Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 712/1742/15-ц

провадження № 61-13632св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 24 лютого 2016 року у складі колегії суддів: Фетісової Т. Л., Захарової А. Ф., Качана О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), ОСОБА_2 про захист прав споживача шляхом зобов'язання перерахувати кошти, стягнення коштів, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 березня 2014 року її позов до ОСОБА_2 про поділ спільно набутого майна задоволено частково. Визнано за нею право власності: на вклад у розмірі 12 тис. доларів США на депозитному рахунку НОМЕР_1 у ПАТ «Дельта Банк», відкритому на ім'я ОСОБА_2, та суму нарахованих відсотків у розмірі 828,50 доларів США згідно з депозитним договором від 20 лютого 2013 року № 3726; на вклад у розмірі 55 тис. грн на депозитному рахунку НОМЕР_2 та суму нарахованих відсотків згідно з депозитним договором від 20 лютого 2013 pоку № 3641, а всього на суму 64 820 грн 11 коп. Ухвалами Соснівського районного суду міста Черкаси від 16 грудня 2014 року та від 30 грудня 2014 року роз'яснено, що грошові кошти ПАТ «Дельта Банк» повинно зарахувати на відкритий нею поточний рахунок у цьому банку. Оскільки банк відмовився виплачувати їй грошові кошти, ОСОБА_1 просила: зобов'язати відповідача перерахувати вклад у розмірі 12 тис. доларів США та суму нарахованих відсотків у розмірі 828,50 доларів США, а всього - 12 828,50 доларів США, що зберігаються у ПАТ «Дельта Банк» на рахунку НОМЕР_1, відкритому на ім'я ОСОБА_2 (депозитний договір від 20 лютого 2013 року № 3726), на рахунок НОМЕР_3, відкритий у ПАТ «Дельта Банк» на її ім'я; перерахувати вклад у розмірі 55 тис. грн та суму нарахованих відсотків, а всього суму в розмірі 64 820 грн 11 коп. з рахунку НОМЕР_2, відкритому у ПАТ «Дельта Банк» на ім'я ОСОБА_2, на рахунок НОМЕР_4, відкритий у ПАТ «Дельта Банк» на її ім'я; стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на її користь: вклад у розмірі 12 тис. доларів США та суму нарахованих відсотків у розмірі 828,50 доларів США, а всього - 12 828,50 доларів США; вклад у розмірі 55 тис. грн та нараховані відсотки, а всього - 64 820 грн 11 коп.; збитки у розмірі 855 доларів США та проценти за банківським вкладом за період з червня 2014 року по 01 березня 2015 року у розмірі 11 019 грн; збитки у зв'язку з інфляцією у розмірі 12 037 грн 43 коп.; 3 % річних від простроченої суми у розмірі 256,5 доларів США та 1 296 грн 40 коп.; 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 16 квітня 2015 року позов задоволено частково. Зобов'язано ПАТ «Дельта Банк» перерахувати вклад у розмірі 12 тис. доларів США та суму нарахованих відсотків у розмірі 828,50 доларів США, а всього - 12 828,50 доларів США, які зберігаються у ПАТ «Дельта Банк» на рахунку НОМЕР_1, відкритому на ім'я ОСОБА_2 (депозитний договір від 20 лютого 2013 року № 3726), на рахунок НОМЕР_3, відкритий у ПАТ «Дельта Банк» на ім'я ОСОБА_1 Зобов'язано перерахувати вклад у розмірі 55 тис. грн та суму нарахованих відсотків, а всього суму у розмірі 64 820 грн 11 коп. з рахунку НОМЕР_2, відкритому у ПАТ «Дельта Банк» на ім'я ОСОБА_2, на рахунок НОМЕР_4, відкритий у ПАТ «Дельта Банк» на ім'я ОСОБА_1 Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 вклад у розмірі 12 828,50 доларів США, що станом на 15 квітня 2015 року еквівалентно 307 435 грн. Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 вклад у розмірі 55 тис. грн та нараховані відсотки, а всього 64 820 грн 11 коп. Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 збитки у зв'язку з інфляцією у розмірі 12 037 грн 43 коп. та 3 % річних у розмірі 1 296 грн 40 коп. Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь держави судовий збір в сумі 3 654 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до банку з вимогами про повернення їй грошових коштів на підставі судових рішень, проте зазначені вимоги банком не виконані, тому сума вкладу та відсотки за ним повинні бути стягнуті з банку з урахуванням вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

В апеляційному порядку справа переглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 24 лютого 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 16 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання банку перерахувати кошти з рахунків ОСОБА_2 на її рахунки є фактично вимогами про зобов'язання ПАТ «Дельта Банк» виконати рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 березня 2014 року, змінене рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2014 року, про поділ майна подружжя в частині визнання за нею права власності на грошові кошти, які перебувають на рахунках ОСОБА_2 в ПАТ «Дельта Банк». Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в цій частині, суд першої інстанції одночасно стягнув депозитні кошти з банку на користь позивача і зобов'язав банк здійснити перерахунок цих коштів, які знаходяться на спірних депозитних рахунках, що фактично є подвійним стягненням на користь позивача однієї й тієї ж суми коштів. Також місцевий суд не врахував, що у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших правових актів України у даних правовідносинах.

У березні 2016 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 24 лютого 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що невиконання судового рішення про визнання за нею права власності на банківські вклади є грубим порушенням належного їй права власності, яке підлягає захисту відповідно до пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України. Оскільки її право на отримання вкладів, право власності на які визнано за нею судом, банком не визнається, вона не позбавлена можливості звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Висновок суду про те, що стягнення грошових коштів є фактично подвійним стягненням, суперечливий і не відповідає приписам закону. Судом неправильно витлумачений і застосований Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки до суду вона звернулася у лютому 2015 року, тобто до запровадження в банку тимчасової адміністрації.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі, а ухвалою від 16 травня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 березня 2018 року справу № 712/1742/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надійшло відзивів на касаційну скаргу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 березня 2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільно набутого майна задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на суму вкладу в розмірі 12 тис. доларів США, що зберігаються на депозитному рахунку НОМЕР_1 ПАТ «Дельта Банк», відкритому на ім'я ОСОБА_2, та суму нарахованих відсотків у розмірі 828,50 доларів США згідно з депозитним договором від 20 лютого 2013 року № 3726, всього на суму 12 828,50 доларів США, що еквівалентно 119 176 грн 76 коп. Визнано за ОСОБА_1 право власності на суму вкладу в розмірі 55 тис. грн на депозитному рахунку НОМЕР_2 та суму нарахованих відсотків згідно з депозитним договором від 20 лютого 2013 pоку № 3641, а всього на суму 64 820 грн 11 коп.

Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 28 липня 2014 року скасовано заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти на депозитному рахунку НОМЕР_1 у ПАТ «Дельта Банк», відкритому на ім'я ОСОБА_2 згідно з депозитним договором від 20 лютого 2013 року № 3726 та на депозитному рахунку НОМЕР_2 у ПАТ «Дельта Банк», відкритому на ім'я ОСОБА_2 згідно з депозитним договором від 20 лютого 2013 року № 3641.

Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 16 грудня 2014 року, з урахуванням ухвали цього суду від 30 грудня 2014 року про виправлення описки, роз'яснено рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 березня 2014 року, змінене рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2014 року, в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 12 тис. доларів США на депозитному рахунку НОМЕР_1 у ПАТ «Дельта Банк», відкритому на ім'я ОСОБА_2, та суму нарахованих відсотків у розмірі 828,50 доларів США згідно з депозитним договором від 20 лютого 2013 року № 3726, а всього на суму 12 828,50 доларів США, що еквівалентно 119 176 грн 76 коп., та визнання за ОСОБА_1 права власності на суму вкладу в розмірі 55 тис. грн на депозитному рахунку НОМЕР_2 у ПАТ «Дельта Банк», відкритому на ім'я ОСОБА_2, та суму нарахованих відсотків згідно з депозитним договором від 20 лютого 2013 року № 3641, всього на суму 64 820 грн 11 коп., і зазначено, що грошові кошти, які зберігаються у ПАТ «Дельта Банк» на рахунку НОМЕР_1, відкритому на ім'я ОСОБА_2 (депозитний договір від 20 лютого 2013 року № 3726) перераховуються ПАТ «Дельта Банк» з рахунку НОМЕР_1, відкритому на ім'я ОСОБА_2 на рахунок НОМЕР_3, відкритий у ПАТ «Дельта Банк» в доларах США на ім'я ОСОБА_1, суму вкладу 12 тис. доларів США та суму нарахованих відсотків 828,50 доларів США, а всього - 12 828,50 доларів США; кошти з рахунку НОМЕР_2, відкритому в ПАТ «Дельта Банк» на ім'я ОСОБА_2, перераховуються на рахунок НОМЕР_4, відкритий в ПАТ «Дельта Банк» на ім'я ОСОБА_1, суму вкладу 55 тис. грн та суму нарахованих відсотків, а всього на суму 64 820 грн 11 коп.

21 червня, 05 серпня, 22 жовтня, 16 та 18 листопада 2014 року ОСОБА_1 зверталася до ПАТ «Дельта Банк» з вимогами про виплату належних їй грошових коштів, проте на час розгляду справи вони не були перераховані на рахунок позивача.

Згідно з частиною п'ятою статті 124 Конституції України в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції Українив редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини першої статті 14 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України 2004 року), судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частинами першою, другою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Апеляційним судом встановлено, що ухвала Соснівського районного суду міста Черкаси від 16 грудня 2014 року, з урахуванням ухвали цього суду від 30 грудня 2014 року про виправлення описки, якою роз'яснено рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 березня 2014 року, змінене рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2014 року, є чинною, а тому підлягає виконанню.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 фактично просила виконати рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 березня 2014 року, змінене рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2014 року, яким за нею визнано право власності на вищевказані банківські вклади.

Також апеляційним судом встановлено, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року від № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» прийнято рішення від 02 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», яким з 03 березня 2015 року в банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації строком на шість місяців до 02 вересня 2015 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 серпня 2015 року № 147 продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» до 02 жовтня 2015 року.

Постановою Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 150 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк».

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Положеннями статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Частина перша статті 1074 ЦК України визначає, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що унормовує спірні правовідносини.

Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

У пункті 1 частини шостої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Згідно з частиною п'ятою статі 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Наведені правові висновки сформульовані у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі № 308/3282/15-ц (провадження № 61-2519св18). Підстав відступити від цих висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах під час розгляду цієї справи Верховним Судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що 03 березня 2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку. На час ухвалення судового рішення місцевим судом (16 квітня 2015 року) у банку вже було введено тимчасову адміністрацію та розпочату процедуру ліквідації, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд з додержанням вимог статей 303, 304 ЦПК України 2004 рокуперевірив доводи апеляційної скарги та навів відповідні висновки, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статті 316 цього Кодексу.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона звернулася до суду з цим позовом у лютому 2015 року, тобто до запровадження у ПАТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації, тому апеляційним судом неправильно застосовано до спірних правовідносин Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не заслуговують на увагу і спростовуються аналізом наведених вище норм матеріального права та правовим висновком Верховного Суду.

Обставини справи встановлені судом апеляційної інстанції на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суд дотримався встановленого статтею 212 ЦПК України 2004 року принципу оцінки доказів, згідно з яким суди на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду справи аналізують і оцінюють докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак Г. І. Усик