Справа № 418/1170/18
РІШЕННЯ
Іменем України
(повиний текст)
05 листопада 2018 року Міловський районний суд Луганської області
у складі: головуючого - судді Шовкуна В.О.,
при секретарі Бутенко О.А.,
Учасники справи (сторони):
представник позивачки ОСОБА_1,
представник відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Міловської селищної ради про визначення додаткового строку для відчуження земельної ділянки, -
ОСОБА_3 (далі Позивачка) в особі представника за довіреністюПокришка С.І. звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визначити їй додатковий строку 6місяців, який необхідний їй для відчуження земельної ділянки сільськогосподарського призначення.
В обґрунтування позову зазначено, що Позивачка успадкувала після смерті свого батькадві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 10,0900 га та 10,5500 га, які розташовані на територіїМіловської селищної радиМіловського району Луганської області, та отримала державні акти на право приватної власності на землю ЯБ № 464464 та ЯБ № 464465від 28 вересня 2008 року. З 05 червня 2007 року Позивачка є громадянкою ОСОБА_4 Федерації, і відповідно до ст. 81 ЗК України мала протягом року після набуття права власності відчужити земельну ділянку.
Оскільки у встановлений строк земельну ділянку нею відчужено, просить суд надати додатковий строк для відчуження земельних ділянок.
Представник Позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Суду повідомив про те, що Позивачка не продала земельні ділянки, як того вимагає Закон через те, що не було такої необхідності. Вона, хоч і є громадянкою РФ, однак на Україну приїжджає часто. Він як представник за довіреністю, отримує за них орендну плату та відсилає Позивачці. Поважних причин пропуску строку представник Позивачки суду не назвав, повідомивши лише про те, що не було такої необхідності.
Представник Відповідача Міловської селищної рада Міловського району -ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечувала проти позову.
Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши письмові докази, заслухавши учасників справи, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно наданих копійдовіреностей від 03.12.2015 року, викладених на російській та українській мовах (а.с. 6-8) Позивачка ОСОБА_3 є громадянкою ОСОБА_4 Федерації. Дата видачі паспорту 05 червня 2007 року.
Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 464464 від 28 вересня 2006 року, Позивачка є власницею земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,0900 га, розташованої на території Міловської селищної ради Міловського районного суду сільської ради (а.с. 09).
Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 464465 від 28 вересня 2006 року, Позивачка є власницею земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,5500 га, розташованої на території Міловської селищної ради Міловського районного суду сільської ради (а.с. 10).
Таким чином судом встановлено, що Позивачка набула право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, перебуваючи у громадянстві іноземної держави.
Відповідно до ч. 2,4 ст. 81 ЗК України, іноземці можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. При цьому порядок продовження пропущеного строку, чинним законодавством не передбачений.
За правилами ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
Подібні за змістом правовідносини, на застосуванні яких наполягає позивачка, це продовження строку для прийняття спадщини.
Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Поважними причинами, відповідно до розяснення постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - Постанова) є такі, що повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Крім того, таку позицію було викладено і в листі ВССУ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 16 травня 2013 року«Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»згідно якої «судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сімєю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови».
Судом вжито вичерпних заходів для встановлення поважності пропуску строку для відчуження землі (в розумінні положень Постанови Пленуму), однак подання Позивачкою та її представником доказів, які містяться у справі, а точніше, суду взагалі жодного доказу з даного приводу не додано, недостатньо для встановлення цього факту.
Так, судом представнику Позивачки надавався строк для підготовки до судового засідання та надання відповідних доказів поважності пропуску строку на відчуження земельних ділянок, внаслідок чого справа відкладалася на пізнішу дату.
Представник позивачки ОСОБА_1 у судовому засіданні повідомив, що необхідності у відчуженні у них не було, а тому вони проігнорували вимоги Закону.
Суд звертає увагу на той факт, що Позивачкою відчуження земельної ділянки не відбулося починаючи з 2007-2008 років, тобто понад 10 років ігнорувала вимогу Закону, при цьому неодноразово приїздила на Україну, отримували орендну плату (даний факт було встановлено у судовому засіданні), тобто мала можливість вчинити відчуження.
Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, викладеного у ст. 13 ЦПК України, згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, а збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, не ставлячи під сумнів і не обмежуючи права власності Позивачки на земельну ділянку, суд вважає позовну вимогу щодо визначення додаткового строку для відчуження земельної ділянки, такою, що не підлягає задоволенню у звязку з недоведеністю поважності пропущеного строку.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 81, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 8-10, 13, 76-81, 263-268, 272,273 ЦПК України, суд,
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до Міловської селищної ради про визначення додаткового строку для відчуження земельної ділянки відмовити.
Учасники справи:
Рішення може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду через Міловський районний суд Луганської області відповідно до п.15.5 ч.1 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 06 листопада 2018 року.

Суддя: В.О.Шовкун