Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 312/42/18 Головуючий у 1-й інстанції: Яцун О.О.
провадження № 22-ц/778/2828/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Гончар М.С.,

ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Великобілозерського районного суду Запорізької області від 24 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_4 в порядку ст.199 СК України звернулася до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_3 аліментів у розмірі ? частки всіх видів його доходу на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка навчається на третьому курсі денної форми навчання Медичного коледжу Запорізького державного медичного університету 1 рівня акредитації, строк навчання до 30 червня 2019 року. В обґрунтування своїх доводів зазначала, що дитина навчається на контрактній основі, вартість навчання за рік становить 8 450 грн. Відповідач ніякої участі в утриманні дочки не приймає, матеріальної допомоги їй не надає.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 зазначав, що він ніде не працює, знаходиться на утриманні своєї дружини і не має матеріальної можливості надавати допомогу дорослій дочці. Вважає, що свій обовязок як батько він виконав, сумлінно сплачував аліменти до досягнення дитиною повноліття, інших обовязків перед дочкою він не має.

Рішенням Великобілозерського районного суду Запорізької області від 24 травня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, на користь ОСОБА_4 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5, починаючи з 19 лютого 2018 року і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, відмовити у задоволенні позову повністю. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач не має можливості надавати допомогу дорослій дочці, оскільки ніде не працює, отримує державну допомогу на сплату комунальних послуг.

Копія апеляційної скарги і ухвала про відкриття апеляційного провадження отримані позивачкою 25 липня 2018 року. Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 374, 375 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі статтею 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (стаття 200 СК України ).

Встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу батьків проживає разом з матір'ю і знаходиться на її утриманні (а.с.8,9,11).

Із довідки №27 від 07.02.2018 року, виданої Медичним коледжу Запорізького державного медичного університету, що ОСОБА_5 є студенткою 3 курсу денної форми навчання, відділення «сестринська справа». Термін закінчення навчання 30.06.2019 р. (а.с.12).

Відповідно до договору про навчання №19 від 15 серпня 2015 року ОСОБА_5 зараховано до Медичного коледжу на денну форму навчання на контрактній основі, вартість освітньої послуги становить 33 631 грн., які студент сплачує частками кожного семестру до 30 червня 2019 року (а.с.13-14).

Таким чином судом встановлено, що дочка сторін дійсно навчається на денному відділенні Медичного коледжу на контрактній основі, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Із матеріалів справи також вбачається, що позивачка працює в Спеціалізованій медико-санітарній частині №1 м.Енергодар медичною сестрою 1 категорії, її середній заробіток становить 5 968, 49 грн. (а.с.72).

На утриманні позивачки знаходить неповнолітня дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

Позивачка має на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами в селі Велика Білозірка, вул.. Перемоги, 104 (а.с.62).

Відповідач є працездатним як за віком, так і за станом здоров'я, в центрі зайнятості на обліку не перебуває. На праві власності йому належать квартира, загальною площею 36,3 кв.м, розташована в АДРЕСА_1, а також вантажний фургон Сітроен (а.с.58-61)

Задовольняючи позов і стягуючи з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/5 частки доходів відповідача, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що відповідач є працездатним і має можливість надавати дочці матеріальну допомогу, стягнень за іншими виконавчими листами з нього не проводиться.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дана правильна оцінка.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ніде не працює, а тому не в змозі утримувати дорослу дочку, є неспроможними, оскільки судом встановлено, що відповідач знаходиться у працездатному віці, доказів, які б свідчили, що за станом здоровя відповідач є непрацездатною особою, матеріали справи не містять.

Оскільки судом правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 268, 374,375,382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Великобілозерського районного суду Запорізької області від 24 травня 2018 року у цій справі залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий

Судді: