належить до компетенції суду.
Водночас, відповідно до ст. 7 вищевказаного Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є достатньою правовою підставою для зняття відповідачів з реєстрації.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, а тому позовні вимоги в частині зняття відповідачів з реєстрації задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. ст.ст.12-13, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 71,72 ЖК України, ст. 405 ЦК України, суд -
Позов задоволити частково.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням, в зв'язку з тривалою відсутністю, без поважних причин.
В решті позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

ГОЛОВУЮЧИЙ: