АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2018 року

м. Рівне

Справа № 565/2414/17

Провадження № 22-ц/787/921/2018

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: ОСОБА_1

Рішення ухвалене в м. Вараш Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту 05 березня 2018 року

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючий суддя: Боймиструк С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Гордійчук С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 28 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суду із позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, призначених на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за судовим наказом Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року, з 1/4 частини заробітку батька щомісячно на 1/6 частину заробітку батька щомісячно.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 26 жовтня 2017 року Кузнецовським міським судом Рівненської області видано судовий наказ, яким з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини його заробітку. При видачі судового наказу, судом не було враховано те, що від першого шлюбу він має двох дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання яких, згідно рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 травня 2009 року, сплачує аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку. В період перебування у шлюбі з ОСОБА_2, 19 березня 2012 року у них народився син ОСОБА_4. Шлюб між ним та відповідачкою розірваний 02 листопада 2017 року. Позивач вказав, що на підставі зазначених судових рішень із його заробітної плати вираховується 58% в рахунок сплати аліментів та 20% податку, а йому лишається лише приблизно 1500 грн. на прожиття. Просив прийняти до уваги ту обставину, що в 2017 року він разом із ОСОБА_2 продали спільну двохкімнатну квартиру №16 будинку №30/2 по м-ну Будівельників м. Вараш Рівненської області, і за отримані кошти, для відповідачки і сина придбали однокімнатну квартиру, а йому лишилося 4200 доларів США доплати. Оскільки він залишився без житла, йому доводиться його винаймати і йому навіть не вистачає коштів заробітної плати, які лишаються після відрахувань, щоб заплатити за житло. Зауважив, що розмір аліментів, який стягується з нього, є значно обтяжливий і ставить його у скрутне матеріальне становище. Просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 28 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задоволено.

Змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, із 1/4 частини заробітку (доходу) батька щомісячно на 1/6 частину заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає, що зазначене рішення суду є незаконним та необґрунтованим, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства, оскільки суд не повно зясував та дослідив усі фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для правильного, справедливого та законного рішення, при цьому, не сприяв повному, обєктивному її розгляду.

Зазначає, що в обґрунтування позову позивач у справі лише пояснив, що розмір аліментів - 58% від заробітку, який стягується з нього, є значно обтяжливий і ставить його у скрутне матеріальне становище. Проте чинним законодавством, зокрема положення ст. 128 КЗпП, передбачено, що у разі коли стягуються аліменти на неповнолітніх дітей відрахування із заробітної плати можуть сягати 70% (абз. З ст. 128 КЗпП), а тому відрахування 58% від його заробітку на аліменти знаходиться в межах законодавчо встановленого розміру аліментів.

Вказує, що в порушення вимог ст. 182 СК України суд першої інстанції не прийняв до уваги та відповідним чином не врахував у своєму висновку щодо зменшення розміру аліментів такі важливі обставини, як стан здоров'я та матеріальне становище спільної дитини, а також наявність і в неї від попереднього шлюбу на утриманні хоча повнолітньої дитини, однак такої, яка продовжує навчання і у звязку з цим потребує утримання від своїх батьків.

Просить суд скасувати рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 28 лютого 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити повністю за безпідставністю та необґрунтованістю.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що в апеляційній скарзі не наведено достатніх підстав для скасування вищеназваного рішення, а саме рішення є законним, обґрунтованим та не підлягає скасуванню.

Вказує, що відрахуваннями із його заробітної плати є: 20,5% (податки) + 58 % розмір аліментів на трьох дітей (ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_4Я.), тому загальний розмір відрахувань на сьогоднішній день становить 78,5%, а отже, перевищує розмір зазначений у ч. 3 ст. 128 КЗпП, що суперечить нормам чинного законодавства.

Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі до 02 листопада 2017 року, що підтверджується рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 02 листопада 2017 року у справі № 565/1839/17 (а.с. 40-41).

Від спільного проживання, у сторін народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №153254 від 24 березня 2012 року (а.с.8).

Згідно судового наказу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року по справі № 565/1883/17 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Аліменти стягнуто з 12 жовтня 2017 року, з дня звернення до суду (а.с.4).

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини.

Частиною 7 ст. 170 ЦПК України передбачено, що у разі видачі судового наказу, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу, боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а за відсутності такої домовленості -судом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст.192 СК України).

Як вбачається із матеріалів справи, згідно ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 26 червня 2009 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти стягнуто з 04.03.2009 до досягнення дітьми повноліття.

Тобто, після зменшення аліментів на сина ОСОБА_5, всі діти ОСОБА_3З фактично отримують аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) та знаходяться в рівних умовах.

Довідкою № 4514 від 21 грудня 2017 року підтверджується, що ОСОБА_3 працює дорожнім робітником ЦГО ВП РАЕС і розмір його оплати праці з червня 2017 року по листопад 2017 року становить 35865,07 грн. (а.с. 7).

Довідкою № 23 Державного закладу «Спеціалізована медико санітарна частина №3 МОЗ України» підтверджується, що сукупний дохід ОСОБА_2 за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року становить 59430,01 грн. (а.с. 23).

Таким чином, суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги доводи відповідачки ОСОБА_2 про те, що на її повному утриманні знаходиться повнолітня дочка ОСОБА_9, яка продовжує навчання в Національному університеті «Львівська політехніка» і на яку вона витрачає значну суму своїх доходів, так як ОСОБА_9, за умов навчання, має право на утримання від батька, а не лише від матері. А також те, що ОСОБА_2 є працевлаштованою, має стабільний заробіток, а відтак може нести обовязок по утриманню дитини в порядку вимог ст. 141 СК України нарівні із батьком дитини. Жодних доказів на спростування зазначеного, ОСОБА_2 суду не надала.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 28 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 20 липня 2018 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: Н.В. Бондаренко

ОСОБА_10