ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року

м.Суми

Справа №579/594/18

Номер провадження 22-ц/788/2144/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник відповідача - Прокопенко Наталія Володимирівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2,

на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 14 вересня 2018 року в складі судді Моргуна О.В., ухваленого у м. Кролевець,

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката ОСОБА_2 подала до суду позов до АТ КБ «ПриватБанк», у якому вказувала, що 28 жовтня 2011 року вона звернулася до останнього з метою отримання послуги по відкриттю та веденню банківського рахунку з можливістю внесення на рахунок власних коштів та їх подальшого використання, з приводу чого склала анкету-заяву. Утім пізніше їй стало відомо, що банк надав їй кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, стягуючи відсотки за користування коштами, змінюючи розмір ліміту та відсотків.

Зазначає, що кредитний договір був укладений з порушенням вимог закону щодо його обов'язкової письмової форми, з використанням нечесної підприємницької практики, шляхом введення позивача в обману щодо змісту договору, умови якого, які закріплюють право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів, передбачають одночасно сплату пені та штрафу, є несправедливими.

Крім того, усупереч Закону України «Про банки та банківську діяльність», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 рок № 168 банк не надав позивачці в письмовій формі інформацію про умови кредитування.

Також кредитний договір не містить усіх істотних умов, про які йде мова у ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

При цьому, з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Пам'яткою клієнта», які, як вказує відповідач, складають кредитний договір, позивачка ознайомлена не була та їх не підписувала.

Посилаючись на викладене та положення ст. ст. 229, 230 ЦК України, ст. ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», просить визнати недійсним укладений між сторонами кредитний договір від 28 жовтня 2011 року.

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 14 вересня 2018 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2, просить рішення суду скасувати та прийняти постанову про задоволення позову, з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Свої вимоги мотивує, зокрема тим, що суд безпідставно уважав, що ОСОБА_1 підтвердила згоду на те, що вона підписала заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які складають між ним та банком кредитний договір, за яким банк надав їй 15 000 грн кредиту. Навпаки позивачка у заяві зазначала про її бажання отримати дебетову платіжну картку.

Разом із цим зазначає, що кредитний договір, що не містить передбачених ЗУ «Про захист прав споживачів» істотних умов, є таким, що укладений з використанням нечесної підприємницької практики,

Відзиву на апеляційну скаргу стороною відповідача не направлено.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав і просив задовольнити.

Представник банку просив скаргу відхилити, бо позивач, маючи дебіторський рахунок, користувалася кредитними грошима, що доводиться рішенням, яке набрало законної сили

Відповідно до п. 3 розділу ХIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних суддів у відповідних апеляційних округах.

Колегія суддів уважає, що скарга задоволенню підлягає частково з наступних підстав.

Як установлено судом і убачається з матеріалів справи, 28 жовтня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 відбулось підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, у якій вона виявила бажання отримати дебетову особисту картку та зазначила бажаний кредитний ліміт по платіжній картці - 1 000 грн (а. с. 14, 63).

Друкованим текстом анкети-заяви передбачено, зокрема, наступне - «Я согласна с тем, что даное заявление вместе с Памяткой клиента, Условиями и правилами предоставления банкових услуг, а также Тарифами составляют между мной и банком договор о предоставлении банковских услуг». Також ОСОБА_1 зобов'язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, і регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Умови та Правила надання банківських послуг розміщено в мережі Інтернет на офіційному сайті банку www.privatbank.ua (а. с. 14, 63).

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 07 травня 2015 року, яке набрало законної сили та не оскаржувалось ОСОБА_1, на задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 28 жовтня 2011 року в сумі 27 731 грн 51 коп., з яких: 16 010 грн - заборгованість по кредиту, 9 174 грн 77 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 750 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом, 500 грн - фіксована частина штрафу, 1296 грн 74 коп. - процентна складова штрафу станом на 14 січня 2015 року (а. с. 61-62).

Цим же рішенням встановлено, що 28 жовтня 2011 року ОСОБА_1, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "ПриватБанк", отримала кредитку картку «Дебетова особова». 19 жовтня 2013 року кредитну картку «Дебетова особова» було переоформлено на престижну кредитну картку "Gold", відповідно до тарифів якої ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку "Gold" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом. Згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг позичальник дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком; позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором; при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України закріплено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054, ч. ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на час укладення договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Обов'язок банку щодо надання інформацій про надані послуги закріплений і у п. 2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 рок № 168.

Частинами 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» унормовано, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним

Частиною 1 ст. 19 Закону передбачено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

У даному ж випадку підписана ОСОБА_1 анкета-заява у формі якої був укладений договір, містить лише умову щодо кредитного ліміту, інші ж умови відносно розміру процентів за користування кредитом, строку дії договору, штрафу та пені у цій заяві не закріплені. Крім того, у тексті анкети-заяви не конкретизовано, які саме Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку позивач взяла на себе зобов'язання виконувати, оскільки тільки 19 жовтня 2013 року нею була отримана кредитна картка "Gold", шляхом переоформлення картки "Дебетова особова" відповідно до тарифів якої ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку "Gold"

Під час оформлення до видачі кредитної картки «Gold» сторонами в письмовій формі додаткова угода до анкети-заяви від 28.10.2011, як цього вимагає закон, не укладалася, а тому вважати, що саме Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку, в т.ч. за кредитною програмою «Gold» є складовою частиною укладеного сторонами у жовтні 2011 року договору немає підстав.

Отже, банк фактично, в порушення норми ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не надав позивачеві як під час підписання анкети-заяви у жовтні 2011 року, так і при видачі у жовтні 2013 року інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту зокрема: тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Тобто спірний кредитний договір укладений сторонами з порушенням передбачених ст. 1055 ЦК України вимог щодо обов'язкової письмової форми, наслідком недотримання яких є його нікчемність.

Вимоги позову про визнання кредитного договору недійсним мотивовані тим, що через недотримання банком ч. 2 ст. 11 Закону "Про захист прав споживачів" при оформлені анкети-заяви, бо позивачу не було надано інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, ці обставини свідчить про нечесну підприємницьку практику, остання була введена в обману з приводу правовідносин, які виникли у неї з банком, оскільки вона просила видати картку «Дебетова особова» для зараховування грошей.

Відмовляючи у позові, місцевий суд керувався тільки висновками рішення суду від 28.10.2011, яким на користь банку з позивача було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 27 731 грн 51 коп. та встановленими цим рішенням обставинами, що отримання ОСОБА_1 кредиту у розмірі 15000 грн на платіжну картку "Gold" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом, а також той факт, що підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком; зобов'язання позичальнику погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати комісії, неустойку на умовах, передбачених цим договором.

Проте, під час ухвалення рішення від 28.10.2011, суд не досліджував питання недійсності кредитного договору через недотримання банком норм ч. 2 с. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та введенням позивача в обману з приводу виникнення у неї з банком правовідносин, що є предметом судового розгляду у даній справі.

За таким обставин, апеляційний суд визнає, що висновку місцевого суду не ґрунтуються на повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а наведені мотиви позову знайшли своє підтвердження в суді.

Утім, незважаючи на наявність підстав визнання спірного договору нікчемним, колегія суддів, виходячи з положень ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України, визнає факт пропуску ОСОБА_1 трирічного строку позовної давності, оскільки вона, маючи обов'язок бути обізнаною про стан своїх майнових прав, частково виконуючи умови спірного кредитного договору, укладеного 28 жовтня 2011 року, звернулася із заявленим у даній справі позовом лише у квітні 2018 року.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Звідси, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити у зв'язку з пропуском нею строку позовної давності.

За таких умов, оскаржене рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає відповідній зміні в частині мотивів відмови у позові.

Керуючись ст. ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381, 382, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 14 вересня 2018 року змінити в частині мотивів відмови у позові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2018 року.

Головуючий -

Судді :