ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1555/18 Справа № 188/23/18 Суддя у 1-й інстанції - Полубан М.П. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 рокуколегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», назва якого змінена у відповідності до Статуту, затвердженого 21 травня 2018 року та погодженого 11 червня 2018 року, на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 05 лютого 2006 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір без номеру, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 43,20% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказували, що відповідно до п.п.3.2,3.3 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Зазначали, що ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис у заяві.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 порушив умови кредитного договору, суму кредиту не повернув, внаслідок чого станом на 31 жовтня 2017 року допустив заборгованість у загальному розмірі 106.000 грн., яка складається з заборгованості по кредиту в розмірі 10.274 грн.88 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 95.725 грн.12 коп., яку вони просять стягнути з відповідача.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" залишені без задоволення.

В апеляційні скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким їх вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ними не пропущено законодавчо визначений строк позовної давності та безпідставно відмовив у задоволенні їх позову саме у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

11 вересня 2018 року відповідач ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (а.с.104-105).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 15 лютого 2006 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір без номеру, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 43,20% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_2 в анкеті-заяві від 01 лютого 2006 року підтвердив, що зазначена заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими він ознайомлений і згідний, що засвідчив своїм підписом (а.с.15).

Відповідно до вказаної заяви відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до пункту 2.1.1.12.6 Умов та правил за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів у році.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (пункти 3.2,3.3 Умов та Правил).

Відповідно до пункту 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Умови) договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий самий термін.

Згідно із пунктом 6.5 Умов позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання та перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не виконував належним чином умов договору та згідно з розрахунком заборгованості, поданим позивачем, станом на 31 жовтня 2017 року допустив заборгованість у загальному розмірі 106.000 грн., яка складається з заборгованості по кредиту в розмірі 10.274 грн.88 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 95.725 грн.12 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" суд першої інстанції виходив з того, що з моменту останньої проплати за спірним кредитним договором, яка була здійснена 07 травня 2015 року, по момент подачі позову 21 січня 2018 року, минуло більше трьох років.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції та наголошує на тому, що він хибний, оскільки з 07 травня 2015 року по 21 січня 2018 року минуло 2 роки та 8 місяців, саме тому у суду першої інстанції не було підстав для відмови у позові у зв'язку з пропуском строку позовної давності та доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За правилами статей 526,530,610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Колегія суддів наголошує на тому, що особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що саме такий договір був укладений і виконувався сторонами.

Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частини недійсними, а також про зміну або розірвання договору, з передбачених законом підстав, ОСОБА_2 не заявляв.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А отже, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з унесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Таким чином, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), відступивши від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року №6-249цс15).

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, та виписки по особовому рахунку вбачається, що відповідач користувався основною карткою, наданою за спірним кредитним договором №5457 0829 0471 6854, поповнював її, знімав готівку (а.с.53-66).

За умовами кредитного договору без номеру від 15 лютого 2006 року отримував картки №4149 4377 0270 4444 4149, №4149 4377 1480 6021, №4149 4377 1480 6211, №4149 4371 1163 3697 та №4149 4391 0797 748, яка діє до 11/2021, якими також користувався (а.с.53-66,67).

Останнє погашення за наданим кредитом було здійснено 07 травня 2015 року.

Так, з огляду на зазначені правові норми, Умови, а також встановлені судом обставини, колегія суддів вважає, що право пред'явлення вимоги про виконання зобов'язання у позивача виникло щодо місячних платежів після несплати чергового платежу (07 травня 2015 року здійснено останній платіж), а щодо повернення кредиту в повному обсязі з дня останнього місяця, визначеного на платіжній картці, тобто з листопада 2021 року.

З позовом банк звернувся до суду у 05 січня 2018 року, тобто у межах позовної давності.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" заслуговують на увагу, рішення суду постановлене без дотримання зазначених вище вимог законодавства, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь АТ КБ "ПриватБанк" необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4.000 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року скасувати.

Позов акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість станом на 31 жовтня 2017 року за кредитним договором №б/н від 15 лютого 2006 року в загальному розмірі 106.000 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 10.274 грн.88 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 96.725 грн.12 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати в розмірі 4.000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.