РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року

м. Рівне

Справа № 564/877/17

Провадження № 22-ц/4815/201/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача: державний нотаріус Костопільської районної державної нотаріальної контори Рівненської області Матросова А.М. та приватний нотаріус Костопільського нотаріального округу Дідовець А.Г.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 16 липня 2018 року, ухваленого в складі судді Грипіч Л.А., повний текст рішення складено 27 липня 2018 року у справі № 564/877/17,

04 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 Відповідно до заповіту від 11 вересня 2014 року його батько все своє майно заповів ОСОБА_2 Як спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 спадщини не приймала, з відповідною заявою до нотаріуса не зверталася. Вважає, що оскільки відповідач не прийняла спадщину за заповітом у порядку, встановленому ст.1268-1270 ЦК України, спадкування після смерті батька повинно здійснюватися по закону і він являється єдиним спадкоємцем 1-ої черги, який спадщину прийняв, оскільки 06 грудня 2016 року звернувшись до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом.

Просив суд визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований у АДРЕСА_1.

29 серпня 2017 року позивачем збільшено позовні вимоги, відповідно до яких заявник просить визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 16 червня 2017 року приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Рівненської області Дідовець А.Г. на ім'я ОСОБА_2 на 1/4 частку спадкового майна після смерті батька ОСОБА_5, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, надану для їх обслуговування, що знаходиться в АДРЕСА_1 та скасувати його державну реєстрацію. Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований у АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на його користь усі понесені судові витрати по справі .

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 16 липня 2018 року (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 29 серпня 2017 року) відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - державний нотаріус Костопільської районної державної нотаріальної контори Рівненської області Матросова А.М. та приватний нотаріус Костопільського нотаріального округу Дідовець А.Г. про визнання права власності на спадкове майно.

Рішення суду мотивовано тим, що свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом від 16 червня 2017 року видано у відповідності до чинного законодавства та волі спадкодавця ОСОБА_5, порушень при його посвідченні нотаріусом допущено не було. Докази, які б підтверджували зворотне в матеріалах справи відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Вказує, що померлий ОСОБА_5 на час смерті проживав самостійно. ОСОБА_2 разом з ним не проживала, а була лише зареєстрована за адресою реєстрації померлого.

Окрім того, вважає, що судом першої інстанції помилково встановлено, що спірне спадкове майно, яке складається із житлового будинку із надвірними будівлями та земельної ділянки площею 0,0626 га, яка розташована для їх обслуговування по АДРЕСА_1 належало на праві приватної власності лише ОСОБА_6, та не врахував, що його дід перебував у шлюбі із ОСОБА_7, а тому майно являлось спільною сумісною власністю подружжя. А відтак частка його батька має бути більша ніж ? частина.

Не погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що при видані свідоцтва про право на спадщину не було допущено помилок і воно відповідає вимогам закону. А також про те, що суду не подано доказів про порушення законних прав та інтересів, як спадкоємця після смерті батька.

Скаржник вважає, що має право на обов'язкову частку у спадщині відповідно до ст. 1241 ЦК України, яка становить половину від належної спадкодавцю, а саме на 31,25 % а не на 25%, як визначено нотаріусом.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Зазначає, що твердження скаржника про те, що ОСОБА_2 не проживала за адресою: АДРЕСА_1, а лише була зареєстрована є неправдивими. Починаючи з 1992 року ОСОБА_2 була зареєстрована за вищевказаною адресою. Періодично вона змімалася з реєстрації, але реєструвалася знову. Востаннє зареєстрована у спірному будинку 18 листопада 2008 року. Після закінчення навчання у м. Рівне у 2013 році ОСОБА_2 постійно проживала у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч.ч. 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено, що 11 вересня 2014 року державним нотаріусом Костопільської районної державної нотаріальної контори Дядковою О.М. було посвідчено заповіт ОСОБА_5, яким останій все своє майно заповів ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1.

Після його смерті відкрилась спадщина.

Позивач ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про встановлення батьківства НОМЕР_2 від 29.10.1998 року.

Відповідно до довідки МСЕК ОСОБА_1 є інвалідом з дитинства.(а.с.11)

06 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Костопільського районного нотаріального округу Рівненської області Дідовець А.Г. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_5, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №46052284 від 06.12.2016 року.

30 березня 2017 року постановою приватного нотаріуса Дідовець А.Г. № 267 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на обов'язкову частку у спадковому майні в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа щодо належності майна спадкодавцеві.

16.06. 2017 року приватним нотаріусом Костопільського нотаріального округу Дідовець А.Г. , відповідачу ОСОБА_2, як спадкоємцю після смерті ОСОБА_5, видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/4 частки спадкового майна: житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, зареєстроване в реєстрі під №1048 та Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно - 1/4 частки земельної ділянки площею 0,0626 га, що зареєстроване в реєстрі під №1049.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Положеннями статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Стаття 1233 ЦК України дає поняття заповіту, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною першою статті 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Згідно вимог ст. 1301 ЦК України, суд виносить рішення про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 від 12 листопада 2004 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 02 квітня 2007 року спірне спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки площею 0,0626 га, яка надана для їх обслуговування, кадастровий номер НОМЕР_5, що знаходяться в АДРЕСА_1 належало на праві приватної власності ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2

Після смерті ОСОБА_6, спадкове майно прийняли його син ОСОБА_5, який постійно проживав разом з ним на час відкриття спадщини та онука померлого ОСОБА_2, оскільки дочка померлого ОСОБА_9, яка є спадкоємцем за законом першої черги, відмовилась від прийняття спадщини на її користь.

03 червня 2017 року державним нотаріусом Костопільської державної нотаріальної контори Матросовою А.М., відповідачу ОСОБА_2, як спадкоємцю після смерті ОСОБА_6, було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна, а саме житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, зареєстроване в реєстрі під №1-406 та Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно - 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,0626 га, кадастровий номер НОМЕР_5, що знаходиться в АДРЕСА_1, зареєстроване в реєстрі за №1-408.

Суд не приймає до уваги твердження скаржника проте, що його баба ОСОБА_7 являлась співвласницею спірного майна і після її смерті у 2013 році його батько ОСОБА_5 прийняв спадщину, а тому йому належала більша частка ніж визначив нотаріус, оскільки за життя ОСОБА_7 не зверталася до суду з позовом про визнання за нею права власності на вказане майно чи визнання будинку об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, що, свідчить про відсутність між подружжям спору щодо статусу цього майна, як особистої власності ОСОБА_6

Не заслуговують на увагу, доводи апеляційної скарги проте, що ОСОБА_2 спадщину за заповітом ОСОБА_5 не прийняла так як заяву до нотаріуса не подавала, оскільки судом встановлено, що відповідач на час відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем, що відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

Враховуючи, що свідоцтво про право власності за заповітом ОСОБА_2 видано лише на ? частину спадкового майна. Тому у суду першої інстанції підстав для застосування положень ст.1301 ЦК України не було.

Висновки суду відповідають обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Обставин, які б спростовували висновки суду щодо цього апеляційна скарга не містить, а тому доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, як такі, що висновки суду не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 16 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 листопада 2018 року.

Головуючий :

Судді :