АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2018 року

м. Рівне

Справа № 565/1046/16-ц

Провадження № 22-ц/787/253/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Хилевича С. В., Шеремет А. М.,

секретар судового засідання - Пиляй І. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24 жовтня 2017 року у складі судді Демчини Т.Ю, ухваленого в м. Кузнецовську Рівненської області, повний текст рішення складено 02 липня 2012 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України вредакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Кузнецовського міського суду Рівненської області з позовною заявою, вимоги якої змінилапід час провадження справи в суді, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та просила суд змінити черговість одержання права на спадкування та визнання за нею, як за спадкоємцем першої черги, права на спадщину після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, усунути відповідачів від права на спадкування за законом на спадкове майно ОСОБА_8.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з травня 1994 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року проживала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_8 і вказаний факт підтверджується чинним рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 22.09.2015 року. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер. З 1997 року ОСОБА_8 захворів і протягом всього часу хвороби до дня смерті вона опікувалась ним, надавала допомогу фізичну, матеріальну та моральну. Останніх два роки життя ОСОБА_8 перебував у безпорадному стані. Під час хвороби покійного просила відповідачів допомогти у догляді за хворим, однак близькі від нього відчужились, допомоги не надавали, не спілкувались і така поведінка дітей, батьків, сестер та братів завдавала ОСОБА_8 душевного болю.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволені частково. Визнано за ОСОБА_1 право на спадкування після смерті ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, разом з іншими спадкоємцями, які закликаються до спадщини. В задоволенні вимог про усунення відповідачів від права на спадкування за законом на спадкове майно ОСОБА_8 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване тим, що встановлені обставини у рішенні Апеляційного суду Рівненської області від 22.09.2015 року та показання свідків дають підстави вважати, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 проживали однією сім'єю не менш як п'ять років до дня смерті останнього, а тому в силу вимог ст. 1264 ЦК України позивачка є спадкоємцем за законом четвертої черги.

Суд також прийшов до висновку, що з врахуванням того, що з 29 червня 2005 року ОСОБА_8 було встановлено першу групу інвалідності, він потребував постійної сторонньої допомоги, і таку допомогу надавала йому позивачка, а тому з підстав, визначених у ст. 1259 ЦК України, вона має право за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкування.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про усунення від права на спадкування, суд першої інстанції у своїх висновках зазначив, що визначених у ч.5 ст.1224 ЦК України обставин, які є підставою для задоволення цих вимог, а саме: ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, що перебуває в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме від цієї особи, судом не встановлено, а тому вимоги позову в цій частині не можуть бути задоволені.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про усунення від права на спадкування та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову. Вказує на те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Суд не врахував вимоги ст. 1224 ЦК України, які передбачають, що не мають право на спадкування особи, які ухилялись від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, і спадкодавець був через похилий вік, тяжку хворобу у безпорадному стані. Судом достовірно встановлено, що спадкодавець мав тяжку хворобу, потребував постійного стороннього догляду, потребував допомоги та піклування через безпорадний стан. Також судом встановлено, що саме позивачка останні п'ять років життя спадкодавця проживала разом з ним, піклувалась про нього та повністю доглядала. Покійний, перебуваючи у безпорадному стані, потребував допомоги і про таку допомогу просив у відповідачів, однак ті йому відмовляли. Встановивши такі обставини, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про усунення від спадкування відповідачів і цей висновок повністю не відповідає встановленим обставинам.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 просять скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_1 права на спадкування після смерті ОСОБА_8 разом з іншими спадкоємцями, які закликаються до спадкування, та ухвалити в цій частині судове рішення про відмову в задоволенні позову. Мотивуючи свою апеляційну скаргу, відповідачі вказували, що суд без встановлення обставин прийшов до висновку про зміну черговості права спадкування, без доведеності того, що ОСОБА_1 тривалий час опікувалась спадкодавцем, який перебував у безпорадному стані через тяжку хворобу. Не встановивши таких обставин, суд задовольнив позов про зміну черговості спадкування. В порушення процесуального законодавства суд першої інстанції не дослідив та не дав оцінку фотографіям та відеозапису, які підтверджували той факт, що у 2007 році ОСОБА_8 був присутнім на весіллі ОСОБА_9, самостійно рухався, вітав молодят, ходив по залу, сидів за столом. Не дав суд оцінку і тому факту, що на підставі рішення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради № 58 від 22.02.2007 року ОСОБА_7 було зареєстровано помічником ОСОБА_8 та видано посвідчення помічника. Спадкодавець сам звертався з заявою про призначення йому опікуном саме ОСОБА_7 і ця заява стверджує, що допомоги в лікуванні гемодіалізом від потребував від ОСОБА_7, а не від ОСОБА_1

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційних скарг стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в їх задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін. При цьому апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_8, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим відділом РАЦС Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області (а.с. 18).

Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно.

Заповіту ОСОБА_8 не залишив.

На час смерті ОСОБА_8 спадкоємцями за законом першої черги спадкування були його батьки - ОСОБА_10 та ОСОБА_11, а також його сини - ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Перелічені особи були закликані до спадкування після смерті ОСОБА_8.

На момент розгляду справи ОСОБА_10 та ОСОБА_11 померли, не встигши прийняти спадщину після смерті ОСОБА_8, заповіту не залишили, а їх спадкоємцями за законом першої черги спадкування є їх живі діти: ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які закликані до спадкування майна після смерті ОСОБА_10 та ОСОБА_11.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25.06.2015р. встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_8 та ОСОБА_1 без укладення шлюбу у період з 1994 року по ІНФОРМАЦІЯ_4., а також визнано будівельні матеріали, обладнання, вироби та конструкції, з яких споруджено новостворене нерухоме майно - завершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 Рівненської області, загальною площею 89,4 кв.м., об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_8, визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину цих будівельних матеріалів.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 22.09.2015р. рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25.06.2015р. скасовано в частині встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_8 та ОСОБА_1 без укладення шлюбу у період з 1994 року по 01.01.2004р., а також в частині визнання будівельних матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій, з яких споруджено новостворене нерухоме майно - завершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 Рівненської області, загальною площею 89,4 кв.м., об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_8, та визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину цих будівельних матеріалів, та у задоволенні цієї частини вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.02.2016р. рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22.09.2015 р. залишене без змін.

Як вбачається з рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22.09.2015 р., підставою для скасування рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25.06.2015 р. в частині встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_8 та ОСОБА_1 без укладення шлюбу у період з 1994 року по 01.01.2004 р. стало те, що Кодексом про шлюб та сім'ю України, який діяв до 01.01.2004р. не передбачалось встановлення факту проживання осіб однією сім'єю без укладення шлюбу. Разом з тим, у мотивувальній частині рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22.09.2015 р. зазначається, що доказами у справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 проживали разом, однією сім'єю з травня 1994 року по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_4.. Таким чином, судом апеляційної інстанції відмовлено у задоволенні вимоги про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 у період з травня 1994 року по 01.01.04р. не з підстав недоведеності існування такого факту, а з підстав відсутності на момент виникнення цих правовідносин сторін норми права, яка дозволяла би встановлювати такі факти. Судом апеляційної інстанції не надана інша, відмінна від наданої судом першої інстанції, правова оцінка обставинам спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 однією сім'єю без укладення шлюбу у період з 1994 року по ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), суд враховує правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

З довідки відділу ДРАЦС реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції № 109/04.4-35 від 30.04.2015 р. вбачається, що 13.08.2008 р. була подана заява на державну реєстрацію шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 Реєстрація шлюбу була призначена на 15.09.2008 р., проте не була проведена у зв'язку із смертю ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 р..

Сукупність досліджених судом доказів, а саме: показань свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15. ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_9, обставин, встановлених рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25.06.15р. та рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 22.09.2015 р., відомостей відділу ДРАЦС безспірно вказує на те, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_8 однією сім'єю більше п'яти років до дня смерті останнього, а тому, є спадкоємцем ОСОБА_8 за законом та відноситься до четвертої черги спадкоємців.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про те, що судом безпідставно зроблено висновок про тривале опікування ОСОБА_8 позивачкою і у зв'язку з цим набуття права спадкування після його смерті на рівні з іншими спадкоємцями за законом, спростовуються обставинами справи.

Так, відповідно до ст.1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як вбачається з довідки до акту огляду МСЕК серії МСЕ № 061734, ОСОБА_8 з 30.06.2005 р. встановлено третю групу інвалідності загального захворювання із встановленими протипоказами роботи у несприятливих метеоумовах та рекомендаціями диспансерного нагляду у лікаря-нефролога, ревматолога, стаціонарного лікування двічі на рік, з яких один раз у нефрологічному відділенні Рівненської обласної клінічної лікарні.

Довідкою до акту огляду МСЕК серії МСЕ № 110012 вбачається, що ОСОБА_8 з 29.06.2006 р. встановлено першу групу інвалідності загального захворювання. З довідки вбачається, що ОСОБА_8 потребує сторонньої допомоги та лікування гемодіалізом, стаціонарного та реабілітаційного лікування у нефролога в Рівненській обласній клінічній лікарні.

Наведені обставини, а також покази свідків підтверджують, що ОСОБА_8 не міг обходися без сторонньої допомоги, і таку допомогу йому надавала позивачка ОСОБА_1, котра проживала з ним. Наявні в матеріалах справи медичні документи, які вказують, що ОСОБА_8 систематично перебував на стаціонарному лікуванні та підтверджують тяжкість його захворювань, довідки про інвалідність та про смерть, покази свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_19, ОСОБА_17 підтверджують наявність у ОСОБА_8 таких тяжких захворювань, через які він не міг самостійно забезпечити умови свого життя, перебував у безпорадному стані, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. ОСОБА_1, проживаючи з ОСОБА_8 однією сім'єю, протягом тривалого часу опікувалась ним, забезпечувала його матеріально, кілька разів на тиждень супроводжувала його для проведення гемодіалізу, надавала іншу необхідну допомогу, якої він потребував.

У зв'язку з цим, колегія суддів відхиляє посилання апеляційної скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 на безпідставність зміни черговості ОСОБА_1 права на спадкування за законом майна, що залишилось після смерті ОСОБА_8 з четвертої черги та визнання за нею права на спадкування разом з спадкоємцями, які закликаються до спадкування, та вважає відповідний висновок місцевого суду законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про те, що відеозаписи та фото з весілля ОСОБА_20 підтверджують відсутність у ОСОБА_8 необхідності у сторонній допомозі, оскільки той самостійно рухався, вітав молодят, ходив по залу, сидів за столом, колегією суддів оцінюються критично, оскільки не спростовують вищенаведених показів свідків та ряду медичних документів, котрі підтверджують безпорадний стан ОСОБА_8 та потребу у піклуванні й допомозі з боку інших осіб.

Згідно ст. 78 ЦК України, дієздатна фізична особа, яка за станом здоров'я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов'язки, має право обрати собі помічника. Помічником може бути дієздатна фізична особа. За заявою особи, яка потребує допомоги, ім'я її помічника реєструється органом опіки та піклування, що підтверджується відповідним документом. Помічник має право на одержання пенсії, аліментів, заробітної плати, поштової кореспонденції, що належать фізичній особі, яка потребує допомоги. Помічник має право вчиняти дрібні побутові правочини в інтересах особи, яка потребує допомоги, відповідно до наданих йому повноважень. Помічник представляє особу в органах державної влади, органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування та організаціях, діяльність яких пов'язана з обслуговуванням населення. Помічник може представляти фізичну особу в суді лише на підставі окремої довіреності. Послуги помічника є оплатними, якщо інше не визначено за домовленістю сторін. Помічник може бути у будь-який час відкликаний особою, яка потребувала допомоги. У цьому разі повноваження помічника припиняються.

Рішенням виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області № 58 від 22.02.2007р. ОСОБА_7 призначено помічником ОСОБА_8 у відповідності до ст.78 ЦК України та видано посвідчення. (а.с. 124,125 т.1).

Разом з тим, таке призначення помічником автоматично не означає, що піклування, догляд, повсякденну допомогу в побуті та лікуванні здійснювала саме помічник ОСОБА_8 - ОСОБА_7, а не позивачка ОСОБА_1. Здобуті судом докази беззаперечно вказують, що саме остання постійно опікувалась ОСОБА_8, з яким постійно разом проживала, попри те, що інша особа була призначена його помічником.

Що стосується покликань апеляційної скарги ОСОБА_1 на необхідність усунення відповідачів від спадкування, оскільки вони відмовили покійному ОСОБА_8 в наданні допомоги, якої він потребував, перебуваючи у безпорадному стані, та про яку їх просив, то вони відхиляються як такі, що суперечать нормам закону. Так, відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи, оскільки лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини.

Жодних доказів того, що відповідачі умисно ухилялися від надання ОСОБА_8 допомоги, позивачкою не надано та судом також не здобуто, що унеможливлює застосування ст.. 1224 ЦК України, якою позивачка обґрунтувала свою вимогу.

Окрім цього, відповідачі, питання про усунення яких від спадкування, ставить позивачка, набули право на спадкування майна після смерті ОСОБА_8 за правом трансмісії, і не є його спадкоємцями першої черги, а відтак не мали передбаченого законом обов'язку утримувати померлого чи надавати йому допомогу.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 03 квітня 2018 року.

Головуючий суддя Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шремет А. М.