Категорія 48 Головуючий у 1-й інстанції Якішина О.М.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

01 листопада 2018 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Биліни Т.І., Лісового О.О.

секретаря Тулянкіної М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області, постановлено 03 липня 2018 року в смт.Велика Новосілка Донецької області (повний текст складено 04 липня 2018 року), у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Маріупольський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про визнання шлюбу недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, просила визнати недійсним шлюб, укладений між нею та відповідачем ОСОБА_3, який зареєстровано 10 серпня 2016 року Маріупольським міським відділом державної РАЦС ГТУЮ у Донецькій області.

Позов мотивовано тим, що 02 лютого 2015 року вона, будучи адвокатом, уклала з матір'ю відповідача, ОСОБА_4, що діяла в інтересах відповідача, а також в інтересах свого чоловіка і меншого сина, які на той час знаходились під вартою, угоду про надання правової допомоги у кримінальній справі, додаткову угоду від 19 грудня 2015 року та акт виконаних робіт від 18 грудня 2015 року, згідно яких сім'я відповідача зобов'язалась сплатити їй суму гонорару в розмірі 1170 081,25 грн.

10 серпня 2016 року Маріупольським міським відділом державної РАЦС ГТУЮ у Донецькій області був зареєстрований шлюб, актовий запис № 483, у зв'язку з чим вона змінила дошлюбне прізвище «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2». Вважає, що зловживаючи її довірою, одруження було сплановано для фіктивності, щоб використовувати її ім'я та соціальний статус, отримати бажану свободу, а після одруження - не сплачувати гонорар. Відразу після реєстрації шлюбу на неї почався шалений тиск як з боку відповідача, так і з боку його сім'ї. Наполягали на тому, щоб вона надавала кошти для підтримки бізнесу та їх приватного життя. Вимагали, щоб не стягувала суму боргу, оскільки одружилась з їх сином. Вона з цим не погодилась, у зв'язку з чим, відповідач з кінця вересня 2016 року розірвав з нею будь-яке спілкування. З дня укладення шлюбу вона та відповідач постійно мешкають окремо, проживають у різних містах України, не ведуть спільного господарства та не мають сумісних прав або обов'язків як чоловік та дружина. Окрім того, відповідач зустрічається з іншою жінкою і має намір створити з нею сім'ю.

Оскільки сім'я відповідача не визнає суму боргу та усіляко ухиляється від його повернення, 13 жовтня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань Генеральною прокуратурою України внесені відомості за № 0003281, в рамках якого розпочато досудове розслідування.

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 03 липня 2018 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позову суд виходив з того, що позивач не надала належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин, невідповідність висновків, викладених у рішенні, фактичним обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким визнати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним з моменту укладення, з 10 серпня 2016 року.

В обґрунтування вказувала, що про намір створювати сім'ю, вести домашнє господарство та мати спільний бюджет домовленості не було. Від часу укладення шлюбу відповідач мешкає з іншою жінкою у місті Маріуполі, а вона з другим чоловіком та їх сином у місті Києві. Проте суд не викликав батьків відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5, її чоловіка ОСОБА_6 та сина ОСОБА_7 для дачі пояснень, не витребував від позивача акту проживання однією сім'єю, а тому посилання в рішенні на факти, які під час розгляду справи не встановлені, є незаконним.

Вважає, що відсутність у справі відзиву (заперечення) на позовну заяву, ненадання відповідачем доказів на спростування заявлених доводів (проживання однією сім'єю, ведення спільного господарства, сплати сім'єю відповідача боргових зобов'язань перед позивачем) є свідченням беззаперечного визнання відповідачем факту укладення шлюбу без наміру створення сім'ї.

Зміна прізвища дружини з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2» була однією з домовленостей між сторонами у справі для надання родичам відповідача більшого соціального статусу, подальшого захисту їх прізвища та підвищення авторитету, тому висновок суду, що ця зміна свідчить про справжність шлюбу є помилковим.

Крім того, оспорюванний шлюб є недійсним з самого початку, оскільки був зареєстрований за «Пілотним проектом» протягом 24-х годин на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 13 липня 2016 року за №502-р «Про затвердження реалізації пілотного проекту щодо державної реєстрації шлюбу», що не відповідає вимогам ст.ст. 30, 32 СК України.

Відповідач ОСОБА_3 та представник третьої особи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду не надали.

Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія судів визнала неявку осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача ОСОБА_2, яка підтримала доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити, як розподілити між сторонами судові витрати тощо.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 10 серпня 2016 року Маріупольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Донецькій області зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8, про що складено актовий запис № 483. Після реєстрації шлюбу позивачу присвоєне прізвище «ОСОБА_2» (а.с.6). Спільних дітей від шлюбу не має.

Згідно ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Шлюб добровільний сімейний союз жінки та чоловіка, спрямований на створення сім'ї, зареєстрований у встановленому порядку та з дотриманням вимог закону, і, такий, що породжує у них особисті та майнові права подружжя, умовою дійсності шлюбу є наявність взаємної згоди осіб, які беруть шлюб.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Підстави для визнання шлюбу недійсним передбачені ст.40 СК України.

Згідно ч.2 ст.40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до положень СК України при розгляді спорів щодо визнання шлюбу недійсним суду необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання добровільно створити сім'ю чи про його відсутність.

За положеннями ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Метою судового доказування є всебічне, повне, об'єктивне з'ясування всіх обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду і вирішення справи. Обов'язок забезпечити в ході провадження повноту доказового матеріалу, що дозволяє встановити істину у справі в цивільному процесі, покладений на сторони, інших юридично заінтересованих у вирішенні справи осіб та суд.

У зазначеній нормі закріплюється головний елемент змагального початку цивільного процесу: кожній заінтересованій особі слід довести факти, які обґрунтовують її юридичну позицію.

Обов'язки сторін з доказування розподіляються таким чином: позивач повинен доказати факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача; відповідач же повинен доказати ті факти, на які він посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертиз, показаннями свідків.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.80 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Позивач, обґрунтовуючи заявлені вимоги, посилаючись на недійсність та фіктивність укладення шлюбу, окрім тверджень, не надала жодного належного та допустимого доказу, передбачених ст.ст. 77, 78 ЦПК України, в підтвердження того, що відповідач при реєстрації шлюбу не мав наміру створити сім'ю і мати шлюбні стосунки, а намагався набути певні юридичні права, не пов'язані з шлюбом.

Само по собі представництво позивачем у 2015 році інтересів відповідача та його родичів на стадії судового слідства у кримінальній справи та наявність у зв'язку з цим фінансових зобов'язань не свідчить про фіктивність укладеного у 2016 році шлюбу, оскільки не підтверджує як наміру, так і відсутність наміру одного чи обох з подружжя створити сім'ю.

Так само не свідчить про відсутність у відповідача наміру створити сім'ю і внесення у 2017 році відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР щодо заволодіння грошовими коштами позивача.

За заявою позивача справа була розглянута за її відсутності. На стадії підготовчого судового засідання 04 квітня 2018 року позивач ОСОБА_2, підтримуючи заявлені вимоги, заявила про те, що докази всі долучені, про всі обставини справи суд повідомлено (а.с.50, технічний запис 14:18:22). В подальшому, неодноразово звертаючись до суду із заявами про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки, позивач будь-яких клопотань про допит свідків чи витребування письмових доказів не заявляла. Більш того, про наявність сімейних відносин з іншим чоловіком, дитини заявила лише у апеляційній скарзі.

Тому доводи скарги щодо неповноти є безпідставними, адже відповідно до положень ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи.

Не було подано відповідних клопотань про витребування чи забезпечення доказів і до суду апеляційної інстанції.

Особа, яка вимагає визнання шлюбу фіктивним повинна довести відсутність наміру створити сім'ю на момент укладення шлюбу, тобто, тягар доказування фіктивності шлюбу лежить саме на позивачеві.

Відповідач, подавши заяву про невизнання позову (а.с.40) і не з'явившись в судове засідання, на власний розсуд розпорядився процесуальними правами, наданими йому законом. Зрештою, сам факт ненадання відзиву (заперечень) на позовну заяву не свідчить про його визнання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Доводи апеляційної скарги наведених висновків суду першої інстанції не спростовують і фактично зводять до переоцінки доказів.

Відповідно ж до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалами справи.

Водночас, доводи апеляційної скарги щодо недійсності шлюбу з підстав невідповідності процедури його реєстрації, колегія суддів, виходячи з положень ч.1 ст.13, ч.6 ст.367 ЦПК України, до уваги не приймає, оскільки такі вимоги позивачем не заявлялись і не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв'язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 03 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: Т.І. Биліна

О.О. Лісовий

Повний текст судового рішення складено 06 листопада 2018 року.

Суддя І.П. Мироненко